text:
HE 125/2014 | EDILEX
HE 125/2014 Hallituksen esitys eduskunnalle laiksi autoverolain muuttamisesta
Taksien veronalennukset
Ajoneuvon väliaikainen käyttö Suomessa
1.2 EU:n lainsäädäntö ja oikeuskäytäntö
Taksien ja muuttoajoneuvojen verotuet
Väliaikainen tai määräaikainen käyttö
Esityksessä ehdotetaan muutettavaksi autoverolakia. Takseille myönnettävä autoveron alennus ehdotetaan poistettavaksi. Isojen erikoisvarusteltujen esteettömien tilataksien, koulukuljetustaksien ja invataksien autoverotuet kuitenkin säilytettäisiin.
Myös maahanmuuton yhteydessä muuttotavarana tuotavien ajoneuvojen veronalennus poistettaisiin.
Lakiin lisättäisiin säännös Suomessa vakinaisesti asuvan henkilön oikeudesta käyttää toisessa Euroopan talousalueen valtiossa rekisteröityä ajoneuvoa 14 päivää Suomessa veroa suorittamatta. Lisäksi sallittaisiin toisessa jäsenvaltiossa rekisteröidyn työsuhdeauton lainaaminen perheenjäsenille.
Autoveron palautukselle ehdotetaan maksettavaksi korkoa, kun veroa palautetaan vietäessä Suomessa verotettu tänne määräaikaista käyttöä varten tuotu auto pysyvästi maasta.
Lisäksi lakiin tehtäisiin muutoksia koskien tilanteita, joissa Liikenteen turvallisuusvirasto kantaa autoveron ajoneuvon ensirekisteröinnin jälkeen. Nämä säännökset koskevat esimerkiksi ajoneuvon verotusta tilanteessa, jossa veron ulkopuolella oleva kuorma-auto muutetaan verolliseksi pakettiautoksi tai mopo virityksen takia moottoripyöräksi. Tällainen ajoneuvo verotettaisiin samalla tavalla kuin vastaava käytettynä maahantuotava ajoneuvo.
Laki on tarkoitettu tulemaan voimaan vuoden 2015 alusta. Maahanmuuton yhteydessä tuotavia ajoneuvoja, jotka on rekisteröity muuttavien henkilöiden käyttöön tai joiden hankinnasta on tehty sitova sopimus ennen lain voimaantuloa, koskisi kuitenkin vuoden 2017 loppuun ulottuva siirtymäaika.
Autoverolain (1482/1994) 28 §:n 1 momentissa (laissa 1316/2011) säädetään taksien veronalennuksen suuruudesta. Säännöksen mukaan autoveroa alennetaan enintään 9 600 eurolla autosta, joka Suomessa ensi kertaa rekisteröitäessä merkitään käytettäväksi taksiliikennelaissa (217/2007) tarkoitettuun tilausliikenteeseen ja jota sen omistaja pääasiallisesti käyttää tällaiseen liikenteeseen. Alennus on enintään 15 000 euroa, jos taksi on esteetön tai se on varustettu koulukuljetuskäyttöön hyväksytyillä lisäturvavöillä, minkä lisäksi autoverolain mukaan edellytetään, että taksissa on kuljettajan istuimen lisäksi vähintään seitsemän istuinpaikkaa. Esteetön taksi, jossa istuinpaikkoja on tätä vähemmän, rinnastetaan tavalliseen taksiin, jonka veroedun suuruus on 9 600 euroa. Takseille myönnettävää veron alennusta pienennetään kuitenkin yhdellä kolmaskymmeneskuudesosalla jokaista täyttä tai alkavaa kalenterikuukautta kohden, jonka ajoneuvo on muualla kuin Suomessa ollut käytössä ennen sen rekisteröintiä edellä mainittuun käyttöön. Autoverolain 29 §:n mukaan veron alennus voidaan myöntää kutakin taksiliikennelupaa kohden vain yhdelle autolle samanaikaisesti.
Esteettömille takseille asetettavista teknisluonteisista vaatimuksista säädetään taksiliikenteessä käytettävän esteettömän kaluston laatuvaatimuksista annetussa liikenne- ja viestintäministeriön asetuksessa (723/2009). Koulukuljetuskäyttöön hyväksytyistä lisäturvavöistä säädetään koulu- ja päivähoitokuljetusten kuormituksesta ja turvallisuusjärjestelyistä annetussa liikenne- ja viestintäministeriön asetuksessa (553/2006).
Autoverolain 21 §:ssä säädetään eräistä autoverottomista ajoneuvoista. Tämän säännöksen perusteella invataksit ovat kokonaan verottomia. Invataksien tekniset vaatimukset sisältyvät ajoneuvojen rakenteesta ja varusteista annetun asetuksen (1256/1992) 13 §:ään. Asetus on edelleen voimassa eräiden veroetuun oikeutettujen ajoneuvojen määritelmien osalta ajoneuvolain (1090/2002) siirtymäsäännösten nojalla. Invataksissa on oltava tilat kahdelle pyörätuolissa matkustavalle asiakkaalle, kun taas esteettömässä taksissa yksi pyörätuolipaikka riittää.
Taksien veronalennuksen kuoleentumisaikoja koskevat säännökset sisältyvät autoverolain 48 §:ään. Jos ajoneuvo ei enää täytä verottomuuden tai alennetun veron edellytyksiä, kannetaan veroa se määrä, joka ajoneuvosta olisi tullut sitä ensi kertaa verotettaessa kantaa täysimääräisenä verona vähennettynä ajoneuvosta jo suoritetun veron määrällä. Taksista maksuunpantavaa veroa alennetaan yhdellä kolmaskymmeneskuudesosalla jokaista rekisterissäoloajan täyttä kuukautta kohti. Invataksin osalta vastaava alennus on yksi neljäskymmeneskahdeksasosa. Käytännössä tavallisten taksien, samoin kuin esteettömien ja koulukuljetustaksien veronalennus kuoleentuu siis kolmessa vuodessa, jonka jälkeen taksin voi myydä ilman autoveroseuraamuksia. Invataksien verottomuuden kuoleentumisaika on neljä vuotta.
Autoverolain 29 §:n 1 momentin mukaan takseille 28 §:ssä säädetty veroetu voidaan myöntää yhtä liikennelupaa kohden vain yhdelle autolle samanaikaisesti. Jos ajoneuvorekisteristä poistetaan merkintä ajoneuvon ammattimaisesta käytöstä tai ajoneuvo luovutetaan toiselle liikenneluvan haltijalle, joka käyttää ajoneuvoa ammattimaiseen liikenteeseen, liikenneluvan haltijalle voidaan uudelleen myöntää mainittu etu. Lisäksi pykälän 2 momentti sisältää varataksien pitoon oikeuttavat säännökset. Se, jolle on myönnetty taksien veronalennus, voidaan lyhytaikaisesti merkitä ajoneuvorekisteriin liikennelupaa kohti useamman kuin yhden ammattiliikenteeseen rekisteröidyn auton omistajaksi tai haltijaksi, jos tämä on auton huollon tai korjauksen johdosta tarpeen. Vero pannaan kuitenkin maksuun, jos useampi kuin yksi ammattiliikenteeseen rekisteröity auto liikennelupaa kohti on pitemmän ajan kuin 60 päivää kuuden kuukauden ajanjakson aikana saman omistajan tai haltijan nimiin rekisteröitynä.
Taksiliikenteestä säädetään taksiliikennelaissa. Lain tavoitteena on laadukkaiden taksipalvelujen turvaaminen koko maassa. Taksiliikennelain mukaan ammattimainen henkilöiden kuljettaminen tiellä henkilöautolla edellyttää taksilupaa. Taksiliikennelain 2 §:n 3 kohdan mukaan taksiluvalla tarkoitetaan hakemuksesta myönnettävää liikennelupaa, joka oikeuttaa luvanhaltijan harjoittamaan tilausliikennettä ja palvelusopimusasetuksessa tarkoitettua liikennettä yhdellä henkilöautolla tai yhdellä esteettömyyttä koskevat vaatimukset täyttävällä henkilöautolla koko maassa Ahvenanmaan maakuntaa lukuun ottamatta. Luvat taksiyrittäjille myöntävät alueelliset elinkeino-, liikenne- ja ympäristökeskukset, jotka myös vahvistavat vuosittain taksilupien kuntakohtaiset enimmäismäärät. Päätöksessä määrätään myös, kuinka moneen lupaan sisällytetään kaluston esteettömyyttä koskevat vaatimukset. Taksiluvan haltija on velvollinen harjoittamaan liikennettä ensisijaisesti taksilupaan merkityllä asemapaikalla. Taksiliikenteen kuluttajilta perittävistä enimmäishinnoista säädetään vuosittain valtioneuvoston asetuksella. Maksujen tulee olla kustannussuuntautuneita siten, että niihin sisältyy kohtuullinen voitto. Neljä kertaa vuodessa ilmestyvällä taksiliikenteen kustannusindeksillä seurataan taksiliikenteen keskimääräistä kustannuskehitystä.
Maahan muuton yhteydessä tuotavasta ajoneuvosta myönnetään autoverolain 25 §:n 1 momentin perusteella enintään 13 450 euron suuruinen autoveron alennus. Jos autovero on suurempi kuin 13 450 euroa, tulee sen ylittävä määrä kannettavaksi. Veronalennus myönnetään yhdelle yksityistalouteen kuuluvalle ajoneuvolle. Jos muuttaja on aikaisemmin tuonut maahan ajoneuvon verotta tai alennetulla verolla, tulee tämän ajoneuvon luovutukselle säädetty karenssiaika olla päättynyt ennen henkilön muuttoa Suomeen.
Alennuksen saaminen edellyttää, että muuttaja on ollut yhtäjaksoisesti ulkomailla vähintään vuoden ajan. Yhtäjaksoisen oleskelun ulkomailla ei kuitenkaan katsota keskeytyneen, jos muuttaja on ennen muuttoaan ollut asunnon tai työn hankinnan tai pakottavaksi katsottavan syyn taikka tavanomaisen lomamatkan, satunnaisen työskentelyn tai muun niihin verrattavan lyhyehkön oleskelun vuoksi tilapäisesti Suomessa ja palannut tällaisen oleskelun jälkeen ulkomaille.
Lisäksi veronalennuksen edellytyksenä on, että ajoneuvo on ollut muuttajan tai hänen aviopuolisonsa omistuksessa tai omistukseen johtavassa hallinnassa ja muuttajan käytössä vähintään kuusi kuukautta. Muuttoajoneuvon käyttöedellytyksen katsotaan täyttyvän, jos se on ollut rekisteröity ja liikennevakuutettu tavalla, joka on mahdollistanut sen liikennekäytön oleskelumaassa. Veronalennus autoverosta voidaan myös myöntää kriisialueella oleskelleelle muuttajalle ilman, että ajoneuvoa tarvitsee säilyttää tai käyttää kriisialueella. Veron alennus edellyttää tässä tapauksessa ajoneuvon säilyttämistä Suomessa.
Autoverolaissa edellytetään, että ajoneuvo tuodaan Suomeen muuton jälkeen 12 kuukauden kuluessa muutosta tai enintään kolme kuukautta ennen muuttoa ja ilmoitetaan verotettavaksi 18 kuukauden kuluessa muutosta. Ajoneuvoa ei kuitenkaan voida ilmoittaa verotettavaksi muuttoajoneuvona ennen kuin muuttaja itse on saapunut Suomeen.
Veronalennuksen voi saada myös niin sanotun asteittaisen maahanmuuton yhteydessä. Tätä koskevan säännöksen mukaan muuttoajoneuvon veronalennus myönnetään myös ennen muuttoa Suomessa väliaikaisesti oleskelleelle, jos hän osoittaa, että muuttoajoneuvon veronalennuksen edellytykset ovat täyttyneet välittömästi ennen hänen saapumistaan Suomeen väliaikaista oleskelua varten.
Autoverolain 27 §:n mukaan muuton yhteydessä tuotua ajoneuvoa, josta on myönnetty veronalennus, ei saa veroa suorittamatta myydä, vuokrata eikä muutoin luovuttaa toiselle eikä antaa vastikkeettakaan muuttajan perheeseen kuulumattoman henkilön käytettäväksi ennen karenssiajan loppuun kulumista. Ajoneuvon on tällöin tullut olla muuttajan tai hänen aviopuolisonsa omistuksessa tai omistukseen johtavassa hallinnassa ja muuttajan käytössä vähintään kolme vuotta, josta kuitenkin vähintään yhden vuoden ajan Suomessa. Muuton jälkeen käyttöajaksi katsotaan vain se aika, jonka sekä ajoneuvo että muuttaja ovat Suomessa samanaikaisesti. Poikkeuksena luovutusrajoituksesta on, että muuttaja voi ennen karenssiajan päättymistä luovuttaa rekisteristä poistetun ajoneuvon veroa suorittamatta vakuutusyhtiölle ajoneuvon vaurioitumisen vuoksi taikka ulkomailla käytettäväksi.
Euroopan unionin (EU) toisesta jäsenvaltiosta tuotavista muuttoajoneuvoista ei pääsääntöisesti peritä arvonlisäveroa Suomessa arvonlisäverolain (1501/1993) mukaan. EU:n ulkopuolelta muuton yhteydessä Suomeen tuotava ajoneuvo on tulliselvitettävä, kun se maahantuodaan. EU:n ulkopuolelta muuttotavarana tuotaviin ajoneuvoihin sovelletaan arvonlisäverolain ja autoverolain lisäksi tullilainsäädäntöä, erityisesti EU:n tullittomuussäännöksiä. EU:n ulkopuolisesta valtiosta tuodusta, tullittomuussäännösten perusteella muuttotavarakohtelun saaneesta, yksityiskäyttöön tarkoitetusta ajoneuvosta ei peritä tullia eikä arvonlisäveroa.
Pääsääntönä on, että autovero, joka on kertaluonteinen vero, on suoritettava kokonaan, kun verollista ajoneuvoa ryhdytään ensimmäistä kertaa käyttämään Suomessa tai ajoneuvo rekisteröidään Suomeen. Suomessa vakinaisesti asuvan henkilön tulee ajoneuvolain 8 §:n mukaan rekisteröidä käyttämänsä ajoneuvo Suomen ajoneuvoliikennerekisteriin. Tästä seuraa, että rekisteröinti ja autoveron suorittaminen on pääsääntöisesti ajoneuvon käytön edellytys, kun on kysymys Suomessa vakinaisesti asuvasta henkilöstä. Autoverolaissa on kuitenkin useita poikkeuksia, joiden perusteella ajoneuvoa voidaan käyttää Suomessa väliaikaisesti verotta. Myöskään rekisteröintivelvollisuus ei koske näitä tilanteita.
Autoverolain 2 §:n 2 momentissa säädetään niin sanotun turistiauton väliaikaisesta verottomasta käytöstä. Säännöksen mukaan verollisena ajoneuvon käyttönä ei pidetä muussa valtiossa kuin Suomessa vakinaisesti asuvan luonnollisen henkilön omaa tarvettaan varten väliaikaisesti maahan tuoman, muussa valtiossa kuin Suomessa rekisteröidyn ajoneuvon käyttöä yksinomaan hänen omaan tarpeeseensa enintään kuuden kuukauden keskeytymättömänä tai keskeytyvänä määräaikana kahdentoista kuukauden ajanjaksona, jos käyttö ei liity ajoneuvon ostoon Suomessa. Tulli voi hakemuksesta määräämillään ehdoilla pidentää väliaikaiselle käytölle säädettyä määräaikaa enintään vuodella. Pidennyshakemus on tehtävä ennen määräajan päättymistä. Väliaikaisesti 2 §:n 2 momentin nojalla maahantuotua ajoneuvoa ei saa myydä, vuokrata tai muutoin luovuttaa eikä antaa käytettäväksi Suomessa vakinaisesti asuvalle, ellei ajoneuvosta ole suoritettu autoveroa.
Autoverolain 35 a §:n mukaan Suomessa rekisteröitäväksi tarkoitettua ajoneuvoa saa käyttää veroa suorittamatta enintään kolmen kuukauden ajan, jos siitä on annettu ennen Suomessa tapahtuvan käytön alkamista tulliviranomaiselle käyttöönottoilmoitus. Tullin vahvistama käyttöönottoilmoitus on pidettävä mukana ajoneuvoa käytettäessä. Ajoneuvon käyttöoikeus päättyy, jos ajoneuvosta ei anneta autoveroilmoitusta viiden päivän kuluessa käyttöönottoilmoituksen tekemisestä. Veroton käyttöoikeus päättyy myös autoveron eräpäivänä tai päivänä, jona verotus peruutetaan. Säännös koskee myös Suomessa vakinaisesti asuvaa henkilöä. Säännöksen sanamuodosta huolimatta sitä on sovellettu käytännössä myös sellaisiin tilanteisiin, joissa ajoneuvo ei ole tarkoitettu rekisteröitäväksi Suomessa. Tämän perusteella toisesta jäsenvaltiosta Suomeen tuotua ajoneuvoa on voinut käyttää täällä veroa suorittamatta viiden päivän ajan. Nykyinen käytäntö mahdollistaa esimerkiksi lyhytaikaiseen lainaukseen tai vuokraukseen perustuvan ajoneuvon käytön Suomessa. Jos ajoneuvon lainaus ja käyttö Suomessa kestää yli viisi päivää, ajoneuvo on verotettava ja rekisteröitävä Suomessa normaalisti. Kun lainaus päättyy ja auto viedään pysyvästi Suomesta, jäljellä olevan veron osuuden voi hakea takaisin autoveron vientipalautusta koskevan säännöksen perusteella.
Autoverolain 34 c §:n mukaan Suomessa vakinaisesti asuva luonnollinen henkilö, jonka työnantajalla on kiinteä toimipaikka muussa valtiossa kuin Suomessa, voi käyttää siellä vakinaisesti rekisteröityä, työnantajansa omistuksessa tai hallinnassa olevaa ajoneuvoa Suomessa liikenteeseen väliaikaisesti veroa suorittamatta. Veroton käyttöoikeus ei koske muita henkilöitä, joten tällaista työsuhdeajoneuvoa ei voi antaa muun Suomessa asuvan henkilön kuten perheenjäsenen käyttöön. Jos perheenjäsenen tarkoituksena on käyttää ajoneuvoa, tulee se rekisteröidä ja maksaa siitä autovero Suomeen.
Autoverolain 34 d §:n perusteella autoveroa palautetaan, jos Suomessa verotettu ajoneuvo viedään maasta pysyvästi muualla käytettäväksi. Vientipalautuksena maksetaan se määrä autoveroa, joka samanlaisesta ajoneuvosta kannettaisiin, jos se verotettaisiin käytettynä ajoneuvona ajankohtana, jona ajoneuvo ilmoitetaan vietäväksi Suomesta ja sitä lakataan käyttämästä täällä liikenteeseen. Ajoneuvon arvonmääritys tehdään vientipalautusta käsiteltäessä samalla tavalla kuin se tehtäisiin ajoneuvoa ensi kertaa verotettaessa. Ajoneuvon arvo on sen yleinen vähittäismyyntiarvo. Tällä tarkoitetaan hintaa, joka yhdestä samanlaisesta ajoneuvosta olisi yleisesti saatavissa myytäessä se verollisena Suomen markkinoilla kuluttajan asemassa olevalle ostajalle vientipalautuksen määräytymispäivänä. Arvon määräytymiseen vaikuttavat lisäksi ajoneuvon yksilölliset ominaisuudet. Verovelvollisen esittämä selvitys ajoneuvon arvosta otetaan myös huomioon ajoneuvon arvonmäärityksessä. Tulli arvioi ajoneuvon kunnon vaikutuksen arvoon.
Palautettavasta määrästä vähennetään 300 euron hallinnollinen kustannus. Tämän vähennyksen jälkeen palautettavan määrän on oltava vähintään 1 000 euroa, jotta palautusta maksetaan. Palautettavalle määrälle ei makseta korkoa.
Vientipalautukseen on oikeutettu ajoneuvon omistaja. Kyseessä voi olla luonnollinen henkilö tai yritys. Omistajan ei tarvitse olla sama henkilö, jonka nimissä ajoneuvo on aikaisemmin verotettu ja joka on maksanut veron. Vientipalautuksen saaminen ei edellytä omistusoikeuden siirtoa, vaan voi tulla kysymykseen esimerkiksi ulkomaille muuton yhteydessä. Vientipalautusta myönnetään vain niille ajoneuvoille, joiden ensiverotuksen veropäivä on 1 päivä huhtikuuta 2009 tai myöhäisempi. Vientipalautusta ei kuitenkaan myönnetä ajoneuvosta, jonka ensimmäisestä käyttöönotosta on kulunut vähintään 10 vuotta. Palautuksen edellytyksenä on, että ajoneuvo on Suomessa poistettu liikennekäytöstä ulkomaille viennin vuoksi, ja siitä on tehty liikennekäytöstä poistoa koskeva rekisteri-ilmoitus rekisteröintiviranomaiselle. Ajoneuvo on rekisteröitävä pysyvästi ulkomaille, jotta vientipalautusta voidaan maksaa. Vientipalautusta on haettava ennen ajoneuvon maastavientiä. Palautuksen hakijan on annettava Tullille mahdollisuus tarkastaa ajoneuvo ennen vientiä.
Autoverolain 8 luvussa säädetään ajoneuvon rakenteen, omistuksen tai käyttötarkoituksen muutosten verovaikutuksista. Lain 46 §:n mukaan, jos verosta vapaan tai alennettuun veroon oikeutetun ajoneuvon rakennetta, omistusta tai käyttötarkoitusta on muutettu siten, että ajoneuvo tai sen käyttötarkoitus ei enää täytä verottomuuden tai alennetun veron edellytyksiä, on ajoneuvon omistaja velvollinen tekemään tästä ilmoituksen yhden kuukauden kuluessa Liikenteen turvallisuusvirastolle. Jos ilmoitusvelvollisuus on laiminlyöty, poliisiviranomaisen on estettävä ajoneuvon käyttö, kunnes velvollisuus on täytetty tai vero maksuunpantu.
Lain 47 §:n mukaan veron panee maksuun Liikenteen turvallisuusvirasto. Maksuunpano koskee myös ajoneuvoa, jota käytetään liikenteessä ja joka ei enää täytä verottomuuden, veronpalautuksen tai veronalennuksen ehtoja. Veronalennukseksi katsotaan tällöin ajoneuvon aiempi verottaminen lievemmän verokannan mukaan riippumatta siitä, millä perusteella näin on menetelty. Jos ajoneuvo merkitään rekisteriin toisen verottomuuteen, alennetun veron alaisen ajoneuvon käyttöön oikeutetun tai veronpalautukseen oikeutetun omistukseen viimeistään yhden kuukauden kuluessa siitä, kun mainittuihin etuihin oikeutettu omistaja on luovuttanut ajoneuvon, maksuunpanoa ei kuitenkaan toimiteta. Ennen veron maksuunpanoa Liikenteen turvallisuusvirasto voi varata maksuvelvolliselle tilaisuuden asiaa koskevan selvityksen esittämiseen.
Lain 48 §:n mukaan muutoksen johdosta maksuunpantava vero on verottomasta ajoneuvosta ja sellaisesta ajoneuvosta, josta vero on alennettu tai palautettu, se määrä, joka ajoneuvosta olisi tullut sitä ensi kertaa verotettaessa kantaa täysimääräisenä verona vähennettynä ajoneuvosta jo suoritetun veron määrällä. Autoverolain 9 §:n mukaan, jos veroa kannetaan 46—48 §:n mukaisesti, sovelletaan niitä säännöksiä, joiden nojalla ajoneuvon verotus on aikaisemmin toimitettu.
Autovero on kansallinen vero, jota ei ole yhdenmukaistettu Euroopan unionin lainsäädännössä. Autoverotuksessa on kuitenkin otettava huomioon Euroopan unionin lainsäädännön yleiset periaatteet, kuten syrjivien verojen kielto sekä tavaroiden, työvoiman ja palveluiden vapaa liikkuvuus. Unionin tuomioistuin on antanut useita ratkaisuja eri maiden autoverotuksen yhteensopivuudesta näiden periaatteiden kanssa.
Luonnollisten henkilöiden henkilökohtaisen omaisuuden lopullisessa tuonnissa jäsenvaltiosta sovellettavista verovapauksista annettu neuvoston direktiivi (2009/55/ETY) edellyttää verovapauden myöntämistä liikevaihtoverosta, valmisteveroista ja muista kulutukseen kohdistuvista veroista henkilökohtaisen omaisuuden lopullisessa muutossa toisesta jäsenvaltiosta. Direktiivi ei kuitenkaan koske omaisuuden käytöstä maan alueella kannettavia veroja, kuten autojen rekisteröinnistä kannettavia maksuja. Unionin tuomioistuin vahvisti Suomen autoveroa koskevassa tapauksessa C-365/02, Marie Lindfors, että direktiivi ei estä autoveron kantamista Suomeen lopullisesti muuttaneelta henkilöltä. EU:n vapaan liikkuvuuden periaate ei muutoinkaan takaa sitä, että henkilön siirtyminen jäsenmaasta toiseen olisi verotuksen kannalta neutraalia. Tuomioistuin on vahvistanut tämän periaatteen esimerkiksi tapaukseen C- 387/01, Weigel, antamassaan tuomiossa, jossa se katsoi muuttotavarana maahan tuotavasta ajoneuvosta kannettavan autoveron kaltaisen veron olevan yhteensopiva työvoiman vapaata liikkuvuutta koskevan periaatteen kanssa. Jäsenvaltioiden säännösten välisten eroavuuksien vuoksi muuttaminen toiseen jäsenvaltioon voi tilanteen mukaan olla henkilön kannalta verotuksellisesti edullista tai epäedullista. Unionilainsäädäntö kuitenkin edellyttää, että muuttavaa henkilöä ei aseteta esimerkiksi autoveron suhteen epäedullisempaan asemaan kuin niitä pysyvästi jäsenvaltiossa asuvia henkilöitä, joilta on jo aiemmin kannettu tämä vero.
Unionin tuomioistuin on vuonna 2002 antamassaan päätöksessä C-451/99, Cura Anlagen, edellyttänyt, että jäsenvaltio palauttaa ajoneuvon hintaan sisältyvän veron, kun leasingvuokrattu ajoneuvo siirretään pysyvästi toiseen jäsenvaltioon. Tällaisia palautusjärjestelmiä on otettu käyttöön muun muassa Tanskassa ja vuoden 2010 alusta myös Suomessa.
Vuonna 2008 annetussa ratkaisussa C-42/08, Ilhan, ja vuoden 2006 ratkaisussa C-242/5, Coevering, unionin tuomioistuin otti kantaa kansallisten rekisteröintiverojen suhteeseen auton vuokrauspalvelujen vapaaseen tarjoamiseen. Näitä ratkaisuja täsmensi tuomioistuimen vuonna 2010 antama ratkaisu C-91/10, VAV, jossa todettiin Alankomaiden kansallisen lainsäädännön olevan ristiriidassa palveluiden vapaan tarjoamisen kanssa. Alankomaiden asukas oli leasingvuokrannut Saksassa rekisteröidyn auton kahdeksi kuukaudeksi ja kymmeneksi päiväksi. Alankomaissa autosta kannettiin täysi rekisteröintivero. Tuomioistuin katsoi unionin lainsäädännön olevan esteenä sellaiselle kansalliselle lainsäädännölle, joka velvoittaa henkilön maksamaan toisesta jäsenvaltiosta vuokratun ajoneuvon veron kokonaisuudessaan, kun veron loppuosa laskettuna ajoneuvon Alankomaiden tieverkossa käytetyn ajan mukaan, palautetaan ilman korkoa ajoneuvon käytön päättymisen jälkeen.
Tuomioistuimen ratkaisu vuonna 2010 C-578/10—C 580/10, van Putten, Mook ja Frank, koski tapausta, jossa Alankomaissa asuvat henkilöt olivat käyttäneet lainaamiaan, toisen jäsenvaltion rekisterikilvillä varustettuja autoja lyhytaikaisesti Alankomaiden tieverkossa, jolloin tämä jäsenvaltio on kantanut autojen käyttöönoton perusteella täyden rekisteröintiveron. Tuomioistuin katsoi, että ajoneuvon lainaaminen kuuluu pääoman vapaaseen liikkuvuuteen. Tuomioistuin katsoi lisäksi, että ajoneuvosta, jota ei ole rekisteröity jäsenvaltiossa ja jota on tarkoitus käyttää vakinaisesti pääasiassa jäsenvaltion alueella, ja sitä tosiasiassa käytetään vakinaisesti siellä, rekisteröintiveron kantaminen ajoneuvon ensimmäisestä ajokerrasta tieverkossa on perusteltua. Sitä vastoin, jos ajoneuvoa ei ole tarkoitettu käytettäväksi jäsenvaltiossa vakinaisesti ja sitä ei tosiasiassa käytetä siellä tällä tavoin, rekisteröintiveron kantaminen ei olisi perusteltua, vaan ajoneuvo tulisi vapauttaa verosta.
Liikenne on keskeinen päästökaupan ulkopuolinen ympäristöohjauksen kohde, koska sen osuus Suomen hiilidioksidipäästöistä on noin viidennes. Tieliikenteen osuus tästä on noin 80 prosenttia. Autoiluun kohdistuvilla ohjaustoimilla on siten kaikkiaan suuri merkitys. Autovero on osa ympäristöperusteista liikenteen verotuksen kokonaisuutta. Se kohdistuu ajoneuvon hankintaan, eli uusiin ja käytettynä maahan tuotaviin ajoneuvoihin. Autovero muutettiin päästöperusteiseksi vuoden 2008 alussa ja samalla henkilöautojen autoveron keskimääräistä tasoa alennettiin noin kuudenneksella. Seuraava rakennemuutos verotuottojen lisäämiseksi ja ympäristöohjauksen tehostamiseksi tuli voimaan huhtikuussa 2012. Siinä veron osuus laski autoilla, joiden hiilidioksidipäästö on alle 110 grammaa kilometriltä ja nousi autoilla, joiden päästö ylittää tämän. Vuodesta 2007 vuoden 2014 toukokuuhun ensirekisteröityjen henkilöautojen keskimääräinen hiilidioksidipäästö on alentunut 177 grammasta 129 grammaan kilometriltä, eli noin 27 prosenttia. Päästöjen merkittävän vähenemisen on mahdollistanut ajoneuvotekniikan nopea kehitys, mutta myös autoverolla on suuri vaikutus vähäpäästöisten henkilöautojen hankintaan ohjaamisessa.
Autoveromuutosten yhteydessä muuttotavarana tuotavien ajoneuvojen ja taksien veroetuun ei ole viime aikoina esitetty muutoksia lukuun ottamatta esteettömiä ja koulukuljetukseen tarkoitettuja tilatakseja, joiden verotukea kasvatettiin 15 000 euroon vuoden 2012 autoveromuutoksen yhteydessä. Päästöjen alentumisen myötä sekä taksien että muuttotavarana tuotavien ajoneuvojen verotuen enimmäismäärä on siten kasvanut suhteessa täydellä verolla verotettujen ajoneuvojen verotasoon.
Autoliikenteen kokonaissuorite oli vuonna 2012 noin 54 000 miljoonaa kilometriä. Vuosittain takseilla ajetaan noin 830 miljoonaa kilometriä, eli noin 1,5 prosenttia autoliikenteen kokonaissuoritteesta. Taksiautoja Suomessa on noin 10 000. Tullin tilaston mukaan vuonna 2013 ilmoitettiin verotettavaksi 299 invataksia, 84 esteetöntä tilataksia ja 2 550 taksia, joiden verotuen määrä on 9 600 euroa. Muuttoajoneuvoina verotettuja ajoneuvoja oli samana vuonna 2 233. Muuttoajoneuvojen määrä on viime vuosina laskenut selvästi. Esimerkiksi vuonna 2000 muuttoajoneuvoja tuotiin lähes 4 600.
Autoveron tuotto vuonna 2013 oli 932 miljoonaa euroa. Uutena verotetuista ajoneuvoista kannetaan veroa keskimäärin 7 295 euroa ja käytettynä verotettavista 5 476 euroa. Taksit ja maahanmuuton yhteydessä tuodut ajoneuvot jäävät nykyisin suurelta osin autoveron ympäristöohjauksen ulkopuolelle, koska veroetuus tavallisesti kattaa auton koko veron päästötasosta riippumatta. Kyseisten verotukien voi siten katsoa olevan tietyssä määrin ympäristölle haitallisia. Toisaalta muuttoautojen verotuki samoin kuin ammattiliikenteestä poistuvat taksit saattavat lievästi nopeuttaa ajoneuvokannan uudistumista, millä on ympäristön ja liikenneturvallisuuden kannalta positiivisia vaikutuksia. Erityisesti muuttoajoneuvoina tuotujen autojen keskimääräinen hiilidioksidipäästö 188 grammaa kilometriltä on kuitenkin huomattavan korkea. Samalla muuttoajoneuvojen verotuki kannustaa yksityisautojen hankkimiseen ja lisää siten yksityisautoilusta aiheutuvia haittoja.
Molempien verotukien poistaminen sisältyi keväällä 2014 yritystukien ja muiden veroluonteisten tukien uudistamista ja uudelleenkohdentamista selvittäneen ministerityö-ryhmän loppuraporttiin, jonka perusteella hallitus päätti esittää verotukien poistamista.
Taksien veroetuuden tarkoituksena on ollut tukea taksiyrittäjän auton hankintaa. Tämän elinkeinopoliittisen tuen tarpeellisuutta voidaan pitää kyseenalaisena ottaen huomioon, että taksialan kilpailu ja hintataso ovat säänneltyjä. Autoveron tason tosiasiallinen aleneminen päästöjen alentumisen myötä on myös osaltaan vähentänyt tavallisten taksien tukitarvetta. Invataksien, esteettömien tilataksien ja koulukuljetustaksien verotuilla kuitenkin otetaan huomioon muun muassa haja-asutusalueiden oppilas-, vanhus- ja muiden erityiskuljetusten asettamat tarpeet. Verotuki kompensoi suurten erikoisvarusteltujen taksien korkeaa hankinta- ja varusteluhintaa, koska autovero muutoin muodostuisi auton vähittäismyyntihinnan takia korkeaksi. Lisäksi näiden autojen käyttökustannukset ovat muita takseja suuremmat. Esteettömien tila- ja koulukuljetustaksien autoverotuki oli vuonna 2013 yhteensä noin 1,2 miljoonaa euroa, invataksien noin 10 miljoonaa euroa ja muiden taksien noin 23 miljoonaa euroa.
Muuttoajoneuvojen verotuen määrä oli vuonna 2013 yhteensä noin 15,2 miljoonaa euroa. Tilastokeskuksen mukaan ulkomailta Suomeen muutti vuoden 2013 aikana 31 940 henkeä. Melko pieni osuus Suomeen muuttaneista henkilöistä, noin seitsemän prosenttia, hyödynsi muuttoajoneuvojen veroetua. Vaikka saatavilla ei ole yksityiskohtaista tietoa siitä, mille ryhmille veroetu on kohdistunut, voidaan arvioida, että nykyisin pääosa muuttoauton tuoneista henkilöistä on ollut määräaikaisesti ulkomailla ja merkittävällä osalla näistä ulkomaanjakso on kestänyt tasan vuoden. Vähemmistö muuttoajoneuvon tuoneista on asunut vakituisesti ulkomailla. Aikaisemmin merkittävä ryhmä veroetua käyttäneistä olivat kriisinhallintatehtävissä työskennelleet. Näiden osuus on kuitenkin huomattavasti vähentynyt. Tullin arvion mukaan vuosittain enää 250—300 muuttoajoneuvoista olisi kriisinhallintehtävistä palaavien tuomia.
Muuton yhteydessä tuotavien ajoneuvojen veroetuuden tarkoituksena on ollut pääasiassa se, että ulkomailla tietyn vähimmäisajan käytössä olleen ja myös muuton jälkeen muuttajan henkilökohtaiseen käyttöön tietyksi aikaa jäävän ajoneuvon kaksinkertaiselta verotukselta vältyttäisiin. Unionin oikeudessa ja sen tulkintakäytännössä tapahtuneen kehityksen voidaan katsoa vähentäneen tarvetta poistaa muuttoajoneuvoilta mahdollinen kaksinkertainen verotus myöntämällä autoverosta alennusta tai vapautuksia siinä maassa, johon toisesta jäsenvaltiosta muuttava henkilö saapuu ajoneuvoineen. Erilaisia ajoneuvon hankintaan liittyviä veroja on tällä hetkellä käytössä 20 unionin jäsenvaltiossa. Komission autoverotusta ja ajoneuvoverotusta koskevissa valmisteluasiakirjoissa on vakiintuneesti katsottu, että ajoneuvoihin liittyvät verot pitäisi ensisijaisesti maksaa sinne, missä ajoneuvoa pääasiallisesti käytetään, eli rekisteröintivaltioon. Tämä vastaisi parhaiten myös sitä tavoitetta, että rekisteröintivaltiossa verotus kohdistuisi ajoneuvoihin samalla tavoin riippumatta siitä, onko ajoneuvo alkuperältään tullut muuttotavarana vai onko se uutena jo alun perin rekisteröintivaltiossa verotettu ajoneuvo. Kansainvälisten työmarkkinoiden ja liikkuvuuden yleensäkin lisääntyessä myös tämän tasapuolisuuden vaatimuksen voidaan katsoa painottuvan. Toisaalta myös muuttoajoneuvon veroetu on osittain menettänyt merkitystään autoveron tason alentuessa. Muuttoajoneuvojen verotukea voidaan kuitenkin edelleen arvostella muun muassa siitä, että alkuperäisestä kaksinkertaisen verotuksen välttämisen tavoitteesta on siirrytty selkeästi palkkaetuna pidettyyn veroetuun. Muuttoajoneuvojen verotukea voidaan myös pitää verotuksen oikeudenmukaisuuden kannalta ongelmallisena, sillä tukea pystyvät hyötymään pääasiassa hyvässä sosioekonomisessa asemassa olevat henkilöt. Tuki asettaa ulkomailla työskentelevät henkilöt parempaan asemaan kuin ne, joilla ei ole mahdollisuutta järjestää lyhytaikaista työskentelyä ulkomailla ja jotka joutuvat siten hankkimaan autonsa verollisena. Hallinnollisesta näkökulmasta verotuen käsittely on omiaan lisäämään verojärjestelmän monimutkaisuutta ja kustannuksia.
EU:n komissio on vaatinut Suomea muuttamaan lainsäädäntöään koskien toisessa jäsenvaltiossa rekisteröidyn työsuhdeauton lainaamista perheenjäsenille. Komission mielestä myös perheenjäsenten tulisi voida käyttää työsuhdeajoneuvoa, jollei auton leasingsopimus tätä estä. Muussa tapauksessa jäsenvaltioiden kansalaiset joutuvat eriarvoiseen asemaan ja menettely rikkoo Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen (SEUT) 45 artiklaa, jolla turvataan työvoiman vapaa liikkuvuus unionissa. Komission mukaan eräissä muissa jäsenvaltioissa asia on ratkaistu sallimalla työntekijän perheenjäsenille työsuhdeajoneuvon käyttö.
Nykyinen autoverolaki ei riittävän selkeästi mahdollista Suomessa vakinaisesti asuvan henkilön käyttää toisessa Euroopan talousalueeseen (ETA) kuuluvassa valtiossa rekisteröityä ajoneuvoa Suomessa lyhytaikaisesti veroa suorittamatta, vaikka verotuskäytännössä onkin mahdollistettu viiden päivän veroton käyttö. Komissio on katsonut, että Alankomaissa sovellettu 14 päivän veroton käyttö olisi EU-lainsäädännön mukainen.
Ensirekisteröinnin jälkeisessä autoverotuksessa on selvitettävä ajoneuvon ensiverotushetken mukainen lainsäädäntö sekä verotusarvo. Eri ajankohtiin sovellettavien autoverolain säännösten ja veroperusteiden selvittäminen on työlästä ja pitkittää käsittelyaikoja. Verotusarvon selvittäminen erityisesti vanhojen ajoneuvojen kohdalla vie nykyisellä tavalla erittäin paljon aikaa ja resursseja. Nykyinen takautuva laskentatapa johtaa myös siihen, että ajoneuvon rakenteelliset muutokset ovat kannattamattomia ja verovelvollisen oikeudentajun vastaisia veron määrän usein ylittäessä ajoneuvon arvon moninkertaisesti. Nykyinen tilanne kannustaa tuomaan käytettyjä ajoneuvoja ulkomailta, sillä muutostyö Suomessa esimerkiksi kuorma-autosta pakettiautoksi olisi kalliimpaa kuin käytetyn pakettiauton maahantuonti.
Muuttoajoneuvojen ja taksien verotukien osalta esitys liittyy pääministeri Kataisen hallituksen keväällä 2014 tekemään päätökseen rakennepoliittisen ohjelman toimeenpanosta osana julkisen talouden suunnitelmaa vuosille 2015—2018, jonka pääministeri Stubbin hallitus on ohjelmassaan vahvistanut. Rakennepoliittisen ohjelman yhteydessä yritystukia on tarkoitus uudistaa niin, että ne edistävät kestävää talouskasvua ja vähentävät ympäristöhaittoja.
Esityksen tavoitteena on kasvattaa autoveron tuottoa ja vähentää autoverotuksen hallinnollista työtä poistamalla autoverotukseen liittyviä verotukia. Muuttotavarana tuotavien ajoneuvojen veroedun poistamisen tavoitteena on myös ohjata autojen verotusta ympäristön kannalta kestävämpään suuntaan ja samalla sillä tavoitellaan kansalaisten yhdenvertaista kohtelua. Esityksen tarkoituksena on lisäksi mukauttaa autoverolain väliaikaista käyttöä koskevat säännökset paremmin vastaamaan EU:n tuomioistuimen oikeuskäytössä tapahtunutta kehitystä. Tavoitteena on myös korjata autoverolain soveltamisessa ja valvonnassa esille tulleita epäkohtia ja tehostaa erityisesti ensiverotuksen jälkeen tapahtuvaa käsittelyä viranomaisissa.
Taksien veroedun poistaminen on osa yritystukien uudelleen kohdentamiseen tähtääviä uudistuksia. Hyvän tuen tunnusmerkkeinä pidetään relevanttia tavoitetta, oikeaa kohdistumista, tuen vaikuttavuutta, kustannustehokkuutta, tarkoituksenmukaisuutta ja vähäistä hallinnollista rasitusta tuen saajalle. Yleisesti ottaen tukien tulisi olla myös määräaikaisia, eikä niihin tulisi liittyä tukiautomatiikkaa. Taksien veroedun ei katsottu täyttävän hyvän tuen tunnusmerkkejä.
Taksien verotuen poisto koskisi kuitenkin vain tavallisia ja pieniä esteettömiä taksiautoja, joiden autoveroetu on tällä hetkellä enintään 9 600 euroa. Invataksien verottomuus sekä esteettömien tilataksien ja koulukuljetustaksien veroetuudet jäisivät ennalleen. Näiden taksien verotuki on edelleen tarpeellinen takaamaan erityisryhmien kuljetustarpeet. Takseilla on tärkeä rooli julkisen liikenteen korvaajana ja täydentäjänä erityisesti maaseudulla. Haja-asutusalueilla tarvitaan kaluston vähäisemmän lukumäärän vuoksi etenkin monikäyttöisiä esteettömiä tilatakseja ja siten tällaisten ajoneuvojen riittävä määrä on tarpeellista turvata myös jatkossa.
Muuttotavarana tuotavien ajoneuvojen veroetu esitetään poistettavaksi. Muuttoajoneuvojen veroetuudelle ehdotetaan säädettäväksi kolmen vuoden siirtymäaika. Siirtymäjärjestely koskisi vain niitä ajoneuvoja, jotka on hankittu tai rekisteröity ennen lain voimaantuloa. Veroetu myönnettäisiin tällaisista ajoneuvoista nykyisten säännösten mukaan niille henkilöille, jotka muuttavat Suomeen viimeistään 31 päivänä joulukuuta 2017. Veroetu voi olla varsin merkittävä maahan muuttavan henkilön kannalta ja edun poistaminen ilman siirtymäaikaa voisi johtaa kohtuuttomiin tilanteisiin erityisesti silloin, kun lyhytaikaisesti ulkomailla työskentelevä henkilö on jo ennen lain muuttumista ehtinyt hankkia auton maahantuontia varten. Toisaalta kolmen vuoden aikajakson voidaan katsoa olevan riittävä verotuen poistumisen huomioon ottamiseen. Jos ulkomailla asuva henkilö tuo ajoneuvon Suomeen siirtymäajan jälkeen, kannetaan siitä käytetyn auton vero. Mitä pidempään auton hankinnasta on kulunut sen maahantuontiin, sitä enemmän auton arvo ja siten myös kannettavaksi tulevan veron määrä ehtii laskea. Maahan muuttavan henkilön olosuhteista tai auton merkistä ja mallista riippuen taloudellisesti järkevänä vaihtoehtona auton tuonnille siirtymäajan jälkeen voi myös olla auton myyminen ennen muuttoa Suomeen.
Oikeutta käyttää ulkomailla rekisteröityä työnantajan tai ammatinharjoittajan ajoneuvoa Suomessa väliaikaisesti veroa suorittamatta laajennettaisiin. Oikeus väliaikaiseen käyttöön olisi myös työntekijän tai ammatinharjoittajan perheellä. Henkilön perheeseen katsottaisiin kuuluvan hänen kanssaan yhteisessä taloudessa asuva aviopuoliso sekä heidän naimattomat lapsensa. Aviopuolisoon rinnastettaisiin työntekijän kanssa avioliittoa solmimatta yhteisessä taloudessa avioliiton omaisissa olosuhteissa jatkuvasti elävä henkilö.
Ajoneuvon lyhytaikaista verotonta käyttöoikeutta ehdotetaan laajennettavaksi siten, että Suomessa vakinaisesti asuva luonnollinen henkilö saisi käyttää omaa tarvetta varten väliaikaisesti maahantuomaansa ajoneuvoa veroa suorittamatta yhtäjaksoisesti enintään 14 päivän ajan kerran kalenterivuodessa. Tällainen lyhytaikainen käyttö edellyttäisi, että ajoneuvo on rekisteröity toisessa Euroopan talousalueeseen kuuluvassa valtiossa. Ajoneuvoa voisivat Suomessa käyttää myös muut samaan perheeseen kuuluvat henkilöt. Valvonnallisista syistä ajoneuvosta olisi annettava Tullille käyttöönottoilmoitus ennen käytön aloittamista Suomessa.
Autoveron vientipalautuksille ehdotetaan maksettavaksi korkoa silloin kun määräaikaiseen käyttöön tuotu ajoneuvo viedään pysyvästi pois Suomesta.
Rekisteröinnin jälkeen ajoneuvon rakenteen, omistuksen tai käyttötarkoituksen muutoksen johdosta tapahtuvaa verotusta ehdotetaan muutettavaksi siten, että autoverotus perustuisi ajoneuvon muutoshetken mukaiseen yleiseen vähittäismyyntiarvoon. Ensirekisteröinnin jälkeisessä autoverotuksessa ei huomioitaisi ajoneuvosta aiemmin maksettua autoveroa vaan ajoneuvo verotettaisiin uudelleen kuten käytetty ajoneuvo. Tämä takaisi sen, että erityisesti ajoneuvot, joista ei ole kannettu autoveroa aiemmin Suomessa, olisivat yhteneväisessä asemassa maahantuotavien ajoneuvojen kanssa. Ajoneuvoa verotettaessa huomioitaisiin ajoneuvon kunto ja arvon aleneminen Suomessa. Auton verotusarvon selvittäminen myös helpottuisi. Kuitenkin niissä tapauksissa, jossa veroedun kuoleentumisajasta on säädetty laissa, sovellettaisiin yhä sitä verotusarvoa ja verokantaa, joita olisi sovellettu, jos ajoneuvo olisi verotettu uutena. Tällöin verosta myös vähennettäisiin aikaisemmin suoritettu vero sekä kuoleentumisajan osuus. Koska veron kuoleentumisaika on veroedusta riippuen vain kolme tai neljä vuotta, on alkuperäisten verotustietojen selvittäminen näissä tilanteissa yleensä helppoa.
Verotukien poisto kasvattaisi autoveron tuottoa, vaikka on oletettavaa, että valtion tulojen kasvu ei täysin vastaa veroetujen nykyistä laskennallista määrää käyttäytymismuutosten takia.
Ehdotettavan taksien autoverotuen poiston seurauksena valtion autoverotulojen arvioidaan kasvavan noin 19 miljoonaa euroa vuositason vaikutuksena verrattuna tilanteeseen, jossa veromääriin ei tehtäisi muutoksia. Ottaen huomioon verovelvollisten varautumisen verotuen poistumiseen, vuoden 2015 autoverokertymän arvioidaan kasvavan korotuksen seurauksena noin puolet tästä, eli yhdeksän miljoonaa euroa.
Muiden taksiautojen kuin inva- ja tilataksien verohuojennuksena saama kokonaismäärä on viime vuosina ollut 23—27 miljoonaa euroa vuodessa. Tosiasiallinen veroetu jää kuitenkin tätä pienemmäksi, koska taksien todellinen käyttöaika on käytännössä lyhyempi kuin verotuen kolmen vuoden pituinen kuoleentumisaika, jolloin verotuesta palautetaan valtiolle kuoleentumaton osa. Vuonna 2013 verotukea palautui kaikkiaan 2 144 taksista. Palautunut määrä oli noin neljännes maksetusta verotuen kokonaismäärästä. Tämä pienentää verotuen poiston laskennallisen nettovaikutuksen noin 17—21 miljoonaan euroon vuodessa. Verotuen poiston vaikutus on kuitenkin riippuvainen siitä, minkä tyyppisiä autoja hankitaan ja kauanko niitä pidetään taksikäytössä. Osa taksiautoilijoista saattaa siirtyä veroetuuden poistuessa pienempiin, vähemmän kuluttaviin ja siten lievemmin verotettuihin autoihin kokonaiskustannusten pitämiseksi entisellään, mikä vastaavasti vähentäisi tuen poistumisesta kertyvää autoveron tuottoa. Myös taksikaluston vaihtovälin mahdollinen pidentyminen vaikuttaisi verokertymää vähentävästi. Jos veronalennuksen poistumisen jälkeen hankittavien taksien autovero vastaisi muiden uusien henkilöautojen keskimääräistä veroa ja taksiautojen vuosittain verotetut lukumäärät säilyisivät ensimmäisen vuoden pudotuksen jälkeen ennallaan, olisi niistä kertyvä autoverotulo arviolta noin 19 miljoonaa euroa vuosittain. Siinä tapauksessa, että taksien määrä pienenisi esimerkiksi kolmanneksella taksien vaihtovälin kasvaessa veroedun poistumisen seurauksena, olisi niistä kertyvä autoverotulo noin 12 miljoonaa euroa vuosittain.
Kansaneläkelaitos, kunnat ja muut julkisyhteisöt ostavat ja tukevat taksipalveluja esimerkiksi vanhusten ja lasten sekä vammaisten kuljetuspalveluiden järjestämisessä. Taksien veroetuuden poiston vaikuttaessa taksoihin kasvaisivat myös yhteiskunnan kustannukset. Julkishallinnon osuus taksiliikenteen kokonaisliikevaihdosta eli reilusta miljardista eurosta oli vuonna 2011 noin 418 miljoonaa euroa eli 41 prosenttia.
Tilastokeskuksen ylläpitämä taksiliikenteen kustannusindeksi kuvaa taksiliikenteen kustannustekijöitä ja niiden muutoksia. Taksat perustuvat tähän indeksiin ja ne vahvistetaan vuosittain valtioneuvoston asetuksella. Kustannustekijöitä on kymmenen ja näitä ovat esimerkiksi palkat, poltto- ja voiteluaineet, korjaus, huolto ja renkaat sekä pääoman poisto. Tällä hetkellä käytössä oleva indeksipohja perustuu uusimpaan vuoden 2010 kustannusrakennejakautumaan, ja seuraava päivitys tehdään perustuen vuoden 2015 kustannusjakaumaan. Vuoden 2010 tilanteen mukaisena kaluston hankinnan paino on indeksissä varsin vähäinen ja suurin osa, noin 71 prosenttia, indeksistä koostuu välittömistä ja välillisistä palkkakustannuksista. Taksiliikenteen pääoman poiston paino indeksissä on noin seitsemän prosenttia. Veroetuuden poiston voidaan arvioida nostavan kustannusindeksiä noin kaksi prosenttia. Taksipalveluiden kallistumisesta aiheutuisi siten tältä osin noin kahdeksan miljoonan euron lisäkustannus julkishallinnolle.
Osa julkisyhteisöjen ostamista taksipalveluista suoritetaan erikoisvarustelluilla takseilla, joiden veroetuus säilytettäisiin. Kuntien opetus- ja sosiaalitoimi ostaa noin miljoonalla eurolla erityisvarusteltujen taksien palveluja ja Kansaneläkelaitoksen kustannukset erityisvarustellun kaluston osalta ovat noin 27 miljoonaa euroa. Invatakseille lasketaan oma kustannusindeksi. Veromuutoksilla ei olisi vaikutusta invataksien indeksiin.
Muuttoautojen laskennallinen verotuen määrä on viime vuosina ollut noin 15 miljoonaa euroa vuodessa. Muuttoautoista on jäänyt maksettavaksi autoveroa 1,4—2,2 miljoonaa euroa veroedun huomioon ottamisen jälkeen. Ehdotetun muutoksen jälkeen muuttotavaroina tuotavien ajoneuvojen määrä voi laskea, minkä lisäksi niistä kertyvän autoveron tuottoon vaikuttaa se, minkälaisia ajoneuvoja tuodaan. Jos oletetaan, että siirtymäajan puitteissa, eli vuosien 2015—2017 aikana, kotiutetaan vielä noin puolet nykyistä vastaavasta muuttoautojen vuotuisesta määrästä, ja autojen ominaisuudet säilyvät entisellään suhteessa veroedun voimassaoloaikaan, maksetaan verotukeakin vielä noin kahdeksan miljoonaa euroa vuodessa vuosien 2015—2017 aikana. Jos muuttoautoina tuotavat autot vastaisivat päästö- ja hintatasoltaan veronalennuksen poistumisen jälkeen muita käytettyjä tuontiautoja ja niiden verotetut lukumäärät säilyisivät ennallaan, olisi muuttoautoista kertyvä autoverotulo arviolta noin 12 miljoonaa euroa vuosittain. Jos muuttoautojen määrä vähentyisi esimerkiksi puolella, alenisi niistä kertyvä autoverotulo vastaavasti noin kuuteen miljoonaan euroon.
Ulkomailla rekisteröityjen autojen väliaikaisen käytön laajentamisella ei arvioida olevan merkittäviä taloudellisia vaikutuksia. Suomeen määräaikaiseen käyttöön esimerkiksi leasingsopimuksen perusteella tuoduille autoille maksettavalla vientipalautuksen korolla ei myöskään arvioida olevan merkittäviä taloudellisia vaikutuksia.
Suomessa on noin 9 500 taksiyrittäjää eli taksiliikenneluvan haltijaa. Taksilupia oli vuoden 2014 huhtikuussa 9 989 ja näistä esteettömiä autoja koskevia lupia oli 1 125 eli noin 11 prosenttia kokonaismäärästä. Taksilupien kokonaismäärä on säilynyt ennallaan noin 10 000 luvassa useita vuosikymmeniä, mikä on ollut seurausta kiintiöiden laskentaperusteita koskevista vaatimuksista. Tavallisimmin liikenneluvan haltija on yhden auton omistaja. Vaikka taksiliikenteen kustannukset nousisivat veroetuuden poistuessa, tällä ei olisi merkittävää vaikutusta taksiyrittäjien taloudelliseen asemaan, sillä kustannusindeksin ansiosta muutos tulisi otettua huomioon asetuksella vahvistettavissa taksoissa. Taksien kustannusindeksi on noussut tällä vuosikymmenellä 2—3 prosenttia vuodessa. Tähän verrattuna veroetuuden poistumisesta arvioitua kahden prosentin nousua indeksissä voi pitää maltillisena.
Veroedun poistumisen arvioidaan lisäävän taksien myyntiä tilapäisesti ennen lainmuutoksen voimaantuloa. Vastaavasti myynti vähenisi kahtena tai kolmena seuraavana vuonna, koska osa taksikalustoa olisi uusittu juuri ennen veromuutosta. Tämän jälkeen taksien myyntimäärät todennäköisesti tasaantuisivat lähelle nykyistä. Autokaupan kannalta taksien myyntimäärien vaihtelu olisi suhteellisen merkittävää, sillä taksien osuus henkilöautojen ensirekisteröinneistä on lähes viisi prosenttia.
Taksien vaihtoväli on keskimäärin kaksi vuotta ja kolme kuukautta ja veroedusta tulee siten nykyisin palautettavaksi keskimäärin yhdeksän kuukauden osuus. Nykyisinkään veroetu ei siis yksin ohjaa taksien vaihtoväliä ja siten veroedun poistuminen ei välttämättä pidentäisi kovin merkittävästi taksien taloudellista pitoaikaa, koska siihen vaikuttavat todennäköisesti myös muut tekijät, kuten uusien autojen takuuajat.
Taksien autoveroetuuden poistoon liittyy mahdollisuus siitä, että taksien tuonti käytettynä ulkomailta lisääntyy, mikä vähentäisi autokaupan myyntiä Suomessa. Myös käytettynä tuotavista ajoneuvoista, jotka rekisteröidään Suomessa ensimmäistä kertaa, kannetaan kuitenkin autoveroa, vaikka sen määrä jää uutta autoa pienemmäksi. Käytetyn auton hankkimispäätökseen vaikuttaa lisäksi se, että taksien vuotuinen ajosuorite on suuri. Tällöin käytetty auto, jonka takuuaika on uutta lyhyempi, ei välttämättä ole kokonaistaloudellisesti järkevä ratkaisu. Autoveron määrä perustuu ajoneuvon vähittäismyyntiarvoon ja ominaishiilidioksidipäästöön, joten taksiautoilija voi autovalinnallaan vaikuttaa suoritettavaksi tulevan veron määrään ja hankintaan kokonaisuudessa käyttämäänsä rahamäärään. Vähäpäästöisiä malleja on myös tilavissa autoissa, eikä auton kuljetuskyvystä tai muista ominaisuuksista tarvitse siten välttämättä tinkiä verotuksen vuoksi.
Noin viidennes taksimatkoista on yritysten maksamia ja taksikyytien kallistuminen kohdistuisi tältä osin yritysten maksettavaksi. Yksittäisille yrityksille tästä johtuva kustannusten nousu jäisi kuitenkin vähäiseksi.
Määräaikaisesti Suomessa käytettäville autoille vientipalautuksen yhteydessä maksettava korko saattaisi lisätä jonkin verran kiinnostusta ulkomailla rekisteröityjen autojen leasingvuokrauksen järjestämiseen Suomessa.
Muuttoajoneuvojen verotus ja muu siihen liittyvä hallinnollinen työ edellyttää nykyisin Tullissa arviolta 10 henkilötyövuoden panosta. Työmäärä on huomattava verrattuna muuhun autoverotukseen muuttoajoneuvojen veroetuun liittyvien määräaikojen ja muiden edellytysten toteamisen, valvonnan ja veroneuvonnan takia. Jos osa muuttoautoista tuotaisiin jatkossa tavallisina käytettyinä ajoneuvoina maahan, hallinnollinen työ ei tältä osin loppuisi kokonaan, mutta vähenisi kuitenkin merkittävästi.
Ajoneuvojen tilapäisen käytön laajentumisesta aiheutuisi Tullille arviolta 1—2 henkilötyövuoden lisäys työmäärään. Ilmoitusten vastaanottamisessa ja vahvistamisessa voitaisiin kuitenkin hyödyntää Tulliin rakenteilla olevaa uutta tietojärjestelmää. Tarkoituksena olisi, että asiakas voisi tehdä ilmoituksen sähköisesti paikasta riippumatta. Käyttöönottoilmoitus vahvistettaisiin niin ikään sähköisesti. Myös valvontaa varten olisi tarpeen saada järjestelmään käyttöliittymät liikennettä valvoville viranomaisille. Tietojärjestelmän perustamiskustannuksiksi arvioidaan 200 000 euroa ja vuotuisiksi ylläpitokustannuksiksi 30 000—50 000 euroa. Henkilöresurssit ja tietojärjestelmän rahoitus järjestetään Tullin sisäisin toimenpitein. Tietojärjestelmä pyritään saamaan käyttökuntoon vuoden 2015 alkuun mennessä. Jos ilmoittamista ja niiden vahvistamista koskeva tietojärjestelmä ei ole valmiina lain voimaantullessa, olisi ilmoitusten antaminen hankalaa, koska paperi-ilmoituksia voitaisiin vahvistaa vain Tullin toimipaikoissa pääasiassa virka-ajan puitteissa. Samalla Tullille aiheutuisi ylimääräisiä kustannuksia henkilöresursseista. Uusi verottomuus tulisi aiheuttamaan kysyntää myös neuvontapalveluille. Väliaikaisen verottoman käytön edellytyksiä valvottaisiin sekä liikennevalvonnassa että järjestelmään kerättävien tietojen avulla. Järjestelmän avulla voitaisiin valvoa, ettei ajoneuvoja käytetä säännöksen vastaisesti, mutta myös sitä, ettei tiettyä ajoneuvoa käytettäisi pääsääntöisesti Suomessa, jolloin se tulisi rekisteröidä ja verottaa Suomessa.
Taksien veroetuuden takaisinperintä kuuluu Liikenteen turvallisuusvirastolle, jos taksi myydään muuhun käyttöön ennen veroedun kuoleutumisajan päättymistä. Näihin takaisinperintöihin kuluva arviolta puolen henkilötyövuoden panos jäisi pois veroetuuden poistuessa.
Ensirekisteröinnin jälkeen tapahtuvaan verotukseen tehtävät muutokset helpottaisivat viranomaisen toimintaa ja lyhentäisivät käsittelyaikoja.
Verotukien poistuminen takseilta ja muuttoajoneuvoilta toisi nämä autot autoveron päästöperusteisen ohjausvaikutuksen piiriin. Muuttoajoneuvoina tuotavien autojen keskimääräiset hiilidioksidipäästöt ovat nykyisin varsin korkeat. Vero-ohjaus todennäköisesti alentaisi muuttoajoneuvoina tuotavien autojen päästöjä lähemmäs henkilöautojen keskimääräistä päästötasoa. Ympäristöohjauksen tehokkuus olisi selvästi vähäisempää taksien kohdalla, sillä jo nykyisin taksikäytössä olevat autot edustavat yleensä uusinta polttoaine- ja ajoneuvotekniikkaa ja taksien tiheän vaihtovälin takia uudistavat osaltaan ajoneuvokantaa.
Taksiautojen veroedun poistamisella ei arvioida olevan merkittäviä vaikutuksia työllisyyteen. Taksojen mahdollinen nousu veroedun poistuessa jäisi niin vähäiseksi, että sillä ei todennäköisesti olisi merkittävää vaikutusta taksipalveluiden kysyntään. Erikoisvarusteltujen taksien muutostyöt tehdään pääosin Suomessa ja alan yritykset työllistävät noin neljäsataa henkilöä. Erikoisvarusteltujen taksien veroetujen pysyminen ennallaan mahdollistaisi osaltaan yhä näiden työpaikkojen säilymisen.
Erikoisvarusteltujen tilataksien veroedun säilyminen myös mahdollistaisi osaltaan edelleen vaikeavammaisten, sosiaalitoimen, opetustoimen sekä sairaanhoitopiirien erityiskuljetukset. Takseista noin 55 prosenttia toimii kaupungeissa ja 45 prosenttia maaseudulla. Muutosten ei arvioida merkittävästi heikentävän maaseudun taksipalveluita, jotka usein tehdään erikoisvarustelluilla takseilla. Lisäksi yhteiskunnan maksamien taksikuljetusten osuus on maaseudulla huomattavasti suurempi.
Suomessa vakinaisesti asuvien henkilöiden oikeus käyttää ajoneuvoa väliaikaisesti verotta helpottaisi sisämarkkinoilla liikkumista.
Asia on valmisteltu valtiovarainministeriössä yhteistyössä Tullin ja Liikenteen turvallisuusviraston kanssa.
Esitysluonnoksesta pyydettiin lausunto liikenne- ja viestintäministeriöltä, sisäministeriöltä, sosiaali- ja terveysministeriöltä, työ- ja elinkeinoministeriöltä (yritysvaikutusarviointi), ulkoasiainministeriöltä, poliisihallitukselta, Autoliitto ry:ltä, Autotuojat ry:ltä, Autoalan keskusliitto ry:ltä, Invalidiliitto ry:ltä, Kansaneläkelaitokselta, Kehitysvammaliitolta, Kuluttajaliitto ry:ltä, Suomen Kuntaliitto ry:ltä, Suomen Taksiliitto ry:ltä, Suomen Palvelutaksit ry:ltä, Suomen Esteettömät ja Paaritaksit ry:ltä, Yleiseltä teollisuusliitolta, Veronmaksajain Keskusliitto ry:ltä ja Suomen Yrittäjät ry:ltä. Lisäksi lausunnon antoivat Jonasson Oy – Carsport ja Kovanen Yhtiöt Oy.
Lausunnoissa pidettiin yleisesti perusteltuna invataksien, isojen esteettömien taksien sekä koulukuljetustaksien veroedun säilyttämistä ennallaan. Useissa lausunnoista kuitenkin esitettiin, että muiden taksien nykyisin saama autoveroetu tulisi säilyttää tai sitä ei ainakaan tulisi poistaa kokonaan. Veroedun poistumisen katsottiin muun muassa lisäävän yhteiskunnan kustannuksia, heikentävän taksipalveluja sekä vanhentavan ajoneuvokantaa ja aiheuttavan siten haitallisia ympäristövaikutuksia. Eräissä lausunnoissa katsottiin, että taksien veroetu tulisi säilyttää ainakin pienemmillä esteettömillä takseilla näiden ajoneuvojen kustannustehokkuuden ja monikäyttöisyyden takia sekä isoja esteettömiä takseja vähäisempien päästöjen vuoksi. Pienempien esteettömien taksien veroetua perusteltiin myös näiden merkityksellä vammais- ja koululaiskuljetusten turvaamiseen sekä ajoneuvojen varustelun työllistävällä vaikutuksella. Eräässä lausunnossa taas pidettiin tärkeänä veroedun rajaamista vähintään seitsemän matkustajapaikan isoille esteettömille takseille, muun muassa siksi, että tämä kalusto ei muutoin olisi hinnaltaan ja käyttökustannuksiltaan kilpailukykyistä pienten esteettömien taksien kanssa.
Muutamissa lausunnoissa katsottiin, että maahanmuuton yhteydessä tuotavien ajoneuvojen veroetua ei tulisi poistaa. Jos etu kuitenkin poistetaan, tulisi siirtymäaika olla pitempi kuin kaksi vuotta. Siirtymäajan määräytymistä ehdotettiin myös selkeytettäväksi.
Esitykseen on tehty eräitä täsmennyksiä lausuntojen perusteella.
Liikenne- ja viestintäministeriössä on valmisteilla hallituksen esitys eduskunnalle joukkoliikennelain ja eräiden siihen liittyvien lakien muuttamisesta. Kyseessä on henkilö-liikennelainsäädännön uudistuksen ensimmäinen vaihe, jonka tarkoituksena on helpottaa julkisesti rahoitettujen henkilökuljetusten kustannuspaineita. Valmisteltavat muutokset koskisivat myös taksiliikennelakia ja esteettömien taksien lupamäärien sääntelyä. Kaikki lupaehdot täyttävät hakijat, jotka hakevat taksilupaa harjoittaakseen liikennettä invatakseilla tai isoilla tai pienillä esteettömillä takseilla saisivat luvan ilman kiintiörajoituksia. Valmisteltavat muutokset koskisivat myös helpotuksia linja-autoliikenteen reittiliikenneluvan saantiin ja liikenteen harjoittamiseen pienemmällä linja-autolla sekä mahdollisuutta käyttää taksamittaria myös linja-autoliikenteessä.
Toisena vaiheena käynnistetään lainsäädännön uudistusten valmistelu siitä lähtökohdasta, että ammattimainen henkilöliikenne perustuisi edelleen pääosin luvanvaraisuuteen, mutta tiukasta ja rajoittavasta sääntelystä luovuttaisiin.
28 §. Pykälää esitetään muutettavaksi siten, että säännöksestä poistettaisiin takseja koskeva enintään 9 600 euron veronalennus. Säännökseen jäisi siten enintään 15 000 euron veronalennus tilataksista, joka on varustettu esteettömäksi tai koulukuljetuskäyttöön hyväksytyillä lisäturvavöillä. Säännöstä tarkennettaisiin siten, että veroetuun oikeutetun taksin tulisi olla hyväksytty kuljettajan lisäksi vähintään seitsemän henkilön kuljettamiseen, joista yksi tai useampia voisi olla pyörätuolissa matkustavia henkilöitä. Muutoksella selkeytettäisiin se, että seitsemälle matkustajalle hyväksytyn auton matkustajapaikkoina voi tavallisten istuinten lisäksi myös pitää pyörätuolipaikkoja. Säilytettävä 15 000 euron suuruinen enimmäisveronalennus ei edelleenkään koskisi sellaista esteetöntä taksia, jossa on tätä vähemmän matkustajapaikkoja. Sitä, täyttääkö taksi esteettömälle taksille asettavat tekniset vaatimukset tai onko se varustettu koulukuljetuskäyttöön hyväksytyillä lisäturvavöillä, arvioitaisiin lähinnä taksiliikenteessä käytettävän esteettömän kaluston laatuvaatimuksista annetun asetuksen ja koulu- ja päivähoitokuljetusten kuormituksesta ja turvallisuusjärjestelyistä annetun asetuksen perusteella.
Invataksien verovapaudesta säädetään 21 §:ssä, eikä tähän säännökseen ehdoteta muutoksia.
34 c §. Pykälässä säädetään ulkomaisen työsuhdeauton käytöstä Suomessa väliaikaisesti verotta. Pykälän 1 momentti vastaisi nykyistä.
Pykälän 2 momenttiin lisättäisiin säännös, jonka mukaan työtekijän tai ammatinharjoittajan perheenjäsenillä olisi oikeus käyttää ajoneuvoa Suomessa liikenteeseen väliaikaisesti veroa suorittamatta. Henkilön perheeseen kuuluisivat hänen kanssaan yhteisessä taloudessa asuvat aviopuoliso ja heidän naimattomat lapsensa. Aviopuolisoon rinnastettaisiin avioliiton omaisissa olosuhteissa jatkuvasti elävä henkilö.
Pykälän 3 momentissa säädettäisiin siitä, että ajoneuvon käyttö katsottaisiin väliaikaiseksi Suomessa, jos 1 momentissa tarkoitettu henkilö ja hänen perheensä käyttäisivät ajoneuvoa päivien mukaan laskettuna vähemmän Suomessa kuin ulkomailla kunkin 12 kuukauden pituisen ajanjakson aikana. Jos ajoneuvoa saman päivän aikana käytettäisiin sekä Suomessa että ulkomailla, ajoneuvoa katsottaisiin käytettävän ulkomailla.
Pykälän 4 momentti vastaisi nykyistä 3 momenttia.
35 c §. Autoverolakiin lisättävässä pykälässä säädettäisiin Suomessa vakituisesti asuvan henkilön oikeudesta käyttää toisessa ETA-valtiossa rekisteröityä ajoneuvoa väliaikaisesti Suomessa veroa suorittamatta. Säännös koskisi vain niitä tilanteita, joihin eivät soveltuisi muut väliaikaista verotonta käyttöä koskevat autoverolain 6 luvun säännökset.
Pykälän 1 momentti mahdollistaisi väliaikaisen verottoman käytön silloin kun Suomessa vakituisesti asuva luonnollinen henkilö käyttäisi ajoneuvoa Suomessa enintään 14 päivän ajan. Oikeus väliaikaiseen verottomaan käyttöön olisi riippumaton siitä, onko käyttäjä ajoneuvon omistaja, vai perustuuko käyttö ajoneuvon vuokraan, lainaan tai muuhun vastikkeelliseen tai vastikkeettomaan käyttöoikeuteen.
Väliaikainen veroton käyttö rajattaisiin koskemaan vain toisessa ETA-valtiossa rekisteröityjä ajoneuvoja. Tällaista ajoneuvon käyttämistä Suomessa koskee ajoneuvojen rekisteröinnistä annettu valtioneuvoston asetus (893/2007). Asetuksen mukaan Suomessa vakituisesti asuva henkilö saa käyttää ETA-valtiossa rekisteröityä ajoneuvoa täällä autoverolaissa tarkoitettuun ajoneuvon verottomaan käyttöön oikeuttavan ajan ja sitä seuraavan seitsemän päivän ajan. Jos maahan tuotavassa ajoneuvossa on ETA-valtiossa laillisesti myönnetyt ja voimassa olevat rekisterikilvet, pääsääntöisesti sillä on myös lähtömaan vakuutusyhtiön myöntämä, voimassa oleva liikennevakuutus, eikä ajoneuvon käyttämiselle Suomessa siten ole vakuutuksesta johtuvaa estettä.
Pykälän 2 momentissa säädettäisiin verovalvonnan kannalta tarpeellisesta ilmoitusvelvollisuudesta, joka on jo nykyisin käytössä tietyissä väliaikaisen verottoman käytön tilanteissa. Vahvistettu ilmoitus on myös verovelvollisen oikeusturvan takia tarpeellinen liikennevalvonnassa.
47 §. Pykälän sisältöä tiivistettäisiin ja selkeytettäisiin. Ensimmäinen momentti sisältäisi toimivallan Liikenteen turvallisuusvirastolle maksuunpanna autovero silloin kun ajoneuvon verottomuuden, veronalennuksen tai veronpalautuksen edellytykset eivät enää täyty.
Pykälän 2 momentti sisältäisi säännökset siitä, kenelle vero näissä tilanteissa maksuunpannaan samoin kuin siitä, että maksuunpanoa ei tehtäisi, jos ajoneuvo siirretään kuukauden kuluessa toisen verottomuuteen tai veronalennukseen oikeutetun omistukseen.
48 §. Pykälään sisältyviä veronmääräytymissäännöksiä muutettaisiin. Jos verosta vapaan tai alennetun verokannan mukaan verotetun ajoneuvon rakennetta tai käyttötarkoitusta muutettaisiin tai omistaja muuttuisi, ajoneuvo verotettaisiin uudelleen niiden perusteiden mukaan, joita olisi sovellettava lajiltaan samanlaiseen käytettyyn ajoneuvoon ajankohtana, jona verovelvollisuus syntyi. Jos esimerkiksi kuorma-autoksi rekisteröidyn ja siten autoverottomaan N2-luokkaan kuuluvan ajoneuvon rakennetta muutettaisiin siten, että se tulisi rekisteröidä N1-luokkaan kuuluvaksi pakettiautoksi, kannettaisiin autosta vastaava vero kuin tuotaessa ajoneuvo käytettynä pakettiautona maahan. Tämä tarkoittaisi ajoneuvon senhetkisen yleisen vähittäismyyntiarvon selvittämistä. Tästä verotusarvosta vero laskettaisiin ajoneuvon yhdistettyä kulutusta vastaavan hiilidioksidipäästön, kokonaismassan tai moottoripyörien osalta moottorin iskutilavuuden perusteella. Vero maksuunpantaisiin täysimääräisenä, eikä siinä huomioitaisi ajoneuvosta aiemmin suoritettua autoveroa. Käytännössä veron määrä jäisi kuitenkin useimmissa tapauksissa huomattavasti pienemmäksi kuin voimassa olevien säännösten mukaan laskettuna.
Jos ajoneuvon rakenteen muutos on tehty ilmoittamatta siitä lain 46 §:n mukaisesti Liikenteen turvallisuusvirastolle, virasto voisi kantaa 59 a §:ssä tarkoitettua virhemaksua hallinnollisena sanktiona ilmoitusvelvollisuuden laiminlyönnistä. Virhemaksun kantaminen voisi siten tulla kysymykseen esimerkiksi tilanteessa, jossa mopoa on viritetty luvattomasti siten, että se olisi pitänyt rekisteröidä moottoripyöräksi.
Käytetyn ajoneuvon verotusarvoa ei kuitenkaan sovellettaisi niihin ajoneuvoihin, joiden veroalennukselle tai vapautukselle on säädetty 2 momentissa kuoleentumisaika. Siten esimerkiksi taksien, invalidipalautukseen oikeutettujen ajoneuvojen, sairasautojen ja pelastusautojen verona kannettaisiin se määrä, joka ajoneuvosta olisi tullut ensikertaa verotettaessa kantaa täysimääräisenä verona, vähennettynä suoritetun veron määrällä sekä kuoleentumisajan kulumisen perusteella tehtävällä vähennyksellä.
Pykälän 2 momenttiin sisältyisivät edelleen veroetuuksien kuoleentumisaikaa koskevat säännökset. Momenttiin lisättäisiin selkeyttävä säännös, jonka mukaan autoveroa ei vähennettäisi ajalta, jonka ajoneuvo on ilmoitettu ajoneuvoverolain (1281/2003) 4 a §:ssä (laissa 235/2007) tarkoitetulla tavalla liikennekäytöstä poistetuksi, lukuun ottamatta autoverolain invalideille maksettavan autoveron palautuksen vähentämistä.
65 §. Pykälässä säädetään autoveron palautuksen johdosta maksettavasta korosta. Säännökseen lisättäisiin peruste koron maksamiselle myös niissä tilanteissa, joissa autoveroa palautetaan 34 d §:ään sisältyvän vientipalautussäännöksen perusteella. Vientipalautukselle maksettaisiin korkoa kuitenkin ainoastaan niissä tapauksissa, joissa ajoneuvo on tuotu Suomeen vain määräaikaista käyttöä varten ja käytön kestosta on tällöin ennalta sovittu esimerkiksi leasingsopimuksessa. Korko laskettaisiin autoveron maksamisen ajankohdasta vientipalautuksen maksamiseen saakka, mutta kuitenkin enintään ennalta määrätyltä käyttöjaksolta. Jos esimerkiksi ulkomailta Suomeen leasingvuokrattu auto jää tänne haltijan lunastaessa auton itselleen, ei myöhemmin tapahtuneesta viennistä maksettaisi palautuskorkoa alkuperäisen leasingsopimuksen jälkeiseltä ajalta.
66 §. Pykälästä poistettaisiin veronkantolain yhteydessä mainittu vanhentunut säädösnumeroviittaus. Voimassaolevan veronkantolain numero (609/2005) mainittaisiin 65 §:n yhteydessä. Ruotsinkielisen säännöksen sanamuotoa myös nykyaikaistettaisiin.
Laki ehdotetaan tulevaksi voimaan vuoden 2015 alussa.
Muuttotavaroissa maahan tuotavien ajoneuvojen veron alennusta koskevat säännökset kumottaisiin. Maahan muuton yhteydessä tuotavat ajoneuvot, jotka on rekisteröity muuttavien henkilöiden käyttöön tai joiden hankinnasta on tehty sitova ostosopimus ennen lain voimaantuloa, olisivat kuitenkin edelleen oikeutetut veronalennukseen kumottaviin säännöksiin sisältyvien edellytysten ja rajoitusten puitteissa, jos muutto Suomeen on tapahtunut viimeistään 31 päivänä joulukuuta 2017. Lisäksi niihin muuton yhteydessä tuotuihin ajoneuvoihin, joiden veroa on alennettu voimassa olevan lain perustella, sovellettaisiin edelleen säännöksiä, jotka rajoittavat tällaisen ajoneuvon myymistä tai luovuttamista veroa suorittamatta.
kumotaan autoverolain (1482/1994) 25—27 §, 27 a ja 27 b § sekä 30 §:n 3 momentti,
sellaisina kuin ne ovat, 25 § laeissa 421/2001 ja 193/2011, 26 ja 27 a § laissa 421/2001, 27 § laeissa 413/1997, 421/2001 ja 193/2011, 27 b § laeissa 193/2011 ja 971/2012 sekä 30 §:n 3 momentti laissa 971/2012,
muutetaan 28, 34 c, 47, 48, 65 ja 66 §,
sellaisina kuin ne ovat, 28 § osaksi laissa 1316/2011, 34 c § laeissa 1450/2006 ja 971/2012, 47 § osaksi laissa 1324/2009, 48 § osaksi laissa 266/2003 ja 65 § laissa 267/2008, sekä
lisätään lakiin uusi 35 c § seuraavasti:
Autoveroa alennetaan enintään 15 000 eurolla autosta, joka:
1) Suomessa ensi kertaa rekisteröitäessä merkitään käytettäväksi taksiliikennelain (217/2007) 2 §:n 1 kohdassa tarkoitettuun tilausliikenteeseen ja jota pääasiallisesti käytetään tällaiseen liikenteeseen;
Myös 1 momentissa tarkoitetun henkilön perhe voi käyttää mainitussa momentissa tarkoitettua ajoneuvoa Suomessa liikenteeseen väliaikaisesti veroa suorittamatta. Henkilön perheeseen kuuluvat hänen kanssaan yhteisessä taloudessa asuvat aviopuoliso ja heidän naimattomat lapsensa. Aviopuolisoon rinnastetaan avioliittoa solmimatta yhteisessä taloudessa avioliiton omaisissa olosuhteissa jatkuvasti elävä henkilö.
Tulli antaa hakemuksesta luvan 12 kuukauden pituiseksi jaksoksi ajoneuvon verottomaan käyttöön. Luvassa vahvistetaan ehdot, joiden mukaista ajoneuvon käyttöä pidetään tässä pykälässä säädetyin tavoin väliaikaisesti verottomana. Tulli voi antaa tarkempia määräyksiä hakemuksen tueksi vaadittavasta selvityksestä ja hakemusmenettelystä. Verottomaan käyttöön oikeuttava lupa on pidettävä mukana ajoneuvossa käytettäessä sitä liikenteessä. Jos ajoneuvon käyttö ei enää täytä verottomuuden edellytyksiä, siitä on ilmoitettava Tullille, joka voi peruuttaa luvan. Ilmoituksen laiminlyönnin perusteella toimitetaan jälkiverotus noudattaen, mitä siitä 57 §:ssä säädetään.
Autosta, josta veroa on alennettu 28 tai 51 §:n nojalla, sekä sairasautosta maksuupantavaa veroa alennetaan yhdellä kolmaskymmeneskuudesosalla jokaista rekisterissäoloajan täyttä kuukautta kohti. Edellä 21 §:n 1 momentissa tarkoitetun pelastusauton, invataksin, eläinlääkintäauton ja ruumisauton verosta vähennetään yksi neljäskymmeneskahdeksasosa rekisterissäoloajan kutakin täyttä kuukautta kohti. Jos veroa alennettaessa on 28 §:n nojalla otettu veron alennuksen määrässä huomioon myös rekisterissäolo muualla kuin Suomessa, tämä aika lasketaan vastaavasti hyväksi tätä momenttia sovellettaessa. Veroa ei vähennetä ajalta, jonka ajoneuvo on ollut ilmoitettuna liikennekäytöstä poistetuksi, lukuun ottamatta 51 §:n mukaisen autoveron palautuksen saaneita ajoneuvoja.
Edellä 34 d §:ssä tarkoitetun palautuksen johdosta maksetaan korko, jos hakija osoittaa, että ajoneuvo on tuotu Suomeen määräaikaista käyttöä varten, jonka kesto on määritelty ennen ajoneuvon maahantuontia. Korko maksetaan enintään ennalta määritetyn käyttöjakson ajalta. Korko lasketaan vuotuisena korkona, joka on kutakin kalenterivuotta edeltävän puolivuotiskauden korkolain (633/1982) 12 §:ssä tarkoitettu viitekorko.
Ajoneuvoon, joka on tämän lain voimaan tullessa rekisteröitynä maahan muuttavan henkilön käyttöön tai jonka hankinnasta henkilö on tehnyt sitovan sopimuksen, sovelletaan 25—27, 27 a, 27 b §:ää ja 30 §:n 3 momenttia sellaisina kuin ne olivat tämän lain voimaan tullessa, jos muutto Suomeen tapahtuu viimeistään 31 päivänä joulukuuta 2017 tai 25 §:n 3 momentissa tarkoitettu väliaikainen oleskelu Suomessa on alkanut viimeistään tällöin.
Autoon, joka on rekisteröity viimeistään 31 päivänä joulukuuta 2014 käytettäväksi taksiliikennelain (217/2007) 2 §:n 1 kohdassa tarkoitettuun tilausliikenteeseen, sovelletaan 28 §:ää sellaisena kuin se oli tämän lain voimaan tullessa.

matches: tuomioistuin tuomioistuin Tuomioistuin tuomioistuin tuomioistuin Tuomioistuin Tuomioistuin Tuomioistuin


Laki asuntojen perusparantamisesta
Asuntotuotantolaki
1436/2019MuutossäädösMuutosta edeltävä ajantasainen säädösSäädöskokoelmaHallituksen esitys: HE 72/2019Antopäivä: 19.12.2019Julkaisupäivä: 31.12.2019Voimassa: 1.1.2020 - Huomautus: muutt. 39 §
1337/2018MuutossäädösMuutosta edeltävä ajantasainen säädösSäädöskokoelmaHallituksen esitys: HE 127/2018Antopäivä: 28.12.2018Julkaisupäivä: 31.12.2018Voimassa: 1.1.2019 - (Ks. L1329/2018)Huomautus: muutt. 6 §:ää
1061/2016MuutossäädösMuutosta edeltävä ajantasainen säädösSäädöskokoelmaHallituksen esitys: HE 155/2016Antopäivä: 9.12.2016Julkaisupäivä: 13.12.2016Voimassa: 1.1.2017 - Huomautus: muutt. 15 a, 15 c ja 39 §
1045/2015MuutossäädösMuutosta edeltävä ajantasainen säädösSäädöskokoelmaHallituksen esitys: HE 230/2014Antopäivä: 7.8.2015Julkaisupäivä: 11.8.2015Voimassa: 1.1.2016 - Huomautus: muutt. 39 §
989/2011MuutossäädösMuutosta edeltävä ajantasainen säädösSäädöskokoelmaHallituksen esitys: HE 247/2010Antopäivä: 26.8.2011Julkaisupäivä: 31.8.2011Voimassa: 15.11.2017 - (ks. A 736/2017)Huomautus: muutt. 1 §:ää
715/2006MuutossäädösMuutosta edeltävä ajantasainen säädösSäädöskokoelmaHallituksen esitys: HE 47/2006Antopäivä: 18.8.2006Julkaisupäivä: 23.8.2006Voimassa: 1.9.2006 -
1211/2005MuutossäädösMuutosta edeltävä ajantasainen säädösSäädöskokoelmaHallituksen esitys: HE 98/2005Antopäivä: 29.12.2005Julkaisupäivä: 30.12.2005Voimassa: 1.1.2006 - Huomautus: muutt. 15 b ja 15 e §:ää
734/2004MuutossäädösMuutosta edeltävä ajantasainen säädösSäädöskokoelmaHallituksen esitys: HE 79/2004Antopäivä: 13.8.2004Julkaisupäivä: 16.8.2004Voimassa: 1.9.2004 -
593/2004MuutossäädösMuutosta edeltävä ajantasainen säädösSäädöskokoelmaHallituksen esitys: HE 63/2004Antopäivä: 24.6.2004Julkaisupäivä: 1.7.2004Voimassa: 1.7.2004 - Huomautus: muutt. 37 ja 47 §:ää
719/2003MuutossäädösMuutosta edeltävä ajantasainen säädösSäädöskokoelmaHallituksen esitys: HE 23/2003Antopäivä: 8.8.2003Julkaisupäivä: 13.8.2003Voimassa: 1.9.2003 - Huomautus: muutt. 17, 18 ja 36 §
129/2003MuutossäädösMuutosta edeltävä ajantasainen säädösSäädöskokoelmaHallituksen esitys: HE 100/2002Antopäivä: 14.2.2003Julkaisupäivä: 21.2.2003Voimassa: 1.3.2003 - Huomautus: muutt. 15 b §:ää
1105/2002MuutossäädösMuutosta edeltävä ajantasainen säädösSäädöskokoelmaHallituksen esitys: HE 233/2002Antopäivä: 11.12.2002Julkaisupäivä: 17.12.2002Voimassa: 1.1.2003 - Huomautus: muutt. 13 §:ää
1035/2002MuutossäädösMuutosta edeltävä ajantasainen säädösSäädöskokoelmaHallituksen esitys: HE 181/2002Antopäivä: 3.12.2002Julkaisupäivä: 10.12.2002Voimassa: 1.1.2003 - Huomautus: muutt. 12 §:ää
698/2001MuutossäädösSäädöskokoelmaHallituksen esitys: HE 96/2000Antopäivä: 27.7.2001Julkaisupäivä: 3.8.2001Voimassa: 1.1.2002 - Huomautus: muutt. 10, 11, 18 ja 19 §:ää
50/2000MuutossäädösSäädöskokoelmaHallituksen esitys: HE 104/1999Antopäivä: 21.1.2000Julkaisupäivä: 28.1.2000Voimassa: 21.2.2001 - (ks. A 131/2001)Huomautus: muutt. 1 §:ää
623/1999MuutossäädösSäädöskokoelmaHallituksen esitys: HE 30/1998Antopäivä: 21.5.1999Julkaisupäivä: 31.5.1999Voimassa: 1.12.1999 - Huomautus: kum. 36 §:n 3 mom
571/1999MuutossäädösSäädöskokoelmaHallituksen esitys: HE 274/1998Antopäivä: 30.4.1999Julkaisupäivä: 10.5.1999Voimassa: 1.1.2000 -
338/1999MuutossäädösSäädöskokoelmaHallituksen esitys: HE 60/1998Antopäivä: 12.3.1999Julkaisupäivä: 19.3.1999Voimassa: A:lla säädettävänä ajankohtanaHuomautus: muutt. 1 §:ää
269/1999MuutossäädösSäädöskokoelmaHallituksen esitys: HE 237/1998Antopäivä: 5.3.1999Julkaisupäivä: 12.3.1999Voimassa: 1.4.1999 - Huomautus: muutt. 39 §:ää
728/1998MuutossäädösSäädöskokoelmaHallituksen esitys: HE 90/1998Antopäivä: 9.10.1998Julkaisupäivä: 14.10.1998Voimassa: 15.10.1998 - Huomautus: muutt. 5 §
399/1998MuutossäädösSäädöskokoelmaHallituksen esitys: HE 44/1998Antopäivä: 5.6.1998Julkaisupäivä: 12.6.1998Voimassa: 15.6.1998 - Huomautus: kum. 14 §
1371/2016Valtioneuvoston asetus arava- ja korkotukilainansaajien tuoton tuloutuksesta
730/2006Valtioneuvoston asetus eräistä aiemmin myönnettyjä omistusasuntolainoja koskevista sosiaalisen tarkoituksenmukaisuuden ja taloudellisen tarpeen tarkemmasta arvioinnista
496/2004Valtioneuvoston asetus eräiden valtion asuntolainojen enimmäiskorosta
314/2002Valtioneuvoston asetus eräiden pitkäaikaisten vuokra-asumisen perusparannuslainojen ja yhdistettyjen lainojen korkojen muuttamisesta
1197/2001Valtioneuvoston asetus ennen tammikuun 1 päivää 1996 myönnettyjen omistusaravalainojen vuosimaksun vuotuisesta tarkistuksesta
1196/2001Valtioneuvoston asetus ennen 15 päivää kesäkuuta 1998 myönnettyjen pitkäaikaisten vuokra-asumisen perusparannuslainojen vuosimaksun vuotuisesta tarkistuksesta
1193/2001Valtioneuvoston asetus eräistä aiemmin myönnettyjä omistusasuntolainoja koskevista sosiaalisen tarkoituksenmukaisuuden ja taloudellisen tarpeen arvioinnin perusteista
1192/2001Valtioneuvoston asetus omistusasuntokorkotukilainaksi hyväksymisessä sovellettavista perusteista
114/2001Valtioneuvoston asetus vuosina 1991-1995 myönnettyjen omistusaravalainojen enimmäiskorosta
1026/2000Valtioneuvoston asetus vuokratalolainojen ja asumisoikeustalojen lainojen vuosimaksun tarkistuksen alentamisesta
1203/1999Valtioneuvoston päätös yleishyödyllisten asuntoyhteisöjen tuoton tuloutuksesta
1081/1999Valtioneuvoston päätös eräiden asuntolainojen ja perusparannuslainojen koroista
1080/1999Asetus asuntotuotantoasetuksen 31 §:n mukaisten korkojen muuttamisesta
238/1997Valtioneuvoston päätös eräiden asuntolainojen ja perusparannuslainojen koroista
237/1997Asetus asuntotuotantoasetuksen 28 §:n mukaisten korkojen muuttamisesta
143/1997Ympäristöministeriön päätös toimivallan siirtämisestä Porvoon kaupungille perusparannuslainan myöntämistä koskevissa asioissa
1324/1996Ympäristöministeriön päätös toimivallan siirtämisestä eräille kunnille perusparannuslainan myöntämistä koskevissa asioissa
193/1996Valtioneuvoston päätös eräiden asuntolainojen ja perusparannuslainojen koroista
192/1996Asetus vuokra-asuntojen omaksilunastamisesta annetun asetuksen 5 §:n mukaisten korkojen muuttamisesta
191/1996Asetus asuntotuotantoasetuksen 29 §:n mukaisten korkojen muuttamisesta
1158/1995Valtioneuvoston päätös vuokratalolainojen ja asumisoikeustalojen lainojen vuosimaksun tarkistuksen alentamisesta
1289/1994Valtioneuvoston päätös eräistä aravalainojen lainoitusperusteista
854/1994Valtioneuvoston päätös vuokratalolainojen ja asumisoikeustalojen lainojen vuosimaksun tarkistuksen alentamisesta
1591/1993Valtioneuvoston päätös asumisoikeustalojen lainojen vuosimaksun tarkistuksen alentamisesta
HE 177/1993 Hallituksen esitys eduskunnalle aravalainsäädännön uudistamisestaHyväksytty muutettuna 1189/1993
HE 72/2019 Hallituksen esitys eduskunnalle ympäristöministeriön hallinnonalan eräiden muutoksenhakua koskevien säännösten muuttamisestaHyväksytty 1436/2019
HE 127/2018 Hallituksen esitys eduskunnalle laiksi huoneistotietojärjestelmästä ja eräiksi siihen liittyviksi laeiksiHyväksytty muutettuna 1337/2018
HE 155/2016 Hallituksen esitys eduskunnalle laeiksi vuokra-asuntolainojen ja asumisoikeustalolainojen korkotuesta annetun lain, aravalain ja avustuksista erityisryhmien asunto-olojen parantamiseksi annetun lain muuttamisestaHyväksytty 1061/2016
HE 230/2014 Hallituksen esitys eduskunnalle eräiden hallintoasioiden muutoksenhakusäännösten tarkistamisestaHyväksytty 1045/2015
HE 247/2010 Hallituksen esitys eduskunnalle laiksi porotalouden ja luontaiselinkeinojen rakennetuesta, laiksi porotaloutta kohdanneiden vahinkojen korvaamisesta sekä eräiksi niihin liittyviksi laeiksi Hyväksytty 989/2011
HE 47/2006 Hallituksen esitys eduskunnalle valtion tuella rahoitettujen vuokra- ja osaomistusasuntojen asukasvalinnan sekä omistusasuntolainojen tuen myöntämisen perusteita koskevaksi lainsäädännöksiHyväksytty 715/2006
HE 98/2005 Hallituksen esitys eduskunnalle asumisoikeusjärjestelmän kehittämisestäHyväksytty 1211/2005
HE 79/2004 Hallituksen esitys eduskunnalle laeiksi aravalain, aravarajoituslain sekä vuokra-asuntolainojen ja asumisoikeustalolainojen korkotuesta annetun lain muuttamisestaHyväksytty 734/2004
HE 63/2004 Hallituksen esitys eduskunnalle laiksi aravalain muuttamisestaHyväksytty 593/2004
HE 23/2003 Hallituksen esitys eduskunnalle laeiksi aravalain, aravarajoituslain 23 §:n sekä vuokra-asuntolainojen ja asumisoikeustalolainojen korkotuesta annetun lain 39 §:n muuttamisestaHyväksytty muutettuna 719/2003
HE 233/2002 Hallituksen esitys eduskunnalle laeiksi aravalain 13 §:n ja vuokra-asuntolainojen ja asumisoikeustalolainojen korkotuesta annetun lain 9 §:n muuttamisestaHyväksytty 1105/2002
HE 181/2002 Hallituksen esitys eduskunnalle laiksi aravalain 12 §:n muuttamisestaHyväksytty 1035/2002
HE 100/2002 Hallituksen esitys eduskunnalle vapaarahoitteiseksi asumisoikeusjärjestelmäksi ja asumisoikeusjärjestelmän muuksi kehittämiseksiHyväksytty 129/2003
HE 96/2000 Hallituksen esitys eduskunnalle asuntorahoituslainsäädännön rahayksikkömuutoksiksiHyväksytty 698/2001
HE 104/1999 Hallituksen esitys eduskunnalle porotalouden ja luontaiselinkeinojen rahoituslaiksi ja eräiksi siihen liittyviksi laeiksiHyväksytty 50/2000
HE 274/1998 Hallituksen esitys eduskunnalle laeiksi aravalain, vuokra-asuntolainojen korkotuesta annetun lain ja asumisoikeustalolainojen korkotuesta annetun lain muuttamisestaHyväksytty muutettuna 571/1999
HE 237/1998 Hallituksen esitys eduskunnalle eräiden asuntolainoitusta koskevan lainsäädännön muutoksenhakusäännösten muuttamiseksiHyväksytty 269/1999
HE 90/1998 Hallituksen esitys eduskunnalle laeiksi aravalain, vuokra-asuntolainojen korkotuesta annetun lain ja asumisoikeustalolainojen korkotuesta annetun lain muuttamisestaHyväksytty 728/1998
HE 60/1998 Hallituksen esitys eduskunnalle maaseutuelinkeinojen rahoituslaiksi ja eräiksi siihen liittyviksi laeiksiHyväksytty 338/1999
HE 44/1998 Hallituksen esitys eduskunnalle laiksi aravalain 14 §:n kumoamisestaHyväksytty 399/1998


text:
EUR-Lex - 61981J0065 - FI
61981J0065
Yhteisöjen tuomioistuimen tuomio (kolmas jaosto) 14 päivänä tammikuuta 1982. - Francesco Reina ja Letizia Reina vastaan Landeskreditbank Baden-Württemberg. - Verwaltungsgericht Stuttgartin esittämä ennakkoratkaisupyyntö. - Työvoiman vapaa liikkuvuus - Sosiaaliset edut. - Asia 65/81. Oikeustapauskokoelma 1982 sivu 00033 Ruotsink. erityispainos sivu 00275 Suomenk. erityispainos sivu 00285 Tiivistelmä
1. Ennakkoratkaisukysymykset - Asian saattaminen yhteisöjen tuomioistuimen käsiteltäväksi - Ennakkoratkaisupyyntöä koskeva päätös, jonka tuomioistuin on tehnyt lainvastaisessa kokoonpanossa - Vaikutuksettomuus yhteisöjen tuomioistuimen toimivaltaan (ETY:n perustamissopimuksen 177 artikla) 2. Henkilöiden vapaa liikkuvuus - Työntekijät - Yhdenvertainen kohtelu - Sosiaaliset ja verotukseen liittyvät edut - Käsite (Neuvoston asetuksen (ETY) N:o 1612/68 7 artiklan 2 kohta) 3. Henkilöiden vapaa liikkuvuus - Työntekijät - Yhdenvertainen kohtelu - Sosiaaliset edut - Käsite - Harkinnanvaraisesti myönnettävät edut (Neuvoston asetuksen (ETY) N:o 1612/68 7 artiklan 2 kohta) 4. Henkilöiden vapaa liikkuvuus - Työntekijät - Yhdenvertainen kohtelu - Sosiaaliset edut - Käsite - Syntymän yhteydessä myönnettävät korottomat lainat (Neuvoston asetuksen (ETY) N:o 1612/68 7 artiklan 2 kohta) Tiivistelmä
1. Yhteisöjen tuomioistuimella, jonka käsiteltäväksi jäsenvaltion tuomioistuin on ETY:n perustamissopimuksen 177 artiklan mukaisesti saattanut asian, on kyseisen artiklan nojalla toimivalta vastata esitettyihin kysymyksiin ilman, että on tarpeen suorittaa etukäteistä tarkastelua sen toteamiseksi, että ennakkoratkaisupyyntöä koskeva päätös on tehty niiden kansallisen oikeuden sääntöjen mukaisesti, jotka koskevat tuomioistuinten organisaatiota ja oikeudenkäyntimenettelyä. 2. Asetuksen (ETY) N:o 1612/68 säännöksistä sekä päämääränä olevista tavoitteista seuraa, että sosiaaliset edut ja verohelpotukset, jotka kyseisessä asetuksessa ulotetaan koskemaan työntekijöitä, jotka ovat muiden jäsenvaltioiden kansalaisia, ovat samoja kuin ne, jotka - riippumatta siitä, liittyvätkö ne työsopimukseen - yleisesti myönnetään kotimaisille työntekijöille ensisijaisesti siksi, että he ovat työntekijän asemassa, tai ainoastaan sen perusteella, että he asuvat kyseisessä maassa; näiden etujen ja helpotusten ulottaminen koskemaan työntekijöitä, jotka ovat muiden jäsenvaltioiden kansalaisia, on siten työntekijöiden liikkumista yhteisön alueella helpottava toimenpide. 3. Asetuksen (ETY) N:o 1612/68 7 artiklan 2 kohdassa tarkoitettu sosiaalisen edun käsite koskee sekä oikeuksiin perustuvia että harkinnanvaraisia etuja. 4. Asetuksen (ETY) N:o 1612/68 7 artiklan 2 kohtaa on tulkittava siten, että kyseisessä säännöksessä tarkoitettu sosiaalisen edun käsite koskee sellaisia toimintaohjeiden mukaisesti julkisoikeudellisten luottolaitosten valtion taloudellisen tuen turvin myöntämiä korottomia lainoja, joiden tarkoituksena on edistää syntyvyyttä ja joita myönnetään pienituloisille perheille lapsen syntymän johdosta. Tällaisia lainoja on siis myönnettävä sellaisille työntekijöille, jotka ovat muiden jäsenvaltioiden kansalaisia, samoin edellytyksin kuin kotimaisille työntekijöille. Asianosaiset
Asiassa 65/81, jonka Verwaltungsgericht Stuttgart on saattanut ETY:n perustamissopimuksen 177 artiklan nojalla yhteisöjen tuomioistuimen käsiteltäväksi saadakseen tässä kansallisessa tuomioistuimessa vireillä olevassa asiassa 1. Francesco Reina, Stuttgart, 2. Letizia Reina, Stuttgart, vastaan Landeskreditbank Baden-Württemberg, julkisoikeudellinen laitos, ennakkoratkaisun ETY:n perustamissopimuksen 7 artiklan ensimmäisen kohdan ja työntekijöiden vapaasta liikkuvuudesta yhteisön alueella 15 päivänä lokakuuta 1968 annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 1612/68 (EYVL L 257, s. 2) 7 artiklan 2 kohdan tulkinnasta, YHTEISÖJEN TUOMIOISTUIN (kolmas jaosto), toimien kokoonpanossa: jaoston puheenjohtaja A. Touffait sekä tuomarit Mackenzie Stuart ja U. Everling, julkisasiamies: Sir Gordon Slynn, kirjaaja: lakimiesavustaja M. Dauses, on antanut seuraavan tuomion Tuomion perustelut
1 Verwaltungsgericht Stuttgart on esittänyt yhteisöjen tuomioistuimelle 17.2.1981 tekemällään päätöksellä, joka on saapunut yhteisöjen tuomioistuimeen 30.3.1981, ETY:n perustamissopimuksen 177 artiklan nojalla kaksi ennakkoratkaisukysymystä, jotka koskevat ETY:n perustamissopimuksen 7 artiklan ensimmäisen kohdan sekä työntekijöiden vapaasta liikkuvuudesta yhteisön alueella 15 päivänä lokakuuta 1968 annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 1612/68 (EYVL L 257, s. 2) 7 artiklan 2 kohdan tulkintaa. 2 Kysymykset esitettiin syntymän johdosta myönnettävää lainaa koskevassa hallinnollisessa riita-asiassa, jonka osapuolina olivat Saksan liittotasavallassa asuvat kansalaisuudeltaan italialaiset työntekijäpuolisot sekä Landeskreditbank Baden-Württemberg, Land Baden-Württembergin alainen julkisoikeudellinen laitos. 3 Landeskreditbank myöntää hakemuksen perusteella lainoja, muun muassa lapsen syntymän johdosta, Land Baden-Württembergin toimivaltaisen viranomaisen antamien toimintaohjeiden perusteella. Syntymän johdosta myönnettävät lainat, jotka Landin myöntämien avustusten vuoksi ovat korottomia, ovat seitsenvuotisia ja enintään 8 000 Saksan markan suuruisia; poikkeustapauksissa lainan määrä voi olla 12 000 Saksan markkaa. Niitä voidaan myöntää aviopuolisoille ainoastaan, jos vähintään toinen heistä on Saksan kansalainen ja jos perheen tulot eivät ylitä tiettyä rajaa. Kansallisen tuomioistuimen toimittamien tietojen mukaan syntymän johdosta myönnettävien lainojen järjestelmä on otettu käyttöön Saksan väestön syntyvyyskehityksen edistämiseksi ja aborttien määrän vähentämiseksi. 4 Käsiteltävänä olevassa asiassa pääasian kantajana olevat Reinan puolisot hakivat lainaa kaksosten syntymän johdosta. Landeskreditbank Baden-Württembergin kieltäydyttyä myöntämästä heille lainaa sillä perusteella, että edellä mainittujen toimintaohjeiden mukaisesti kyseistä lainaa voidaan myöntää ainoastaan, jos vähintään toinen puolisoista on Saksan kansalainen, Reinan puolisot saattoivat asian Verwaltungsgericht Stuttgartin käsiteltäväksi ja väittivät mainitun edellytyksen olevan yhteensopimaton yhteisön lainsäädännön kanssa. 5 Koska Verwaltungsgericht Stuttgart katsoi, että yhteisöjen tuomioistuimen päätös on välttämätön, jotta se voi antaa ratkaisun, se on esittänyt seuraavat kysymykset: "1. Onko työntekijöiden vapaasta liikkuvuudesta yhteisön alueella 15 päivänä lokakuuta 1968 annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 1612/68 (EYVL L 257, s. 2) 7 artiklan 2 kohtaa tulkittava siten, että myös muiden Euroopan yhteisön jäsenvaltioiden kansalaisia on pidettävä kotimaan kansalaisina julkisoikeudellisen luottolaitoksen myöntäessä sellaista korotonta lainaa, jollaisia myönnetään enintään tietyntuloisille puolisoille hakemuksen perusteella lapsen syntymän johdosta lapsen syntymän aiheuttamien taloudellisten vaikeuksien välttämiseksi, lieventämiseksi tai poistamiseksi - ilman, että niissä sisäisissä hallinnollisissa toimintaohjeissa, joiden perusteella kyseinen laina myönnetään, olisi perustettu oikeus lainaan - ja jollaista varten Land Baden-Württemberg antaa lainan myöntävälle luottolaitokselle tukea velanhoitoon kussakin budjetissa määrättyjen varojen mukaisesti, minkä tavoitteena on erityisesti se, että perheille myönnettävä tuki ehkäisee mahdollisesti syntyvyyden laskua Saksan liittotasavallassa ja vähentää aborttien määrää? 2. Jos asetuksen (ETY) N:o 1612/68 7 artiklan 2 kohtaa ei sovelleta, onko 25.3.1957 tehdyn ETY:n perustamissopimuksen 7 artiklan ensimmäistä kohtaa tulkittava siten, että myönnettäessä lainoja lapsen syntymän johdosta edellä kuvatuissa olosuhteissa muiden jäsenvaltioiden kansalaisten ja kotimaan kansalaisten välillä ei voida tehdä eroa?" Menettely 6 Landeskreditbank vaatii, ettei ennakkoratkaisukysymystä oteta tutkittavaksi sillä perusteella, että Verwaltungsgerichtin kokoonpano ei ollut asianmukainen sen tehdessä ennakkoratkaisua koskevan päätöksen. Sen mukaan Verwaltungsgericht teki päätöksen kolmen ammattituomarin kokoonpanossa, vaikka Saksan prosessioikeuden asiaa koskevissa säännöksissä vaaditaan lisäksi kahden maallikkotuomarin osallistumista. 7 Tässä yhteydessä on muistutettava, että perustamissopimuksen 177 artiklan nojalla yhteisöjen tuomioistuimella on toimivalta antaa ennakkoratkaisu niissä yhteisön oikeutta koskevissa kysymyksissä, jotka jokin jäsenvaltion tuomioistuin on saattanut sen käsiteltäviksi. Tämän määräyksen rakenteen mukaisesti yhteisöjen tuomioistuimen on toimivaltaisuutensa varmistamiseksi tarkistettava, onko kysymyksen yhteisön tuomioistuimen käsiteltäväksi saattanut jäsenvaltion tuomioistuin. Kun huomioon otetaan tehtävien jako yhteisöjen tuomioistuimen ja kansallisen tuomioistuimen välillä, yhteisöjen tuomioistuimen asiana ei ole tutkia, onko se päätös, jolla kansallinen tuomioistuin on pyytänyt ennakkoratkaisua, tehty tuomioistuinorganisaatiota ja oikeudenkäyntimenettelyä koskevien kansallisten oikeussääntöjen mukaisesti. Yhteisöjen tuomioistuimen on näin ollen noudatettava jäsenvaltion tuomioistuimen tekemää päätöstä, jollei päätöstä ole kumottu kansallisessa lainsäädännössä mahdollisesti säädettyjä muutoksenhakukeinoja noudattaen. 8 Näistä huomioista voidaan päätellä, että yhteisöjen tuomioistuimella, jonka käsiteltäväksi jäsenvaltion tuomioistuin on perustamissopimuksen 177 artiklan mukaisesti saattanut asian, on kyseisen artiklan nojalla toimivalta vastata esitettyihin kysymyksiin ilman, että on tarpeen edeltäkäsin tutkia sitä, että ennakkoratkaisua koskeva päätös on tehty tuomioistuinorganisaatiota ja oikeudenkäyntimenettelyä koskevien kansallisten oikeussääntöjen mukaisesti. Ensimmäinen kysymys 9 Ensimmäisellä kysymyksellä kansallinen tuomioistuin kysyy pääasiallisesti sitä, onko 15.10.1968 annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 1612/68 7 artiklan 2 kohtaa tulkittava siten, että kyseisessä säännöksessä tarkoitettu sosiaalisen edun käsite koskee sellaisia toimintaohjeiden mukaisesti julkisoikeudellisten luottolaitosten valtion taloudellisen tuen turvin myöntämiä korottomia lainoja, joiden tarkoituksena on edistää syntyvyyttä ja joita myönnetään pienituloisille perheille lapsen syntymän johdosta. 10 Landeskreditbank korostaa ensisijaisesti, ettei tätä säännöstä voida soveltaa kyseisiin lainoihin, koska lainan myöntäminen ei ole mitenkään yhteydessä siihen, mikä on lainansaajan asema työntekijänä, ja koska sen myöntämättä jättäminen ei mitenkään estä työntekijöiden liikkuvuutta yhteisössä. 11 On palautettava mieliin, että työntekijöiden vapaan liikkuvuuden toteuttamiseksi yhteisön alueella erityisesti perustamissopimuksen 49 artiklaa soveltaen annetun asetuksen (ETY) N:o 1612/68 7 artiklan 1 kohdassa säädetään, että jäsenvaltion kansalaista ei työntekijänä saa kansalaisuutensa vuoksi saattaa toisen jäsenvaltion alueella kotimaisiin työntekijöihin verrattuna eri asemaan työ- ja palvelussuhteen ehtojen suhteen. Saman artiklan 2 kohdassa todetaan lisäksi, että hänen on saatava samat sosiaaliset ja verotukseen liittyvät edut kuin kotimaisten työntekijöiden. 12 Kuten yhteisöjen tuomioistuin on usein ja viimeksi asiassa 207/78, Even, 31.5.1979 antamassaan tuomiossa (Kok. 1979, s. 2019) todennut, näiden säännösten sekä päämääränä olevan tavoitteen perusteella edut, näistä säännöksistä ja tavoitellusta päämäärästä johtuu, että niitä etuja, jotka myös sellaisten työntekijöiden, jotka ovat muiden jäsenvaltioiden kansalaisia, on asetuksen perusteella saatava, ovat kaikki työsuhteeseen liittyvät tai siitä riippumattomat edut, jotka yleisesti myönnetään kotimaisille työntekijöille pääasiallisesti sen objektiivisen tilanteen perusteella, että he ovat työntekijöitä, tai ainoastaan sen perusteella, että he asuvat kyseisessä jäsenvaltiossa, ja joiden myöntäminen myös sellaisille työntekijöille, jotka ovat muiden jäsenvaltioiden kansalaisia, on näin ollen omiaan helpottamaan heidän liikkuvuuttaan yhteisössä. 13 Tämän vuoksi kansallisen tuomioistuimen tarkoittamat syntymän johdosta myönnettävät lainat täyttävät periaatteessa perusteet, joiden nojalla ne voidaan määritellä kaikkien jäsenvaltioiden työntekijöille ilman kansalaisuuteen perustuvaa syrjintää myönnettäviksi sosiaalisiksi eduiksi, erityisesti siksi, että näiden lainojen on määrä keventää lapsen syntymään liittyvien kulujen aiheuttamaa taloudellista taakkaa pienituloisissa perheissä. 14 Landeskreditbank on kiistänyt tämän johtopäätöksen ja väittää, että asetuksen (ETY) N:o 1612/68 7 artiklan 2 kohdassa tarkoitettu sosiaalisen edun käsite ei koske syntymän johdosta myönnettäviä lainoja, joista tässä tapauksessa on kyse, koska niitä myönnetään ensisijaisesti väestöpoliittisin perustein; kyseisten lainojen myöntämisen edellytetään ehkäisevän Saksan väestökehityksessä ilmenevää syntyvyyden laskua. Sen mukaan on siis kyse poliittisten oikeuksien alalla toteutetusta toimenpiteestä, johon asianomaisen henkilön kansalaisuus vaikuttaa väistämättä, ja joka ei siten kuulu perustamissopimuksen 48 artiklan ja sitä seuraavien artiklojen eikä niiden sisältämien määräysten soveltamiseksi annettujen säännösten ja määräysten soveltamisalaan. 15 On todettava, että koska yhteisöllä ei ole varsinaista toimivaltaa väestöpolitiikan alalla, jäsenvaltiot saavat periaatteessa jatkaa tällaisen politiikan tavoitteiden toteuttamista myös sosiaalipoliittisin toimenpitein. Tämän ei kuitenkaan voida katsoa merkitsevän sitä, että yhteisö ylittäisi toimivaltansa rajat ainoastaan sen perusteella, että sen toimivallan käyttäminen mahdollisesti vaikuttaa toimenpiteisiin, jotka on toteutettu tämän politiikan toteuttamiseksi. Tämän vuoksi ei voida katsoa, etteivät syntymän yhteydessä myönnetyt lainat kuuluisi - ainoastaan sen vuoksi, että niitä myönnetään väestöpoliittisin perustein - yhteisön oikeuden soveltamisalaan niiden sääntöjen osalta, jotka koskevat henkilöiden vapaata liikkumista, ja erityisesti asetuksen (ETY) N:o 1612/68 7 artiklan 2 kohdan osalta. 16 Landeskreditbank on korostanut myös, että kyseiset lainat ovat täysin vapaassa harkinnassa olevia etuuksia, joita myönnetään tätä tarkoitusta varten määrätyn budjetin edellyttämin rajoituksin ilman, että näiden etuuksien saamiseen perustettaisiin oikeuksia. Landeskreditbankin mukaan on perusteltua ottaa huomioon myös se, että monet ulkomaalaiset työntekijät palaavat alkuperämaahansa ennen lainan takaisinmaksua varten säädetyn määräajan päättymistä, mikä tekee takaisinmaksun epävarmaksi. 17 Tässä yhteydessä on kuitenkin huomautettava, että kyseisen asetuksen 7 artiklan 2 kohdassa tarkoitetun sosiaalisen edun käsite koskee sekä subjektiiviseen oikeuteen perustuvia että harkinnanvaraisia etuja. Jälkimmäisessä tapauksessa yhdenvertaisen kohtelun periaate edellyttää, että muiden jäsenvaltioiden kansalaiset voivat saada etuuksia niiden edellytysten ja niiden toimintaohjeiden perusteella, joiden mukaisesti etuuksia myönnetään kotimaisille työntekijöille. 18 Ensimmäiseen kysymykseen on vastattava, että 15.10.1968 annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 1612/68 7 artiklan 2 kohtaa on tulkittava siten, että kyseisessä säännöksessä tarkoitetun sosiaalisen edun käsite koskee sellaisia toimintaohjeiden mukaisesti julkisoikeudellisten luottolaitosten valtion taloudellisen tuen turvin myöntämiä korottomia lainoja, joiden tarkoituksena on edistää syntyvyyttä ja joita myönnetään pienituloisille perheille lapsen syntymän johdosta. Tällaisia lainoja on siis myönnettävä työntekijöille, jotka ovat muiden jäsenvaltioiden kansalaisia, samoin edellytyksin kuin kotimaisille työntekijöille. Toinen kysymys Toiseen kysymykseen, joka on esitetty ainoastaan siltä varalta, että vastaus ensimmäiseen kysymykseen on kielteinen, ei siis tarvitse vastata. Päätökset oikeudenkäyntikuluista
Oikeudenkäyntikulut Yhteisöjen tuomioistuimelle huomautuksensa esittäneille Italian hallitukselle ja komissiolle aiheutuneita oikeudenkäyntikuluja ei voida määrätä korvattaviksi. Asian käsittely yhteisöjen tuomioistuimessa on välivaihe kansallisessa tuomioistuimessa vireillä olevan asian käsittelyssä, minkä vuoksi kansallisen tuomioistuimen asiana on päättää oikeudenkäyntikuluista. Päätöksen päätösosa
Näillä perusteilla YHTEISÖJEN TUOMIOISTUIN (kolmas jaosto) on ratkaissut Verwaltungsgericht Stuttgartin 17.2.1981 tekemällään päätöksellä esittämät kysymykset seuraavasti: Neuvoston asetuksen (ETY) N:o 1612/68, joka on annettu 15.10.1968, 7 artiklan 2 kohtaa on tulkittava siten, että kyseisessä säännöksessä tarkoitettu sosiaalisen edun käsite koskee sellaisia toimintaohjeiden mukaisesti julkisoikeudellisten luottolaitosten valtion taloudellisen tuen turvin myöntämiä korottomia lainoja, joiden tarkoituksena on edistää syntyvyyttä ja joita myönnetään pienituloisille perheille lapsen syntymän johdosta. Tällaisia lainoja on siis myönnettävä työntekijöille, jotka ovat muiden jäsenvaltioiden kansalaisia, samoin edellytyksin kuin kotimaisille työntekijöille. Ylläpito: julkaisutoimisto

matches: tuomioistuin tuomioistuin TUOMIOISTUIN tuomioistuin tuomioistuin tuomioistuin tuomioistuin tuomioistuin TUOMIOISTUIN


text:
suunnitelma b tapetti HD
Koti / Lisää / suunnitelma b tapetti HD
lähettänyt: Jeya marraskuuta 26, 2016 sisään Lisää Jätä kommentti 1,408 näkymät 0
Tässä on paras kokoelma Ofplan b tapetti HD työasemien, Kannettavat, Mobiles Ja Tabletit. täällä DownloadWallpaper.org saat lakhs ilmaisia taustakuvia laitteelle. Kaikki kuvat ovat aikajärjestyksessä, suosio, värejä ja näytön koon ja ar alati päivitetty. valitsevat vapaa taustakuvia yli kahdestakymmenestä luokista sekä Eläimet, Sarjakuva, Flower ja Urheilu. vaikka tyyppi tietokoneen että yksinkertaisesti omistat, voit yksinkertaisesti siirtää korkean resoluution taustakuvan kokoa muutetaan ja rajataan sopivaksi työpöydälle näytön.
Yksinkertaisuuden, valitse Desktopin Koko (esim. 1366×768, 1920×1080, 1024×768 jne.) luettelosta päätöksiä oikeassa paneelissa, ja myös järjestelmä voi valita sinulle kaikkea järjestelmän hyväksyttävän Size Set. Ja muistaa, täällä voit siirtää kasoista ilmaiseksi taustakuvia! Jos Like Tämä suunnitelma b taustakuva HD Collection Anna Tykkää Ja Jaa Facebook.
Edellinen: smokki tapetti HD
Seuraava: kc Chiefs tapetti HD
akira tapetti HD
Taustakuva lainausmerkkejä
Bostonin ylle tapetti
viileä Deadpool taustakuva

matches: HD HD HD HD HD HD HD