text:
Mene...Kotiin3DAbstraktiAeroArkkitehtuuriEläimetlinnutPyörätautotSarjakuvatJulkkiksetKaupunkiViileäVärikäsTietokoneetSöpöLiputKukkaRuoka & JuomatHauskaPelitTytötteLomaKuumaElääLogoRakkausMuutElokuvatmusiikkiluontopaikatavaruusUrheiluteknologiaMaailmanLisäämobile	Kotiin / HD / Dwyane Wade tapetti HD	Dwyane Wade tapetti HD
1,249 näkymät
Here is most beautiful Selection Of dwyane wade wallpaper HD For Desktops, PC, Kannettavat, Mobiles Ja Tabletit. Tässäwallpapermad.com Taustakuva tietokanta voit ladata miljoonia korkealaatuisia taustakuvia . Kaikki taustakuvat ovat ilmaisia ladata. Meillä on paljon taustakuvia yli kolmekymmentä Plus kategoriat Like Eläimet, Sarjakuva, Kukka, avaruus , Pelit ja Urheilu ,Jne. vaikka tyyppi tietokoneen että yksinkertaisesti omistat, voit yksinkertaisesti siirtää korkean resoluution taustakuvan kokoa muutetaan ja rajataan sopivaksi työpöydälle näytön.
Yksinkertaisuuden, valitse Desktopin Koko (esim. 1366×768, 1920×1080, 1024×768 jne.) luettelosta päätöksiä oikeassa paneelissa, ja myös järjestelmä voi valita sinulle kaikkea järjestelmän hyväksyttävän Size Set. Ja muistaa Kaikki taustakuvat ovat ilmaisia henkilökohtaiseen käyttöön. Jos Like This Dwyane Wade taustakuva HD Collection Anna Tykkää Ja Jaa Facebook ja muut sosiaalisen median.
piipittää noin Maha Edellinen: taustakuvaksi makuuhuone HD
Sokeri kallo taustakuva HDnyc iphone tapetti HDcall of duty zombeja tapetti HDvolkswagen tapetti HDkauhu taustakuvatikkunat 8 hd taustakuva downloadRunning tapetti HDKallo taustakuva hdroxas tapetti HDakvaario tapetti Mainos

matches: HD HD HD HD HD HD hd


text:
1920x1080 tapetti HD
Mene...Kotiin3DAbstraktiArkkitehtuurianimaatioEläimetlinnutPyörätautotSarjakuvatJulkkiksetKaupunkiVärikäsTietokoneetViileäSöpöKukkaHauskaPelitTytötteHDLomaKuumaElääLogoRakkausElokuvatmusiikkiluontopaikatavaruusUrheiluteknologiaMaailmanLisää	Kotiin / HD / 1920×1080 HD tapetti	1920×1080 HD tapetti
16,386 näkymät
0	1920×1080 HD tapetti
Tässä on kokoelma 1920×1080 tapetti HD Collection Pöytäkoneet, Kannettavat, puhelimissa ja Tabletit. Täällä 5dwallpaper.com, on yli satoja tuhansia taustakuvat ovat ladattavissa. Voit ladata Jokainen Taustakuva ilmaiseksi.
1920×1080 HD tapetti
Jos näin 1920×1080 tapetti HD Collection Anna Tykkää Ja Jaa Facebook.
piipittää Tietoja Love Peace Edellinen: ikkunat 7 live tapetti HD
seuraava: anime tapetti hd Download
julkkis taustakuvia HD49ers tapetti HDuniverse taustakuva HD kokoelmatslipknot tapetti HDlol taustakuvat HDkaunis tapetti Resolution DownloadNäyttelijä Taustakuva HD Collectionshiva tapetti HDmusta iPhone tapetti HD Downloadanimal taustakuvat 15 HD kokoelmat Suunnitellut 5dwallpaper.com | Powered by zuuur.com	© Copyright 2016, Kaikki oikeudet pidätetään	Siirry alkuun

matches: HD HD HD HD HD HD HD HD HD hd HD HD HD HD


text:
Lainsäädäntö - Samediggi
Olet tässä: Etusivu / Lautakunnat / Elinkeino ja oikeus / Lainsäädäntö
Saamelaisten oikeudet lainsäädännössä
Saamelaisista ja saamelaiskäräjistä löytyy mainintoja useasta laista. Saamelaiskulttuuri, saamen kieli tai saamelaiskäräjät on mainittu 122 eri laissa ja asetuksessa. Saamelaiskäräjät on mainittu 11 laissa ja asetuksessa.
Perustuslain 17 § 3 momentin mukaan saamelaisilla alkuperäiskansana on oikeus ylläpitää ja kehittää omaa kieltään ja kulttuuriaan. Perustuslain 17 §:n 3 momentin tarkoittamana saamelaisten kulttuurina ja perinteisinä saamelaisina elinkeinoina pidetään poronhoitoa, kalastusta, metsästystä (HE 248/1994 vp ja PeVM 17/1994 vp) sekä saamelaiskäräjien mukaan myös keräilyä ja saamen käsityötä. Saamelaiskulttuuriin luetaan kuuluvaksi saamelaisten perinteiset elinkeinot ja niiden modernit harjoittamisen muodot. Lain 121 §:n 4 momentin mukaan saamelaisilla on saamelaisten kotiseutualueella kieltään ja kulttuuriaan koskeva itsehallinto sen mukaan kuin lailla säädetään. Hallituksen esityksessä perustuslain muuttamiseksi todetaan, että säännöksellä pyritään siihen, että tulevassa lainsäädännössä määrättäisiin saamelaisten omaa kieltä ja kulttuuria koskevissa asioissa toimielimet, toimivaltarajat ja tehtävät saamelaishallinnolle, kunnalliselle itsehallinnolle ja valtion hallinnolle. Saamelaisten kulttuuri-itsehallinto olisi dynaamista ja saamelaiset voisivat itse kehittää sitä (HE248/1994).
Perustuslain 22 § mukaan julkisen vallan on turvattava perusoikeuksien ja ihmisoikeuksien toteutuminen. Hallituksen esityksessä perusoikeussäännöksien ottamisessa perustuslakiin todetaan, että säännös ulottaisi julkisen vallan turvaamisvelvollisuuden kansainvälisissä sopimuksissa turvattuihin ihmisoikeuksiin. Kansainvälisten ihmisoikeussopimusten sisältö määräytyy kansainvälisten valvontaelinten käytännöstä. Hallituksen esityksessä mainitaan erityisesti kansalais- ja poliittisia oikeuksia koskeva yleissopimus (KP-Sopimus) ja Euroopan ihmisoikeussopimus (HE 309/1993).
Vuonna 2011 uudistetun luonnonsuojelulain 16 § mukaan saamelaisten kotiseutualueella sijaitsevissa kansallis- ja luonnonpuistoissa on turvattava saamelaisten kulttuurin ylläpitämisen ja kehittämisen edellytykset. Aluetta perustettaessa on sen suojelun erityiset tavoitteet ja kansallispuistossa myös alueella kävijöiden edut otettava asianmukaisella tavalla huomioon.
Luonnonsuojelulain nojalla perustettuja luonnon- ja kansallispuistoja saamelaisten kotiseutualueella:
Pallas-Yllästunturin kansallispuisto (osittain)
Inarin kunta ja Lapin paliskunta:
Urho Kekkosen kansallispuisto (osittain)
Erämaalain 1 § mukaan erämaa-alueita perustetaan alueiden erämaaluonteen säilyttämiseksi, saamelaiskulttuurin ja luontaiselinkeinojen turvaamiseksi sekä luonnon monipuolisen käytön ja sen edellytysten kehittämiseksi.
Saamelaisen kotiseutualueella sijaitsee seuraavat erämaa-alueet:
Enontekiön kunta:
Käsivarren, Tarvantovaaran ja Pöyrisjärven erämaa-alueet sekä osittain Puljun erämaa-alue
Utsjoen ja Inarin kunnat:
Kaldoaivin, Paistunturin ja Muotkatunturin erämaa-alueet
Inarin kunta:
Vätsärin ja Tsarmitunturin erämaa-alueet ja osittain Hammastunturin erämaa-alue.
Uudistettu kaivoslaki astui voimaan vuoden 2011 heinäkuussa. Kaivoslain myötä turvallisuus- ja kemikaalivirasto Tukesista muodostui kaivosviranomainen, joka myöntää kaivoslain mukaisia lupia. Kaivoslaki lopettaa siirtymäajan jälkeen koneellisen kullankaivun Lemmenjoen kansallispuistosta. Koneellista kullankaivua harjoitetaan Inarin kunnassa ja Lapin paliskunnan alueella Sodankylän kunnassa.
Kaivoslain 1 § laissa tarkoitettu toiminta sovitetaan yhteen saamelaisten kotiseutualueella siten, että saamelaisten oikeudet alkuperäiskansana turvataan. Lain 38 § mukaan Tukesin tulee yhteistyössä saamelaiskäräjien ja muiden tahojen kanssa selvittää saamelaisten kotiseutualueelle tai sinne vaikuttavan malminetsintäluvan, kaivosluvan tai kullanhuuhdontaluvan mukaisesta toiminnasta aiheutuvat vaikutukset saamelaisten oikeudelle alkuperäiskansana ylläpitää ja kehittää omaa kieltään ja kulttuuriaan sekä harkita haittojen vähentämiseksi ja estämiseksi tarvittavat toimenpiteet. Tällöin tulee ottaa huomioon:
Lain 50 § mukaan lupaa ei tule myöntää jos luvan mukainen toiminta yksin tai yhdessä muiden vastaavien lupien tai alueiden muiden käyttömuotojen kanssa olennaisesti heikentäisi saamelaisten kotiseutualueella edellytyksiä harjoittaa perinteisiä saamelaiselinkeinoja taikka muutoin ylläpitää ja kehittää saamelaiskulttuuria;
Perustuslakivaliokunta on katsonut lausunnossaan (PeVL 32/2010 vp) kaivoslain säätämiseen johtaneen hallituksen esityksen (HE 273/2009 vp) johdosta, että kyseessä olevan kaivoslain 50 §:n säännökset takaavat perustuslain 17 §:n 3 momentissa ja YK:n kansalaisoikeuksia ja poliittisia oikeuksia koskevan yleissopimuksen (SopS 7-8/1976, KP-sopimus) 27 artiklassa turvattuja saamelaisten oikeuksia kieleen ja kulttuuriin (mm. poronhoitoon). Edelleen valiokunnan mukaan kaivoslain 50 §:n määrättyä olennaisuuskriteereitä tulkitaan ja sovelletaan perusoikeusmyönteisellä tavalla ja ottaen huomioon YK:n ihmisoikeuskomitean KP-sopimuksen 27 artiklaa koskevan tulkitsemiskäytännön.
Uudistettu vesilaki astui voimaan vuonna 2012. Lain 2 luvun 8 mukaan saamelaisten kotiseutualueelle sijoittuva tai vaikutuksiltaan sinne ulottuva vesitaloushanke on toteutettava siten, että se ei vähäistä suuremmassa määrin heikennä saamelaisten mahdollisuuksia käyttää heille alkuperäiskansana kuuluvia oikeuksia ylläpitää ja kehittää kulttuuriaan sekä harjoittaa perinteisiä elinkeinojaan. Hallituksen esityksessä vesilaiksi (HE 277/2009 vp) tämän pykälän osalta todetaan, että hanke voi joissakin tapauksissa olla saamelaisen kulttuurimuodon ja siten ehdotetun heikentämiskiellon kannalta merkityksellinen silloinkin, kun se vaikuttaa esimerkiksi vain yhden saamelaisperheen elinolosuhteisiin.
Vesitaloushanke tarkoittaa esimerkiksi sillan, padon, vesijohdon ja kaapelin rakentamista vesistöön, vesivoiman hyödyntämistä, vesistön säännöstelyä sekä veden ottamista.
Metsähallitus hallinnoi saamelaisten kotiseutualueen valtion hallinnassa olevia maa- ja vesialueita. Metsähallituksen hallinnassa on noin 90 % saamelaisten kotiseutualueen maa- ja vesialasta. Alueesta n. 80 % on eri tavoin suojeltua joko luonnonsuojelulain tai erämaalain nojalla.
Metsähallituslain § 4 mukaan luonnonvarojen kestävän hoidon ja käytön olennaisena osana Metsähallituksen on riittävästi otettava huomioon biologisen monimuotoisuuden suojelu ja tarkoituksenmukainen lisääminen ja Metsähallituksen hallinnassa olevien luonnonvarojen hoito, käyttö ja suojelu on sovitettava yhteen saamelaisten kotiseutualueella siten, että saamelaisten kulttuurin harjoittamisen edellytykset turvataan.
Saamen kielellä tarkoitetaan saamen kielilaissa pohjois-, inarin- ja koltansaamea (3 §). Saamen kielilain tarkoituksena on turvata saamelaisten perustuslaillinen oikeus omaan kieleensä. Lakia sovelletaan saamelaisten kotiseutualueen viranomaisissa ja niissä viranomaisissa, joiden toimialueeseen saamelaisten kotiseutualue kuuluu (2 §). Lain mukaan saamelaisilla on oikeus käyttää saamea asioidessaan viranomaisissa (4 §) sekä saada tulkkaus- ja käännöspalveluita (4 luku). Saamelaiskäräjät seuraa saamen kielilain toteutumista ja laatii kertomuksen saamen kielilain toteutumisesta (28 § ja 29 §).
Oikeusministeriö myöntää avustusta mm. saamelaisten kotiseutualueen kunnille, paliskunnille ja seurakunnille saamen kielilain toimeenpanoa varten (31 §). Summa on olut vuodesta 2012 lähtien 120 000 euroa vuodessa.
Kuntarakennelain mukaan kuntien, joissa on alle 20 000 asukasta, tulee selvittää yhdistymistä palvelujen turvaamiseksi. Lain 4 § säädetään kuntajaon muuttamisen edellytyksistä. Lain mukaan kuntajakoa muutettaessa saamelaisten kotiseutualueella tulee ottaa huomioon saamelaisten kielelliset oikeudet sekä saamelaisten oikeus alkuperäiskansana ylläpitää ja kehittää omaa kieltään ja kulttuuriaan sekä saamelaisten kieltä ja kulttuuria koskeva itsehallinto. Laki velvoittaa kuntia selvittämään yhdistymismahdollisuuksia. Lain 4g § mukaan selvitysalueesta voidaan poiketa saamelaisten kieltä ja kulttuuria koskevien oikeuksien turvaamiseksi.
Parhaillaan uudistettavana olevassa yhdenvertaisuuslaissa ei käsitellä suoraan saamelaisten oikeuksia. Lain tarkoituksen tarkoituksena on edistää ja turvata yhdenvertaisuuden toteutumista. Laki kieltää syrjinnän mm. etnisen alkuperän ja kielen perusteella (6 §). Lain § 7 mukaan lailla ei estetä sellaisia erityistoimenpiteitä, joiden tavoitteena on tosiasiallisen yhdenvertaisuuden saavuttaminen syrjinnästä johtuvien haittojen ehkäisemiseksi tai lievittämiseksi (positiivinen erityiskohtelu). Lain 4 § mukaan viranomaisten on laadittava yhdenvertaisuussuunnitelma etnisen yhdenvertaisuuden toteuttamiseksi.
Päivähoitolakia ollaan parhaillaan uudistamassa varhaiskasvatuslaiksi. Päivähoitoasiat on siirretty opetus- ja kulttuuriministeriön alaisuuteen sosiaali- ja terveysministeriöltä.
Päivähoitolain 11 § 2 momentin mukaan kunnan on huolehdittava siitä, että lasten päivähoitoa voidaan antaa lapsen äidinkielenä olevalla suomen, ruotsin tai saamen kielellä. Hallituksen esityksessä (HE 196/1981) pidetään lapsen kehityksen ja oppimismahdollisuuksien kannalta erityisen tärkeänä, että lasten päivähoitoa annetaan lapsen omalla äidinkielellä.
Päivähoitoasetuksen mukaan lasten päivähoidon kasvatustavoitteisiin kuuluu saamelaisten lasten oman kielen ja kulttuurin tukeminen yhteistyössä kyseisen kulttuurin edustajien kanssa.
Vähemmistövaltuutettu ja syrjintälautakunta ovat todenneet, että saamenkielisten lasten päivähoidon järjestäminen sekakieliryhmässä suomenkielisten lasten kanssa johtaa helposti syrjintäkiellon vastaiseen tilanteeseen.
Opetusta ohjaava lainsäädäntö
Saamen kieli voi nykyisten säännösten mukaan olla perusopetuksen ja lukion opetuskieli, äidin-kielen ja kirjallisuuden oppiaine sekä vapaaehtoinen/valinnainen (=vieraan kielen) oppiaine. Äidinkielen opetukseen liittyy lisäksi suomen kielen opetus, joka tarkoittaa käytännössä äidinkielen oppituntien jakamista saamen ja suomen kielten kesken. Ylioppilastutkinnossa on mahdollista suorittaa saamen kielessä äidinkielen ja vieraan kielen koe.
Perusopetuslain 10 § velvoittaa saamelaisten kotiseutualueen kuntia antamaan saamen kieltä osaavien oppilaiden opetuksen pääosin saamen kielellä. Lain 12 §:n mukaan äidinkielenä opetetaan oppilaan opetuskielen mukaisesti suomen, ruotsin tai saamen kieltä. Lain 15 §:n mukaan kuntien on hyväksyttävä opetussuunnitelma. Saamenkielistä (kuten myös suomen- ja ruotsinkielistä) opetusta varten laaditaan ja hyväksytään oma opetussuunnitelma. Valtioneuvoston hyväksymä tuntijakoasetus ( 8 § 4 mom) edellyttää lisäksi, että koulussa, jossa on saamelaisten kotiseutualueella asuvia oppilaita, tulee valinnaisena aineena olla saamen kieli.
Lukiolain 6 §:n mukaan opetuskielenä voi olla saamen kieli. Lain 8 §:n mukaan äidinkielenä opetetaan oppilaan opetuskielen mukaisesti suomen, ruotsin tai saamen kieltä. Opetussuunnitelman hyväksyminen kuuluu lukiolain 11 §:n mukaan koulutuksen järjestäjälle. Opetussuunnitelma on hyväksyttävä erikseen mm. saamenkielistä opetusta varten.
Saamen kielen ja saamenkielinen opetus perusopetuksessa ja lukiossa on turvattu opetus- ja kulttuuritoimen rahoituksesta annetussa laissa ( 45 § 1 mom) erityisellä rahoituksella, joka koskee saamelaisten kotiseutualueen kuntia. Saamelaisopetuksen erityinen rahoitussäännös tarkoittaa käytännössä lähes 100 % valtionavustusta saamen kielen ja saamenkielistä opetusta antavien opettajien palkkamenoihin.
Saamelaisten kotiseutualueen ulkopuolella annettavasta saamen kielen ja saamenkielisestä opetuksesta ei ole erillisiä säännöksiä opetuslaeissa. Perusopetuslain ja lukiolain säännökset saamen kielestä opetuskielenä ja oppiaineena ovat mahdollisuuksia, jotka koskevat periaatteessa koko maata. Käytännössä opetuksen järjestäminen saamelaisten kotiseutualueen ulkopuolella on kuitenkin osoittautunut vaikeaksi useista syistä. Saamen kielen opetusta voidaan järjestää opetus- ja kulttuuritoimen rahoituksesta annetun lain (145 § 2 mom) ja opetusministeriön antaman asetuksen perusteella. Voimassa oleva asetus on vuodelta 2009. Sen mukaan (3 §) oppilaitoksissa, joissa ei järjestetä perusopetuslain 12 §:ssä ja lukiolain 8 §:ssä tarkoitettua äidinkielen opetusta saamenkielisille, romanikielisille ja vieraskielisille oppilaille, koulutuksen järjestäjä voi saada valtionavustusta 2 opetustunnista viikossa jokaista laskennallista opetusryhmää kohti, joka tarkoittaa saamen kielen osalta vähintään 2 oppilaan ryhmää. Säännös tarkoittaa käytännössä noin 1/3 saamelaisten kotiseutualueen kuntien saamasta tuntikohtaisesta valtionavustuksesta.
Laissa saamelaisalueen koulutuskeskuksesta säädetään oppilaitoksen tehtävistä. Koulutuskeskuksen tehtävänä on lain 1 § mukaan lisätä erityisesti saamelaisväestön ammatillista osaamista, järjestää saamelaisten kotiseutualueen elinkeinoelämän tarpeita vastaavaa koulutusta ja edistää alueen työllisyyttä sekä säilyttää ja kehittää saamelaiskulttuuria. Oppilaitokset kieliä ovat suomi ja saame ( 2 §). Koulutusta voidaan järjestää saamelaisten kotiseutualueella ja sen ulkopuolella ( 4 § ).

matches:
§ 3
§ 4
§ 7
§ 2
§ 4
§ 1
§ 2


HE 7/1993 - Hallituksen esitykset - FINLEX ®
Olet tässä: Finlex › Hallituksen esitykset › 1993 › HE 7/1993
HE 7/1993
Hallituksen esitys Eduskunnalle rahalaiksi ja laiksi Suomen Pankin ohjesäännön 17 §:n muuttamisesta
Esityksessä ehdotetaan säädettäväksi uusi rahalaki, jossa uudistettaisiin maksuvälineitä koskevat säännökset vastaamaan muuttuneita olosuhteita. Lakiehdotuksessa on myös säännökset muun muassa setelien ja metallirahojen laillisen maksuvälineaseman lakkauttamisesta sekä maksujen pennimäärien pyöristämisestä. Esitys sisältää lisäksi useita pääosin teknisluonteisia muutoksia. Muilta osin ehdotetun lain säännökset vastaisivat asialliselta sisällöltään voimassa olevaa rahalakia, joka samalla kumottaisiin.
Suomen pankin ohjesääntöä ehdotetaan muutettavaksi siten, että pankkivaltuusmiesten tehtäväluetteloon lisättäisiin ehdotetun rahalain nojalla Suomen Pankille annettava oikeus päättää seteleiden lakkauttamisesta laillisena maksuvälineenä.
1.1. Voimassa oleva rahalainsäädäntö
1.2. Käytäntö ja epäkohdat
1.2.2. Vanhanmallisten seteleiden ja metallirahojen
1.2.3. Juhla- ja muiden erikoisrahojen liikkeeseen
laskeminen ja jakelu
1.2.4. Metallirahoja koskeva päätöksenteko
1.2.5. Rahahuoltoa koskevat täytäntöönpanomääräykset
2. Tavoitteet ja keinot
2.1. Vanhanmallisten setelien ja metallirahojen
laillisen maksuvälineaseman lakkauttaminen
2.2. Juhla- ja erikoisrahojen liikkeeseen laskeminen
4.1. Vanhanmallisten seteleiden poistaminen liikkeestä
4.2. Juhlarahojen liikkeeseen laskeminen
1.1. Rahalaki
1.2. Laki Suomen Pankin ohjesäännön 17 §:n muuttamisesta
1. Rahalaki
2. Laki Suomen Pankin ohjesäännön 17 §:n muuttamisesta
Hallitusmuodon muutetun, 1 päivänä maaliskuuta 1992 voimaan tulleen 72 §:n (1077/91) mukaan Suomen rahayksikkö on markka, ja lailla säädetään, miten markan ulkoisesta arvosta päätetään. Suomen rahasta on säädetty rahalailla (276/62), joka on ollut voimassa vuoden 1963 alusta. Samassa yhteydessä säädettiin laki rahalain voimaansaattamisesta (277/62), jossa on tarkemmat säännökset tuolloin voimaan tulleesta rahayksikön arvon muuttamisesta.
Rahalain 1 §:n mukaan Suomen rahayksikkö on markka, jossa on sata penniä. Laillisia maksuvälineitä ovat 3 §:n mukaan setelit ja metallirahat. Suomen Pankilla on 4 §:n mukaan yksinoikeus setelien antoon. Suomen Pankki päättää rahalain 5 §:n mukaan seteliyksilöistä sekä niiden ulkonäöstä ja muista ominaisuuksista. Suomen Pankin päätös julkaistaan säädöskokoelmassa. Päätösvalta Suomen Pankissa kuuluu tässä asiassa lakina säädetyn Suomen Pankin ohjesäännön (365/25) 17 §:n 1 momentin 4 kohdan nojalla eduskunnan pankkivaltuutetuille. Vahingoittuneita seteleitä koskevat erityissäännökset ovat rahalain 6 §:ssä.
Valtiolla on rahalain 7 §:n nojalla yksinoikeus lyöttää metallirahaa omaan lukuunsa. Metallirahaa lyödään niin paljon kuin Suomen Pankki ilmoittaa rahaliikkeessä tarvittavan. Suomen Pankki laskee myös metallirahat liikkeeseen. Metallirahayksilöistä, niiden ulkonäöstä ja muista ominaisuuksista määrätään 8 §:n mukaan asetuksella. Normaaleista maksuvälineinä käytettävistä metallirahoista säädetään metalliraha-asetuksessa (1026/79), jonka tilalle tulee 1 päivästä lokakuuta 1993 uusi metalliraha-asetus (676/91). Juhlarahoista annetaan asetukset erikseen.
Rahalain 9 §:ssä rajoitetaan velvollisuutta ottaa vastaan maksussa metallirahoja. Vahingoittuneita metallirahoja koskevat erityissäännökset ovat 10 §:ssä.
Varsinaisia maksuvälineitä koskevien säännösten lisäksi lain 2 §:ssä on myös säännökset markan ulkoisen arvon määräytymisestä. Pykälää on viimeksi muutettu 13 päivänä marraskuuta 1992 annetulla lailla (997/92).
Rahalaissa ei säännellä sen säännösten rikkomista. Rikoslain 37 luvussa säädetään rangaistaviksi rahanväärennys ja eräät liitännäiset teot sekä niin sanottu rahajäljitelmän levitys. Maksun yhteydessä laillisia maksuvälineitä koskevat myös yleiset velvoiteoikeudelliset säännökset.
Maksujen pennimäärien pyöristämisestä annetussa laissa (918/90) säädetään muuhun kuin pienimmän käytössä olevan rahan arvolla jaolliseen pennimäärään päättyvien maksujen loppusumman pyöristämisestä.
Nykyinen rahalaki on ollut voimassa lain 2 §:ssä olevaa markan ulkoista arvoa koskevia säännöksiä lukuun ottamatta muuttamattomana vuodesta 1963 lähtien. Säännökset ovat tämän johdosta monilta osin vanhentuneita tai puutteellisia eivätkä vastaa maksujärjestelmissä ja rahahuollossa tapahtunutta kehitystä. Muun muassa juhlarahojen jakeluun on liittynyt käytännön ongelmia, joita ei ole voitu tyydyttävällä tavalla ratkaista säännösten puuttuessa tai ollessa tulkinnanvaraisia. Metallirahan lyöttäminen ja maksujen pennimäärien pyöristäminen säännellään tarpeettoman korkealla säädöstasolla.
Lisäksi eräistä tärkeistä kysymyksistä, kuten vanhojen seteleiden ja metallirahojen laillisen maksuvälineen aseman lakkauttamisesta, ei ole säännöksiä. Rahalaissa ei myöskään ole säännöksiä käytännössä välttämättömästä Suomen Pankin oikeudesta antaa rahahuoltoa koskevia määräyksiä ja ohjeita rahalaitoksille ja muille rahahuoltojärjestelmään osallistuville yhteisöille.
1.2.2. Vanhanmallisten seteleiden ja metallirahojen lakkauttaminen
Laillisten maksuvälineiden lakkauttamisella tarkoitetaan sitä, että julkinen valta määrää laillisen maksuvälineen aseman saavuttaneet seteli- tai metallirahayksilöt poistettaviksi virallisesta maksuliikkeestä ja vaihdettaviksi uusiin maksuvälineisiin määräajan kuluessa uhalla, että ne muuten menettävät kelpoisuutensa laillisina maksuvälineinä.
Suomessa ei ole nykyisin voimassa nimenomaisia säännöksiä laillisen maksuvälineen aseman lakkauttamisesta. Vuoteen 1963 saakka sanottu oikeus kuului eduskunnan pankkivaltuusmiehille Suomen Pankin ohjesäännön tuolloin kumotun 10 §:n perusteella. Koska tämänlaatuisella toimenpiteellä on vaikutuksia kansalaisten varallisuusoikeuksiin, asiasta on säädettävä lain tasolla. Määräajasta velkomisasioissa sekä julkisesta haasteesta velkojille vuonna 1868 annetun asetuksen eli niin sanotun vanhentumisasetuksen 19 §:n mukaan laillisen maksuvälineen vanhentumiseen ei sovelleta yleistä 10 vuoden vanhentumisaikaa, vaan siitä on säädettävä erikseen.
Suomessa on aikaisemmin lakkautettu vanhanmallisten seteleiden laillinen maksuvälineasema kaksi kertaa. Vuonna 1943 tekemällään päätöksellä pankkivaltuutetut lakkauttivat 1 päivästä heinäkuuta 1945 alkaen vanhemmat kuin vuoden 1922 mallia olevat setelit laillisina maksuvälineinä. Voimassa olleessa ohjesäännön (440/38) 10 §:ssä säädettiin: ''Jos pankin setelistä on ilmestynyt liikkeeseen taitavasti tehtyjä jäljennöksiä tai malli on niin vanhentunut, että on kulunut vähintään 10 vuotta siitä, kun pankki on viimeksi laskenut sen mallisia seteleitä liikkeeseen, voivat pankkivaltuusmiehet määrätä ja kuuluttaa, että sen sarjan setelit on esitettävä pankille lunastettaviksi tai vaihdettaviksi kuulutuksessa ilmoitetun ajan kuluessa, joka ei saa olla kahta vuotta lyhyempi, uhalla että niitä sen jälkeen ei enää lunasteta tai vaihdeta. Esittämättä jääneiden setelien arvolla on hyvitettävä pankin vararahastoa''.
Toisen kerran suomalaisten seteleiden laillinen maksuvälineominaisuus lakkautettiin niin sanotun seteleiden leikkaamisen yhteydessä, jolloin rahaolojen säännöstelemistä koskevalla valtuuslailla (1255/45) valtioneuvosto valtuutettiin muun muassa määräämään tuolloin liikkeessä olleet setelit kelpaamattomiksi Suomen Pankin ohjesäännön 10 §:ssä säädettyä lyhyemmässä ajassa.
Suomessa ovat laillisia maksuvälineitä kaikki vuonna 1864 tai sen jälkeen liikkeeseen lasketut markka- ja pennimääräiset metallirahat, joita on yhteensä 25 eri metallirahayksilöä, sekä vuodesta 1946 alkaen liikkeeseen lasketut setelit. Liikkeessä olevien erimallisten metalli- ja setelirahojen määrä on kansainvälisestikin arvioiden erittäin suuri.
Ennen vuoden 1963 alusta voimaan tullutta rahauudistusta liikkeelle lasketuista seteleistä ovat laillisia maksuvälineitä vuoden 1945 mallia olevat setelit (nimellisarvot 5, 10, 20, 50, 100, 500, 1 000 ja 5 000 markkaa), vuoden 1955 mallia olevat setelit (nimellisarvot 100, 500, 1 000, 5 000 ja 10 000 markkaa), vuoden 1956 mallia oleva 500 markan ja vuoden 1957 mallia oleva 100 markan seteli.
Rahanuudistuksen yhteydessä laskettiin liikkeelle vuoden 1963 mallia olevat 1, 5, 10, 50 ja 100 markan setelit. Vuonna 1975 laskettiin liikkeeseen 500 markan, vuonna 1976 100 markan, vuonna 1977 50 markan, vuonna 1980 10 markan sekä vuonna 1986 10, 50, 100, 500 ja 1 000 markan setelit. Useista seteliyksilöistä on lisäksi valmistettu malleja, joissa on merkintä Litt. A ja Litt. B, koska ne jossain määrin poikkeavat alkuperäisestä setelimallista. Tällaisetkin seteliyksilöt on otettava huomioon laillisista maksuvälineistä pidettävissä rekistereissä ja luetteloissa.
Vanhanmallisia seteleitä ja metallirahoja ei yleensä ole enää käytössä säännönmukaisessa maksuliikkeessä, koska Suomen Pankki on poistanut niitä käytöstä sitä mukaa, kun niitä on sille palautunut. Ulkomailla keskuspankit ja rahalaitokset joutuvat pitämään rekistereitä ja luetteloja muiden maiden laillisista maksuvälineistä. Suomalaisten maksuvälineiden mallien runsaus on jo sellaisenaan epäkohta. Lisäksi on esiintynyt tapauksia, joissa ennen vuoden 1963 rahanuudistusta liikkeeseen laskettujen seteliyksilöiden nimellisarvoa on harhaanjohtavuutensa vuoksi voitu käyttää hyväksi petollisessa tarkoituksessa.
Vanhanmallisten seteleiden kopioiminen etenkin värikopiokoneilla on nykyaikaisten turvatekijöiden ja -ominaisuuksien puuttumisen vuoksi suhteellisen helppoa. Niiden suuren väärennysuhan ennalta torjumiseksi olisi välttämätöntä, että niiden laillinen maksuvälineominaisuus voitaisiin lakkauttaa tarvittaessa nopeasti ja joustavasti kuitenkaan vaarantamatta kansalaisten omaisuuden suojaa tai oikeusturvaa. Viranomaisten toimivaltaa koskevien säännösten puuttuessa joudutaan turvautumaan lainsäädäntömenettelyyn, joka on paitsi hankala myös liian hidas äkillisen, suuressa mittakaavassa tapahtuneen rahanväärennyksen kansantaloudelle aiheuttamien vakavien vahinkojen torjumiseksi.
1.2.3. Juhla- ja muiden erikoisrahojen liikkeeseen laskeminen ja jakelu
Juhlarahoilla tarkoitetaan metallirahoja, jotka lyödään ja lasketaan liikkeeseen jonkin merkittävän julkisen tapahtuman, vuosipäivän, merkkihenkilön tai muun vastaavanlaisen asian kunniaksi. Juhlarahoja ei ole tarkoitettu rahaliikkeessä käytettäviksi, vaikka ne ovat muodollisesti laillisia maksuvälineitä. Juhlarahoihin liittyvien numismaattisten näkökohtien takia niiden lyöntimääriin ja ominaisuuksiin joudutaan kiinnittämään erityistä huomiota.
Perinteisten juhlarahojen lisäksi useissa maissa lyödään muitakin erikoisrahoja, varsinkin niin sanottuja peilikiiltoisia eli proof-rahoja sekä normaaleista metallirahoista että juhlarahoista. Erikoisrahat ja erikseen pakatut rahasarjat on tarkoitettu lähinnä keräilijöiden tarpeisiin.
Koska juhla- ja muut erikoisrahat ovat oikeudelliselta luonteeltaan metallirahoja ja laillisia maksuvälineitä, niihin sovelletaan rahalain metallirahoja koskevia säännöksiä. Rahalain 7 §:n mukaisesti juhlarahojenkin lyöntimääristä päättäminen kuuluu Suomen Pankille, joka laskee ne myös liikkeeseen. Kyseinen säännös on kuitenkin alun perin tarkoitettu lähinnä turvaamaan Suomen Pankille mahdollisuuden säännellä liikkeessä olevan rahan määrää ja toisaalta varmistamaan metallirahojen rahahuollolliset tarpeet. Metallirahojen liikkeeseen laskemisessa noudatettavat määräykset ja menettelytavat ovat kuitenkin osoittautuneet juhlarahojen suhteen monimutkaisiksi ja hankaliksi. Käytännössä on pyritty valtiovarainministeriön ja Suomen Pankin välillä käydyissä neuvotteluissa etukäteen sopimaan juhlarahojen lyöttämiseen ja liikkeeseen laskemiseen liittyvistä kysymyksistä.
Suomen Pankin kannalta metallirahoja koskevat säännökset ovat merkinneet sitä, että pankki joutuu ostamaan juhlarahat Suomen rahapajalta ja huolehtimaan niiden jakelusta. Käytännössä tämä on johtanut moniin ongelmiin. Jakelu on jouduttu hoitamaan paitsi Suomen Pankin omien konttorien myös rahalaitosten ja postitoimipaikkojen välityksellä. Juhlarahakiintiöiden tasapuolinen määrittäminen alueellisesti ja rahalaitoskohtaisesti on ollut hankalaa. Lisäksi rahalaitosten kiinnostus osallistua juhlarahojen jakeluun on huomattavasti vähentynyt tehtävästä aiheutuvien kustannusten vuoksi. Suomen Pankin osallistumista juhla- ja myös muiden erikoisrahojen jakeluun ei voida luontevasti perustella sen keskuspankkitehtävillä. Tätä korostaa erityisesti se, että tällaisiin rahoihin liittyvät kaupalliset näkökohdat ovat lisääntymässä Suomen rahapajan muututtua osakeyhtiöksi.
Voimassa olevan rahalain 5 §:n mukaan Suomen Pankin päätös setelien selitelmistä eli seteliyksilöistä, ulkonäöstä ja muista ominaisuuksista julkaistaan säädöskokoelmassa.
Lain 8 §:n mukaan metallirahoja koskeva vastaava päätös annetaan asetuksella. Päätös tehdään tarpeettoman korkealla hierarkiatasolla verrattuna setelien osalta noudatettavaan päätöstasoon, etenkin kun otetaan huomioon metallirahojen vain seteleitä vaihtorahana täydentävä asema maksuvälinejärjestelmässä.
Maksujen pennimäärien pyöristämisestä annetun lain 1 §:ssä säädetään, miten Suomen rahan määräinen maksu on pyöristettävä. Pyöristyssäännösten voidaan katsoa olevan varsin hyvin kansalaisten tiedossa, eikä menettelytavoista ole aiheutunut käytännössä merkittäviä ongelmia. Pennin rahaa ei ole ollut käytössä enää vuoden 1980 jälkeen, vaan pienimmäksi rahaksi jäi tuolloin 5 penniä. Kun sekin poistettiin liikkeestä vuonna 1990, on pieniarvoisin metalliraha nykyisin 10 penniä. Nykyistä rahalakia säädettäessä ei varauduttu pennin poistamiseen liikkeestä, eikä siihen näin ollen sisällytetty pennimäärien pyöristysmahdollisuutta. Vallitseva tilanne on epätyydyttävä siksi, että käytössä olevien metallirahojen nimellisarvosta voidaan säätää asetuksella, mutta siitä aiheutuva pyöristämisongelma on ratkaistava lailla.
Suomen rahahuolto on järjestetty niin, että lailliset maksuvälineet lasketaan liikkeeseen ja palautetaan Suomen Pankin ja rahalaitosten konttoreiden sekä postitoimipaikkojen kautta. Järjestelmä perustuu osapuolten välillä laadittuihin sopimuksiin alueellisesta ja paikallisesta rahahuollosta. Lisäksi Suomen Pankki on antanut rahalaitoksille sekä Posti- ja telelaitokselle ohjeet rahan käsittelyssä noudatettavista menettelytavoista.
Sopimusjärjestelmä ja Suomen Pankin antamat ohjeet ovat toimineet tyydyttävästi. Ongelmia saattaa kuitenkin syntyä, jos rahalaitosten konttorijärjestelmä muuttuu merkittävästi. Koska sopimusjärjestelmään kuuluvat kaikki rahahuollon osapuolet, edellyttää sopimusten ylläpitäminen ja toimivuus osapuolten yksimielisyyden säilymistä. Suomen Pankilla ei myöskään ole varmuutta rahahuoltojärjestelmän toimivuudesta poikkeuksellisissa tilanteissa, jos se ei voi oikeudellisesti velvoittaa rahahuoltojärjestelmän osapuolia ryhtymään olosuhteiden vaatimiin toimenpiteisiin.
2.1. Vanhanmallisten setelien ja metallirahojen laillisen maksuvälineaseman lakkauttaminen
Jotta säännöllisestä maksuliikkeestä poistuneiden setelien ja metallirahojen runsauteen liittyvät edellä todetut epäkohdat voitaisiin korjata, säädettävään rahalakiin ehdotetaan lisättäviksi säännökset (14 §), joiden mukaan Suomen Pankilla olisi oikeus päättää setelien ja valtiovarainministeriöllä metallirahojen lakkauttamisesta maksuvälineinä.
Suomen Pankin ohjesäännön 17 §:n 1 momentin 4 kohdan (678/62) mukaan pankkivaltuusmiesten asiana on päättää uusien seteliyksilöiden ja -mallien valmistuksesta. Tämän johdosta myös seteleiden laillisen maksuvälineominaisuuden lakkauttamista koskeva päätöksenteko on tarkoituksenmukaista antaa pankkivaltuutettujen tehtäväksi. Pankkivaltuutettujen tehtävät on lueteltu tyhjentävästi Suomen Pankin ohjesäännön 17 §:ssä, joten muutos edellyttää sanotun lainkohdan muuttamista.
Koska Suomen Pankille ja valtiovarainministeriölle annettavalla oikeudella lakkauttaa käteisen rahan maksuvälineominaisuus voitaisiin puuttua kansalaisten varallisuusoikeuksiin, lakkauttamisen voimaantulolle ehdotetaan asetettavaksi määräaikarajoituksia. Ehdotetun 15 §:n mukaan lakkauttamista koskevan päätöksen voimaantulo edellyttäisi sen julkaisemista säädöskokoelmassa yleensä vähintään kuusi kuukautta ennen voimaantuloa, johon asti maksuvälineet olisivat edelleen laillisia ja käytettävissä yleisessä vaihdannassa. Voimaantulon jälkeen niiltä poistuisi laillisen maksuvälineen ominaisuus, joten kenelläkään ei olisi enää velvollisuutta ottaa niitä vastaan maksussa. Tämän jälkeenkin olisi Suomen Pankilla kuitenkin aina ehdoton velvollisuus lunastaa niitä nimellisarvostaan kymmenen vuoden ajan päätöksen voimaantulosta. Tällä järjestelyllä voitaisiin varmistaa se, ettei kenenkään oikeusturvaa lakkauttamisen yhteydessä loukattaisi. Säännös ei estäisi sitä, että Suomen Pankki voisi harkintansa mukaan lunastaa lakkautettuja maksuvälineitä vielä tämän määräajan jälkeenkin.
Jotta metallirahan lunastuksesta aiheutuvat kustannukset eivät jäisi Suomen Pankin kannettaviksi, ehdotetaan valtiolle säädettäväksi velvollisuus lunastaa Suomen Pankilta tämän lunastamat metallirahat vuoden kuluessa pankille säädetyn lunastusvelvollisuuden päättymisestä.
Laajan rahanväärennyksen tai muun erityisen, rahaoloille mahdollisesti vakavia seurauksia aiheuttavan tapauksen sattuessa voi syntyä tarve poistaa kiireellisesti maksuliikkeestä esimerkiksi kaikki väärentämisen kohteeksi joutuneet setelit tai metallirahat. Lain 15 §:ään ehdotetaan tämän vuoksi myös poikkeussäännöstä, jonka nojalla voitaisiin jättää erityisestä syystä noudattamatta lakkauttamispäätöksen voimaantuloa koskevaa kuuden kuukauden vähimmäisaikaa.
Juhla- ja erikoisrahojen lyöttämis- ja liikkeeseenlaskemismenettelyä on syytä muuttaa edellä todetuilla perusteilla nykyistä joustavammaksi vastaamaan muuttuneita olosuhteita. Juhla- ja erikoisrahoilla ei ole sanottavaa rahapoliittista merkitystä, sillä niiden suhteellinen osuus kaikista liikkeessä olevista maksuvälineistä on vähäinen, eivätkä ne myöskään jää maksuvälineinä normaaliin rahaliikkeeseen. Koska niille on kuitenkin tarkoituksenmukaista antaa laillisen maksuvälineen asema, niiden tulee olla muodollisesti keskuspankin liikkeeseen laskemia. Liikkeeseenlaskumenettelyä voitaisiin kuitenkin joustavoittaa ja luopua eräistä muodollisuuksista, joita tavallisiin metallirahoihin sovelletaan. Rahalain 9 §:ään ehdotetaan otettavaksi säännös, jonka mukaan Suomen Pankki ja valtiovarainministeriö voisivat sopia metallirahan liikkeeseen laskemisessa sovellettavasta menettelystä.
Käytännössä voitaisiin sopia esimerkiksi vuosittain kunakin vuonna lyötävien ja liikkeeseen laskettavien juhla- ja muiden erikoisrahojen yhteisestä kokonaismarkkamäärästä. Valtiovarainministeriö voisi sen jälkeen päättää Suomen Pankin ilmoittaman enimmäismäärän puitteissa kunakin vuonna lyötävien juhla- ja erikoisrahojen nimellisarvoista ja muista ominaisuuksista pyydettyään ehdotetun 7 §:n 2 momentin mukaisesti asiasta Suomen Pankin lausunnon. Suomen Pankki laskisi rahat edelleenkin muodollisesti liikkeeseen siten, että ne voitaisiin kirjata Suomen Pankin taseeseen liikkeessä olevana rahana. Käytännössä rahat eivät fyysisesti siirtyisi Suomen Pankin hallintaan, vaan pankki ostaisi ne vain tiliteknisesti valtiolta nimellisarvostaan ja myisi ne välittömästi takaisin. Rahojen liikkeeseen laskemiseen liittyvät käytännön jakelutoimenpiteet voisi suorittaa valtiovarainministeriö tai sen valtuuttamana esimerkiksi rahapajayhtiö, siten kuin Suomen Pankin ja valtiovarainministeriön välillä sovittaisiin. Ministeriö voisi lisäksi päättää rahojen hinnoittelusta nimellisarvosta poikkeavasti. Päätös juhla- ja erikoisrahoista julkaistaisiin säädöskokoelmassa. Mahdollisesti lyötävät peilikiiltoiset rahat tulisi määritellä päätöksessä erikseen.
Varsinaisesti maksuvälineiksi tarkoitettujen metallirahojen liikkeeseenlaskumenettelyyn ei ehdoteta muutoksia.
Raha- ja valuuttapoliittiset kysymykset on jätetty vuonna Euroopan talousalueesta tehdyn sopimuksen (ETA-sopimus) ulkopuolelle. Euroopan integraatiokehityksellä ei ole ainakaan lyhyellä aikavälillä suoraa vaikutusta nyt ehdotettaviin rahalain säännöksiin.
Ruotsissa vanhanmallisten seteleiden laillisen maksuvälineominaisuuden poistamiseksi on säädettävä erityislaki. Vuonna 1982 säädetyn lain nojalla tietyt vanhanmalliset setelit lakkasivat olemasta laillisia maksuvälineitä viiden vuoden kuluttua lain voimaantulosta. Vuonna 1988 säädettiin laki 10 000 kruunun setelin lakkauttamisesta kolmessa vuodessa.Vielä senkin jälkeen, kun setelit eivät säädetyn määräajan jälkeen enää ole laillisia maksuvälineitä, on Ruotsin keskuspankilla siitä annetun lain mukaan mahdollisuus erityisistä syistä lunastaa vanhanmallisia seteleitä. Ruotsissa katsotaan, että yleinen 10 vuoden vanhentumissääntö ei koske seteleitä, vaan niiden vanhentumisesta on säädettävä erikseen.
Norjassa keskuspankki voi määrätä tietyntyyppiset setelit poistettaviksi liikkeestä. Poistetut setelit lakkaavat olemasta laillisia maksuvälineitä vuoden kuluttua siitä, kun keskuspankki on kuuluttanut asiasta. Keskuspankki on kuitenkin velvollinen lunastamaan setelit vielä kymmenen vuoden kuluessa tämän määräajan jälkeenkin.
Pohjoismaille on yhteistä, että tietyn määräajan päätyttyäkin keskuspankin on vielä lunastettava määrätyn ajan vanhanmallisia seteleitä. Seteleiden vaihtamisen määräajat vaihtelevat ja vaihtamisesta tai sen edellytyksistä säädetään lailla.
Ruotsissa metallirahat lyödään keskuspankin omistamassa rahapajassa. Keskuspankki voi laskea liikkeeseen myös muisto- ja juhlarahoja, joista päättävät pankkivaltuutetut. Nämä rahat ovat laillisia maksuvälineitä.
Norjan keskuspankin osastona oleva rahapaja lyö metallirahat (myös juhla- ja muistorahat), ja keskuspankki laskee ne myös liikkeeseen. Juhlarahojen lyömisestä ja liikkeeseen laskemisesta päättää kuitenkin kuningas (hallitus) aina erikseen säädettävän lain nojalla. Juhlarahat lasketaan liikkeeseen keskuspankin kautta.
Tanskan keskuspankki omistaa Tanskan rahapajan. Metallirahojen lyönnistä ja liikkeeseen laskemisesta päättää teollisuusministeriö neuvoteltuaan ensin keskuspankin kanssa. Metallirahojen tuotannon ja liikkeeseen laskemisen hallinnosta vastaa keskuspankki.
Saksassa metallirahat lyödään liittotasavallan toimeksiannosta ja sen lukuun. Keskuspankki lunastaa ne valtiolta nimellisarvosta ja laskee ne liikkeeseen. Liittovaltio lyöttää vuosittain nimellisarvoltaan 10 DM:n juhlarahoja, jotka markkinoidaan liittohallituksen ja keskuspankin yhteistoimin.
Itävallan keskuspankki lyöttää metallirahat omistamallaan rahapajalla, jolla on yksinoikeus lyödä ja laskea liikkeeseen myös Itävallan juhlarahat. Rahapaja voi lisäksi laskea liikkeeseen tiettyjä laissa mainittuja kaupallisia kolikkoja, jotka ovat Itävallan monarkian aikaisten kolikkojen toisintoja, mutta eivät enää laillisia maksuvälineitä.
Metallirahojen, erityisesti juhla- ja muiden erikoisrahojen lyönti- ja liikkeeseenlaskujärjestelmä Euroopan maissa vaihtelee jossain määrin. Varsinaisina maksuvälineinä käytettävät rahat laskee lähes poikkeuksetta liikkeeseen keskuspankki. Sen sijaan juhla- ja muiden erikoisrahojen liikkeeseen laskeminen on eräissä maissa rahapajan, Saksassa osittain valtiovarainministeriön, tehtävänä. Numismaattisten tuotteiden osuus rahapajojen liikevaihdosta vaihtelee myös huomattavasti, mutta on useimmiten vain noin 10 prosenttia.
Vanhanmallisten seteleiden ja metallirahojen lakkauttamisesta saattaa aiheutua sekä Suomen Pankille että valtiovarainministeriölle välittömiä kustannuksia, jotka vastaavat lunastettavaksi esitettävien maksuvälineiden nimellisarvojen yhteismäärää. Kustannusten määrä riippuu siitä, mitä rahoja Suomen Pankki tai valtiovarainministeriö päättävät lakkauttaa. Kustannusten ei kuitenkaan arvioida olevan merkittäviä.
Esitys perustuu valtiovarainministeriön asettaman rahalakityöryhmän ehdotukseen. Työryhmässä olivat edustettuina valtiovarainministeriö ja Suomen Pankki. Työryhmässä kuultiin asiantuntijoita Suomen Pankista ja Suomen rahapajasta. Valtiovarainministeriö pyysi ehdotuksesta lausunnot Suomen Pankilta, valtiokonttorilta, Suomen rahapajalta, Suomen Pankkiyhdistykseltä ja Suomen Numismaattinen yhdistys ry:ltä.
1 §. Hallitusmuodon uudessa 72 §:ssä säädetään, että Suomen rahayksikkö on markka. Näin ollen rahayksikön nimestä ei ole tarpeen säätää laissa toistamiseen. Pykälässä ehdotetaan vain edelleen jaettavaksi markka sataan penniin.
2 §. Säännös vastaa nykyisen lain 3 §:ää.
Laillisen maksuvälineen käsite ehdotetaan säilytettäväksi ennallaan ja tarkoittavan seteleitä ja metallirahaa. On kuitenkin aiheellista täsmentää, millä tavoin ja missä vaiheessa painettu seteli tai lyöty metalliraha muuttuu pelkästä painotuotteesta tai metalliesineestä lailliseksi, nimellisarvoaan vastaavaksi maksuvälineeksi.
Tarve määrittelyyn on syntynyt erityisesti siksi, että Suomen Pankin setelipaino on muutettu osakeyhtiöksi. Myös Suomen rahapaja on yhtiöitetty vuoden 1993 alusta. Näin ollen maksuvälineitä valmistavat yritykset eivät enää toimi virkavastuun piirissä.
Sanotun perusteella ehdotetaan säädettäväksi, että seteleistä ja metallirahoista tulee laillisia maksuvälineitä, kun ne lasketaan rahalain mukaisesti liikkeeseen. Liikkeeseen laskemisesta ehdotetaan säädettäväksi 6 ja 9 §:ssä.
3―5 §. Hallitusmuodon uuden 72 §:n mukaan siitä, miten markan ulkoisesta arvosta päätetään, on säädettävä lailla. Tätä velvoitetta vastaavat säännökset ovat jo nykyisen rahalain 2 §:ssä, jota on viimeksi muutettu 13 päivänä marraskuuta 1992 annetulla lailla.
Koska nykyisiä 2 §:n säännöksiä ei ole tarkoitus muuttaa, ne ehdotetaan siirrettäviksi sellaisinaan uuteen lakiin. Uuden lain selkeyttämiseksi ehdotetaan nykyinen 2 § jaettavaksi kolmeksi pykäläksi, joista 3 § vastaa nykyisen 2 §:n 1 momenttia, 4 § 2―4 momenttia ja 5 § 5 momenttia.
Edellä sanotun vuoksi ei myöskään nykyisen rahalain 2 §:n nojalla annettuja alemmanasteisia säädöksiä ole tarpeen muuttaa. Sen vuoksi 13 päivänä marraskuuta 1992 annettu asetus markan ulkoista arvoa koskevien asioiden käsittelystä valtioneuvostossa (998/92) ja markan ulkoisesta arvosta annettu valtioneuvoston päätös (882/91) sekä valtioneuvoston 13 päivänä marraskuuta 1992 toistaiseksi pysyttämä Suomen Pankin oikeus olla noudattamatta markan ulkoisen arvon vaihtelualueen rajoja jäävät ehdotetun 17 §:n mukaisesti sellaisinaan voimaan.
6 §. Pykälässä ehdotetaan säädettäväksi setelien liikkeeseen laskemisesta sekä niiden ominaisuuksien määräämisestä. Setelinanto -käsite tarkoittaisi paitsi Suomen Pankin rahapoliittista tehtävää myös setelien liikkeeseen laskemista. Pykälän 1 momentti on sama kuin nykyisen lain 4 § ja 2 momentti vastaa nykyistä 5 §:ää. Jälkimmäisen säännöksen sanamuotoa ehdotetaan yksinkertaistettavaksi. Velvollisuudesta julkaista Suomen Pankin seteleitä koskeva päätös Suomen säädöskokoelmassa säädettäisiin 15 §:ssä. Ehdotetut muutokset ovat teknisiä eivätkä sisällä aineellisia muutoksia nykyiseen rahalakiin verrattuna.
7 §. Lainkohta vastaa nykyistä 7 ja 8 §:ää ja siinä ehdotetaan säänneltäviksi vastaavat oikeudet metallirahan osalta kuin 6 §:ssä seteleiden osalta. Nykyisen lain 8 §:n mukaan metallirahayksilöistä sekä metallirahojen muodosta, leimasta, seoksesta ja mitoista määrätään asetuksella. Kun seteleistä ja niiden ominaisuuksista päättää ja ehdotuksen mukaan edelleenkin päättäisi Suomen Pankki, vastaava metallirahoja koskeva päätösvalta siirrettäisiin valtiovarainministeriölle. Päätös edellyttäisi kuitenkin, että Suomen Pankilla on mahdollisuus antaa lausuntonsa asiasta ennen päätöksen tekemistä.
8 §. Nykyistä rahalakia säädettäessä ei varauduttu pennin poistamiseen liikkeestä eikä siihen näin ollen sisällytetty pennimäärien pyöristysmahdollisuutta. Ensin 1 pennin ja sittemmin myös 5 pennin rahan käytöstä poistamisen vuoksi on säädetty laki maksujen pennimäärien pyöristämisestä. Sen mukaan 1―4 penniin päättyvät maksut pyöristetään alaspäin ja 5―9 penniin päättyvät ylöspäin lähimpään 10 pennillä jaolliseen summaan. Koska päätös metallirahojen lyöttämisestä kuuluisi ehdotuksen 7 §:n mukaan valtiovarainministeriölle, ehdotetaan sille pykälässä oikeutta päättää myös siitä, miten maksujen pennimäärät pyöristetään. Tarkoitus on, että ministeriö antaisi pyöristämisestä nykyistä lakia vastaavan päätöksen, eikä käytäntö tältä osin muuttuisi. Päätös julkaistaisiin 15 §:n mukaan säädöskokoelmassa. Ehdotuksen 16 §:n 2 momentin mukaan maksujen pennimäärien pyöristämisestä annettu laki kumottaisiin rahalain voimaantulon yhteydessä.
9 §. Pykälän 1 momentin alku olisi sama kuin nykyisen rahalain 7 §:n 2 momentti, jonka mukaan Suomen Pankki ilmoittaa liikkeessä tarvittavan metallirahan määrän sekä laskee rahat liikkeeseen. Momentin lopussa säädettäisiin, että valtiovarainministeriö luovuttaisi rahat Suomen Pankille niiden nimellisarvosta. Säännös vastaisi aikaisemman Suomen rahapajasta annetun lain (877/80) 3 §:n 1 momenttia. Mainittu laki on kumottu rahapajan osakeyhtiöksi muuttamisen yhteydessä vuoden 1993 alusta voimaan tulleella lailla (1231/92), ja laitoksen viranomaistehtävä siirtynyt tältä osin valtiovarainministeriölle.
Pykälän 2 momentin mukaisesti Suomen Pankki ja valtiovarainministeriö voisivat sopia erityisjärjestelyistä juhla- ja muiden erikoisrahojen liikkeeseen laskemisessa ja jakelussa. Tällainen sopimus pyritään saamaan voimaan yhtä aikaa rahalain voimaantulon kanssa. Se olisi tarkoitettu pysyväluonteiseksi järjestelyksi ja siinä määriteltäisiin muun muassa osapuolten tehtävät ja liikkeeseen laskemisen tekniset yksityiskohdat.
10 §. Nykyisen lain 9 §:n mukaan valtiokonttorilla ja Suomen Pankilla on velvollisuus ottaa metallirahaa vastaan rajoituksetta. Muut eivät ole velvolliset ottamaan sitä enempää kuin sata kappaletta kutakin eriarvoista yksilöä eikä yhteensä enempää kuin sadan markan arvosta. Valtiokonttorilla on ainoastaan yksi toimipaikka, joka sijaitsee Helsingissä, eikä se ole käytännössä joutunut ottamaan vastaan metallirahaa juuri lainkaan. Valtiokonttorin tehtävien uudistamisen yhteydessä viraston kassatoiminnot vähenevät entisestään. Sillä ei nykyisinkään ole käytettävissään esimerkiksi metallirahojen lajitteluun tarvittavia laitteita. Viraston rajoittamaton metallirahan vastaanottovelvollisuus ehdotetaan tämän johdosta poistettavaksi. Rajoittamaton vastaanottovelvollisuus säilyisi näin ollen ainoastaan Suomen Pankilla, joka vastaa maan rahahuollosta muutenkin. Säännös ei kuitenkaan estäisi sitä, että Suomen Pankki voisi keskittyä rahahuollon kannalta vain merkittävään asiakaspalvelutoimeen, jolloin yksittäisten asiakkaiden palvelu tapahtuisi ensisijassa pankeissa. Suomen Pankki voisi tarvittaessa vaikuttaa palvelujen kysyntään perimällä maksuja.
Metallirahojen käsittelyn hankaluuden vuoksi myös yleistä metallirahan vastaanottopakkoa ehdotetaan vähennettäväksi enintään 50 kappaleeseen samassa maksussa, joka sekin on suuri määrä. Lisäksi ehdotetaan poistettavaksi vastaanotettavan rahaerän 100 markan arvoraja. Tämä on perusteltua jo senkin vuoksi, että Suomen itsenäisyyden 75-vuotisjuhlan kunniaksi on lyöty nimellisarvoltaan 1 000 markan kultaraha. Vaikka juhlarahoja ei juurikaan käytetä maksujen suorittamiseen, siihen täytyy olla mahdollisuus, koska ne ovat muodollisesti laillisia maksuvälineitä.
11 §. Nykyisen lain 6 §:n 1 momentissa kielletään käyttämästä huomattavasti vahingoittunutta seteliä maksuvälineenä ja 10 §:n 1 momentissa vastaavasti metallirahaa, joka on huomattavasti vahingoittunut tai niin kulunut, ettei sen leimaa voi selvästi erottaa. Nämä säännökset ehdotetaan yhdistettäviksi huomattavasti vahingoittunutta rahaa koskevaksi yleiseksi käyttökielloksi. Kiellon rikkomiselle ei nytkään ehdoteta seuraamuksia, mutta kiellon lisäksi säädettäisiin oikeudesta kieltäytyä vastaanottamasta tällaista rahaa maksussa ilman, että tästä syntyisi kieltäytyjälle haitallisia velvoiteoikeudellisia seuraamuksia esimerkiksi viivästyksen johdosta.
Suomen Pankilla ehdotetaan kuitenkin säilytettäväksi velvollisuus ottaa vastaan sekä rikkinäinen seteli että vahingoittunut metalliraha käytännössä samoin edellytyksin kuin nykyisinkin.
Valtiokonttorilta poistettaisiin sillä nykyisin oleva vahingoittuneen rahan lunastusvelvollisuus, koska se ei käytännössä ole joutunut ottamaan vastaan vahingoittunutta metallirahaa.
12 §. Kumotun Suomen rahapajasta annetun lain 3 §:n 2 momenttia vastaavasti ehdotetaan, että valtiolla olisi edelleen vastuu palautuvien metallirahojen lunastamisesta nimellisarvosta, josta arvosta valtiovarainministeriö myös ehdotetun lain 9 §:n mukaan luovuttaa rahat Suomen Pankille.
13 §. Pykälän mukaan Suomen Pankilla olisi oikeus antaa rahalaitoksille ja muille vastaaville yhteisöille rahan käsittelyä koskevia määräyksiä ja ohjeita. Tämä valta voisi kohdistua vain sellaisiin yhteisöihin, jotka osallistuvat rahahuoltojärjestelmän toimintaan sen osapuolina. Määräykset ja ohjeet olisivat luonteeltaan lähinnä teknisiä ja kohdistuisivat esimerkiksi rahan tilaus- ja palautusjärjestelmiin, kuljetukseen, käsittelyyn ja pakkaamiseen.
14 §. Suomen Pankilla ja valtiovarainministeriöllä olisi pykälän mukaan oikeus poistaa setelien ja vastaavasti metallirahojen laillisen maksuvälineen asema. Tämä valtuus vastaisi niiden oikeutta päättää myös uusista rahoista. Suomen Pankille ehdotetaan kuitenkin säädettäväksi velvollisuus lunastaa näin lakkautetut rahat vielä 10 vuoden ajan lakkautuspäätöksen voimaantulon jälkeenkin, ja valtio olisi puolestaan velvollinen lunastamaan Suomen Pankilta sen tuona aikana vastaanottamat metallirahat vielä vuoden ajan senkin jälkeen.
15 §. Ehdotetun lain 6 §:n 2 momentissa tarkoitettu Suomen Pankin päätös setelien nimellisarvoista ja ominaisuuksista, 7 §:n 2 momentissa tarkoitettu valtiovarainministeriön vastaava päätös metallirahoista, 8 §:ssä tarkoitettu valtiovarainministeriön päätös maksujen pennimäärien pyöristämisestä sekä 14 §:n 1 momentissa tarkoitettu Suomen Pankin päätös setelien laillisen maksuvälineominaisuuden lakkauttamisesta ja vastaava valtiovarainministeriön päätös metallirahojen osalta tulisi julkaista säädöskokoelmassa. Setelien ja metallirahojen laillisen maksuvälineominaisuuden lakkauttamista koskevat päätökset olisi julkaistava vähintään kuusi kuukautta ennen niiden voimaantuloa.
Lakkautettavat setelit ja metallirahat olisi tässä vähimmäisajassa vaihdettava uusiin uhalla, että ne muussa tapauksessa menettäisivät lakkauttamispäätöksen tullessa voimaan asemansa laillisina maksuvälineinä. Erityisestä syystä vaihtoaika voisi olla lyhyempikin. Tällaisena erityisenä syynä voisi olla lähinnä laajamittainen rahanväärennystapaus.
16 §. Ehdotetulla lailla kumottaisiin vuoden 1962 rahalaki muutoksineen, rahalain voimaansaattamisesta annettu laki (277/62) sekä maksujen pennimäärien pyöristämisestä vuonna 1990 annettu laki.
17 §. Kuten edellä 3―5 §:n perusteluissa on todettu, jäisivät nykyisen rahalain 2 §:n nojalla markan ulkoista arvoa koskevien asioiden käsittelystä valtioneuvostossa annettu asetus sekä vuonna 1991 markan ulkoisesta arvosta annettu valtioneuvoston päätös (882/91) siihen myöhemmin tehtyine muutoksineen kuitenkin edelleen voimaan. Niin ikään jäisi voimaan valtioneuvoston 13 päivänä marraskuuta 1992 pysyttämä Suomen Pankin oikeus olla noudattamatta markan vaihtelurajoja, joten markan niin sanottu kelluttaminen jatkuisi myös uuden lain voimaan tultua siihen asti, kunnes valtioneuvosto toisin päättää. Pykälän 3 momentin säännöksellä pysytettäisiin vuoden 1962 rahalain 8 §:n nojalla annettu metalliraha-asetus, joka voimaantulosäännöksensä mukaan tulee voimaan 1 päivästä lokakuuta 1993 ja joka ilman erityissäännöstä kumoutuisi vuoden 1962 rahalain kumoamisen myötä jo ennen voimaantuloaan.
18 §. Rahat, jotka ovat ennen ehdotettavan lain voimaantuloa annettujen säädösten nojalla laillisia maksuvälineitä, pysyisivät edelleen lail-lisina maksuvälineinä, kunnes ne lakkautetaan 14 §:n 1 momentin nojalla.
Ennen vuoden 1962 rahalain voimaantuloa annettujen säännösten mukaiset rahat jäisivät edelleen voimaan sadasosan arvoisina nimellisarvostaan. Pykälän 3 momentin mukaan ennen vuotta 1963 käytetyn niin sanotun vanhan markan ja vuonna 1963 käyttöön tulleen niin sanotun nykymarkan arvoneroa koskevissa kysymyksissä sovellettaisiin edelleen ehdotetun lain 16 §:n 2 momentin 2 kohdan mukaan kumoutuvia vuoden 1962 rahalain voimaansaattamisesta annettua lakia sekä sen täytäntöönpanosta ja soveltamisesta annettua valtiovarainministeriön päätöstä (557/62).
Suomen Pankin päätöksenteko jakaantuu asioihin, joissa Suomen Pankin johtokunnalla on ohjesäännön 16 §:n nojalla niin sanottu yleistoimivalta. Säännöksen mukaan pankin hallinto ja hoito kuuluvat pankin johtokunnalle, mikäli erityisiä tehtäviä ei Suomen Pankin ohjesäännössä ole pidätetty pankkivaltuustolle. Ehdotetun rahalain 14 §:ssä annettaisiin Suomen Pankille valtuus päättää seteleiden lakkauttamisesta laillisena maksuvälineenä, eikä tässä lainkohdassa otettaisi kantaa Suomen Pankin päätöksentekojärjestykseen. Pankin ohjesäännön 17 §:n 1 momentin 4 kohdan mukaan uusista seteleistä päättävät pankkivaltuusmiehet, joten tarkoituksenmukaista on, että vanhojen seteleiden lakkauttamisesta päätetään samassa järjestyksessä.
Kumotun rahalain nojalla 12 päivänä huhtikuuta 1991 annettu metalliraha-asetus (676/91) tulee 16 §:n 2 momentin estämättä voimaan niin kuin asetuksen 11 §:ssä säädetään.
Setelit ja metallirahat, jotka ovat laillisia maksuvälineitä ennen tämän lain voimaan tuloa annettujen säännösten nojalla, pysyvät edelleen laillisina maksuvälineinä, kunnes 14 §:n 1 momentin nojalla toisin määrätään.
muutetaan 21 päivänä joulukuuta 1925 annetun Suomen Pankin ohjesäännön (365/25) 17 §:n 1 momentin 4 kohta, sellaisena kuin se on 28 päivänä joulukuuta 1962 annetussa laissa (678/62), seuraavasti:
4) päättää uusien seteliyksilöiden ja -mallien valmistuksesta sekä seteleiden lakkauttamisesta laillisena maksuvälineenä;
ESITYKSEN PÄÄASIALLINEN SISÄLTÖYLEISPERUSTELUT1. Nykytila ja muutostarpeet1.1. Voimassa oleva rahalainsäädäntö1.2. Käytäntö ja epäkohdat1.2.1. Yleistä1.2.2. Vanhanmallisten seteleiden ja metallirahojen lakkauttaminen1.2.3. Juhla- ja muiden erikoisrahojen liikkeeseen laskeminen ja jakelu1.2.4. Metallirahoja koskeva päätöksenteko1.2.5. Rahahuoltoa koskevat täytäntöönpanomääräykset2. Tavoitteet ja keinot2.1. Vanhanmallisten setelien ja metallirahojen laillisen maksuvälineaseman lakkauttaminen2.2. Juhla- ja erikoisrahojen liikkeeseen laskeminen3. Kansainvälinen kehitys4. Kansainvälinen vertailu4.1. Vanhanmallisten seteleiden poistaminen liikkeestä4.2. Juhlarahojen liikkeeseen laskeminen5. Esityksen taloudelliset vaikutukset6. Asian valmisteluYKSITYISKOHTAISET PERUSTELUT1. Lakiehdotusten perustelut1.1. RahalakiYleiset säännöksetMarkan ulkoisen arvon määrääminenViranomaisten toimivaltaVastaanotto- ja lunastusvelvollisuusErityiset säännöksetVoimaantulo1.2. Laki Suomen Pankin ohjesäännön 17 §:n muuttamisesta2. VoimaantuloRahalakiYleiset säännökset1 §2 §Markan ulkoisen arvon määrääminen3 §4 §5 §Viranomaisten toimivalta6 §7 §8 §9 §Vastaanotto- ja lunastusvelvollisuus10 §11 §12 §Erinäiset säännökset13 §14 §15 §Voimaantulo16 §17 §18 §Laki Suomen Pankin ohjesäännön 17 §:n muuttamisesta17 §


text:
10.5.2000/423 | Säännöstö | STUKlex
Sosiaali- ja terveysministeriön asetus säteilyn lääketieteellisestä käytöstä 10.5.2000/423
1 – 2 § 1 luku Soveltamisala ja määritelmät
1 § Asetuksen soveltamisala
3 – 11 § 2 luku Oikeutus ja optimointi
3 § Oikeutusharkinnan perusteet
4 § Säteilylle altistavan toiminnon yleinen oikeutus
5 § Oikeutusarviointi käyttöpaikalla
6 § Tieteelliset tutkimukset
7 § Työhön liittyvät terveystarkastukset
8 § Oikeuslääketieteelliset toimenpiteet
9 § Optimoinnin perusteet
10 § Vapaaehtoisen auttajan säteilyaltistuksen rajoittaminen
11 § Suojelu radioaktiivisen lääkeaineen käytön yhteydessä
12 – 19 § 3 luku Menettelyt
12 § Lähetteen antaminen
13 § Toimenpiteen oikeutuksen arvioiminen
14 § Toimenpiteiden suorittamista koskevat ohjeet
15 § Lääketieteellisen fysiikan asiantuntemus
16 § Vertailutasot
17 § Mittaukset ja tulosten vertailu
18 § Laadunvarmistusohjelma
19 § Toiminnan itsearviointi
20 – 22 § 4 luku Kliininen auditointi
20 § Auditointivelvoite
21 § Auditoinnin suorittaminen
22 § Auditointiraportti
23 – 29 § 5 luku Koulutus- ja pätevyysvaatimukset
23 § Lähetteen antaminen säteilylle altistavaan toimenpiteeseen
24 § Toimenpidevastuu
25 § Säteilylle altistavan toimenpiteen suorittaminen
26 § Lääketieteellisen fysiikan asiantuntija
27 § Täydennyskoulutus
28 § Viittaussäännös
30 – 33 § 6 luku Laitteet ja niiden käyttö
30 § Yleiset vaatimukset ja rajoitukset
31 § Säteilyaltistuksen näyttö
32 § Laitteiden valvonta
33 § Laitteiden määrän perusteettoman kasvun ehkäiseminen
34 – 37 § 7 luku Suojelu raskauden ja imetyksen aikana
34 § Raskaudentilan selvittäminen
35 § Sikiön suojaaminen
36 § Suojelu imetyksen aikana
37 § Suojeluohjeet
38 – 42 § 8 luku Seulonnat ja joukkotarkastukset
38 § Säteilylle altistava seulonta
40 § Seulontaohjelma
41 § Tulosten tulkinta
42 § Tulosten seuranta
43 – 45 § 9 luku Erityiset säännökset
43 § Toimenpiteitä koskevien tietojen tallentaminen
44 § Säteilyturvaneuvottelukunnan lääketieteellinen jaosto
Sosiaali- ja terveysministeriön päätöksen mukaisesti säädetään 27 päivänä maaliskuuta 1991 annetun säteilylain (592/1991) 41 §:n, sellaisena kuin se on laissa 1142/1998, nojalla:
1 lukuSoveltamisala ja määritelmät
Tällä asetuksella säädetään ionisoivan säteilyn käytöstä
1) potilaiden tutkimiseen tai hoitamiseen;
2) seulontaan ja muuhun joukkotarkastukseen;
3) tieteelliseen tutkimukseen osallistuville terveille henkilöille tai potilaille tehtävissä toimenpiteissä;
4) työhön liittyvissä terveystarkastuksissa; sekä
5) oikeuslääketieteellisissä toimenpiteissä.
Tätä asetuksella sovelletaan myös sellaisen henkilön säteilyaltistukseen, joka vapaaehtoisesti ja muuten kuin ammattinsa vuoksi auttaa säteilylle altistavan toimenpiteen kohteena olevaa henkilöä.
1) säteilylle altistavalla toimenpiteellä (toimenpiteellä) röntgentutkimusta, isotooppitutkimusta, isotooppihoitoa, sädehoitoa sekä muuta tutkimus- tai hoitotoimenpidettä, jossa kohteena oleva henkilö tarkoituksellisesti altistetaan ionisoivalle säteilylle;
2) radiologisella laitteella (laitteella) röntgentoiminnassa, isotooppitoiminnassa tai sädehoidossa käytettävää laitetta apulaitteineen, varusteineen ja välineineen;
3) säteilyannoksella säteilyaltistuksen suuruutta kuvaavaa mittaussuuretta, tai säteilyaltistuksesta aiheutuvaa terveydellistä haittavaikutusta kuvaavaa, säteilyasetuksen (1512/1991) 2 §:ssä määriteltyä säteilyannosta (efektiivinen annos tai ekvivalenttiannos);
4) vertailutasolla etukäteen määriteltyä röntgentutkimuksen säteilyannostasoa tai isotooppitutkimuksen aktiivisuustasoa, jonka ei oleteta ylittyvän normaalikokoiselle potilaalle hyvän käytännön mukaan tehdyssä toimenpiteessä;
5) annosrajoituksella etukäteen määriteltyä säteilylle altistavasta toimenpiteestä aiheutuvan säteilyannoksen raja-arvoa, joka ei saisi ylittyä;
6) lähetteellä potilasta hoitavan lääkärin antamaa osoitusta, jolla radiologisen laitteen käytöstä vastaavalta yksiköltä pyydetään säteilylle altistavan toimenpiteen suorittamista;
7) tieteellisellä tutkimuksella lääketieteellisestä tutkimuksesta annetussa laissa (488/1999) tarkoitettua tutkimusta, jonka tarkoituksena on lisätä tietoa sairauksien syistä, oireista, diagnostiikasta, hoidosta, ehkäisystä tai tautien olemuksesta yleensä;
8) oikeuslääketieteellisellä toimenpiteellä säteilylle altistavaa toimenpidettä, joka tehdään elävälle henkilölle vakuutustoimintaa tai oikeudellista tarkoitusta varten;
9) laadunvarmistuksella kaikkia niitä suunniteltuja ja järjestelmällisiä toimenpiteitä, jotka tehdään sen varmistamiseksi, että menetelmät ja laitteet sekä niiden käyttö täyttävät määritellyt laatuvaatimukset;
10) lääketieteellisen fysiikan asiantuntijalla tämän asetuksen 26 §:ssä säädetyt koulutus- ja pätevyysvaatimukset täyttävää asiantuntijaa; sekä
11) toiminnanharjoittajalla yhteisöä, yritystä, säätiötä tai laitosta, tai liikkeen tai ammatin harjoittajaa, joka on säteilyn käyttöön oikeuttavan turvallisuusluvan haltija tai säteilyasetuksen 20 §:n mukaiseen rekisteriin ilmoitettavan säteilylaitteen haltija.
2 lukuOikeutus ja optimointi
Säteilyaltistuksella saavutettavan hyödyn on oltava suurempi kuin siitä aiheutuva haitta, kun arvioidaan yhtäältä säteilylle altistavasta toimenpiteestä odotettavaa hyötyä, mukaan luettuna henkilölle koituva suora terveydellinen hyöty sekä yhteiskunnalle koituvat hyödyt, ja toisaalta altistumisesta henkilölle mahdollisesti aiheutuvaa haittaa.
Hyötyjen ja haittojen arvioinnissa on otettava huomioon käytettävissä olevat vaihtoehtoiset menetelmät toimenpiteen tarkoituksen toteuttamiseksi, sekä näiden menetelmien tehokkuus, edut ja riskitekijät.
Säteilylle altistavan toimenpiteen oikeutus on arvioitava etukäteen, ottaen huomioon toimenpiteen tarkoitus ja erityiset tavoitteet sekä kohteena olevan henkilön ominaisuudet. Erityistä huomiota on kiinnitettävä säteilyaltistuksen oikeutukseen oikeuslääketieteellisissä ja muissa toimenpiteissä, joissa henkilöön kohdistetaan säteilyä ilman että hänen odotetaan saavan toimenpiteestä välitöntä terveydellistä hyötyä.
Uudentyyppinen säteilylle altistava tutkimus- tai hoitomenetelmä tai radiologisen laitteen käyttötapa on etukäteen perusteltava oikeutetuksi ennen sen ottamista yleiseen käyttöön.
Käytössä olevan tutkimus- tai hoitomenetelmän tai radiologisen laitteen käyttötavan yleistä oikeutusta on tarvittaessa erikseen arvioitava, kun saadaan uutta merkittävää tietoa sen tehokkuudesta tai seurauksista tai on käytettävissä uusi vaihtoehtoinen, vähemmän säteilylle altistava menetelmä, jolla toiminnon tarkoitus on mahdollista saavuttaa.
Säteilylle altistavan toiminnon oikeutukseen on erityisesti kiinnitettävä huomiota, kun suunnitellaan säteilylle altistavan tutkimus- tai hoitomenetelmän kehittämistä, tai kun on käytettävissä vähemmän säteilylle altistava vaihtoehtoinen menetelmä, jolla voidaan saavuttaa riittävä tutkimus- tai hoitotulos. Tarvittaessa on hankittava asianomaisten eettisten toimikuntien kannanotto.
Jos toimintoa ei voida perustella oikeutetuksi, toiminto tulee joko kieltää tai rajoittaa erityistilanteisiin, joissa sen käyttö yksittäiseen toimenpiteeseen on oikeutettua tapauskohtaisen arvioinnin perusteella.
Tieteellistä tutkimusta koskevassa tutkimussuunnitelmassa on arvioitava tutkittaville aiheutuva säteilyaltistus ja perusteltava sen oikeutus ottaen huomioon mitä lääketieteellisestä tutkimuksesta annetun lain (488/1999) 4 §:ssä on säädetty. Erityisesti on esitettävä ja perusteltava annosrajoitus sellaisille henkilöille, joiden ei odoteta saavan välitöntä terveydellistä hyötyä tutkimuksen aiheuttamasta säteilyaltistuksesta.
Kun tutkimukseen osallistuvat ovat potilaita, joiden odotetaan saavan säteilylle altistavista toimenpiteistä terveydellistä hyötyä, on toimenpiteistä aiheutuvat säteilyannokset suunniteltava yksilöllisesti.
Tutkimuksen aloittaminen edellyttää, että asianomainen eettinen toimikunta on säteilyn lääketieteellisen käytön asiantuntijoita kuultuaan antanut siitä puoltavan lausunnon. Tarvittaessa on hankittava säteilyturvaneuvottelukunnan lääketieteellisen jaoston kannanotto.
Tutkimuksen toteuttamisesta ja siinä noudatettavista menettelyistä on voimassa, mitä lääketieteellisestä tutkimuksesta annetussa laissa on säädetty.
Jos säteilylle altistava toimenpide on tarpeen oireettoman työntekijän tai työnhakijan terveydentilan tarkastamiseksi, toimenpiteen oikeutusta tulee arvioida asianomaiseen työhön liittyvien erityisten terveysvaatimusten perusteella, ottaen huomioon myös aikaisemmat tiedot tarkastettavan terveydentilasta. Toimenpiteestä aiheutuva säteilyaltistus on pidettävä niin pienenä kuin käytännössä on kohtuudella mahdollista.
Oikeuslääketieteellisen toimenpiteen oikeutuksen arvioimisesta vastaa säteilylain 39 §:ssä säädetyssä vastuussa oleva lääkäri. Jos lääkäri ei itse suorita toimenpidettä, sen saa tehdä vain toimenpiteen suorittamiseen erityisesti koulutettu henkilö lääkärin valvonnassa.
Toimenpiteestä aiheutuva säteilyaltistus on pidettävä niin pienenä kuin käytännössä on kohtuudella mahdollista. Toimenpidettä koskevien tietojen tallentamiseen ja säilyttämiseen sovelletaan, mitä potilaan asemasta ja oikeuksista annetussa laissa (785/1992) ja sen nojalla on säädetty potilasasiakirjoista.
Rikoksesta epäillyn tutkimisesta on voimassa, mitä pakkokeinolaissa (450/1997) on säädetty henkilönkatsastuksesta. Tältä osalta lainmukaiset edellytykset arvioi ja ratkaisee asianomainen toimivaltainen viranomainen, jonka tulee antaa kirjallinen osoitus henkilönkatsastukseen.
Säteilyn lääketieteellistä käyttöä suunniteltaessa tulee tavoitteena olla tutkittavien ja hoidettavien henkilöiden tarpeettoman säteilyaltistuksen välttäminen. Tässä tarkoituksessa huomioon otettavat yleiset tekijät ovat:
1) laitteiden valinta;
2) säteilylle altistavan toimenpiteen suorittaminen siten, että se tuottaa riittävän diagnostisen tiedon tai hyvän hoitotuloksen;
3) potilasannosten määrittäminen ja potilaalle annettavan radioaktiivisen lääkeaineen aktiivisuuden mittaaminen; sekä
4) laadunvarmistus.
Edellä 1 §:n 2 momentissa tarkoitetun vapaaehtoisen auttajan säteilyaltistuksen rajoittamiseksi on tarvittaessa käytettävä annosrajoitusta. Auttajan on oltava 18 vuotta täyttänyt. Auttajana ei saa käyttää raskaana olevaa naista.
Ennen toimenpidettä on auttajalle annettava tieto säteilylle altistumisesta ja sen merkityksestä. Erityisesti tulee kiinnittää huomiota auttajan opastamiseen ja suojaamiseen siten, että hänen altistumisensa jää niin pieneksi kuin käytännössä on kohtuudella mahdollista.
Säteilyturvakeskus antaa annosrajoitusten käyttöä ja suojelua koskevat ohjeet.
Kun potilaan hoitoon tai tutkimukseen on käytetty radioaktiivista lääkeainetta, potilaan saa kotiuttaa vasta kun kehossa olevasta radioaktiivisesta aineesta ei aiheudu kohtuuttomasti säteilyaltistusta potilaan läheisyydessä oleville henkilöille.
Potilaalle tai hänestä huolta pitävälle henkilölle on annettava ennen kotiuttamista asianmukaiset suojeluohjeet myös kirjallisina. Ohjeissa on annettava tarpeellinen tieto lääkeaineen aiheuttamasta säteilyaltistuksesta sekä käytännölliset menettelyohjeet potilaan kanssa tekemisissä olevien henkilöiden tarpeettoman altistumisen ehkäisemiseksi.
3 lukuMenettelyt
Lähetteen antavalla lääkärillä tulee olla käytössään tavanomaisia säteilylle altistavia toimenpiteitä koskevat suositukset toimenpiteiden arvioimista varten. Suosituksissa on oltava tietoa toimenpiteistä aiheutuvista säteilyannoksista.
Lähetteestä on käytävä selvästi ilmi tutkimus- tai hoitoindikaatio.
Lähetteen antava lääkäri arvioi säteilylle altistavan toimenpiteen oikeutuksen. Tätä varten hänen tulee mahdollisuuksien mukaan hankkia tarpeellinen tieto aikaisemmista tutkimuksista ja hoidoista, sekä tarvittaessa konsultoida asiantuntijoita ennen lähetteen antamista.
Lähetteen antavan lääkärin tulee toimittaa oikeutusarviointiin vaikuttavat tiedot toimenpiteen suorittamisesta vastaavalle yksikölle ja lausunnon antavalle lääkärille.
Lääkäri, jolla on säteilylain 39 §:ssä säädetty vastuu säteilylle altistavasta toimenpiteestä, on velvollinen varmistumaan toimenpiteen oikeutuksesta. Jos hän ei ammatillisen tietonsa ja kokemuksensa perusteella pidä toimenpidettä oikeutettuna, hänen tulee tarpeen mukaan neuvotella lähetteen antaneen lääkärin kanssa oikeutusarviointiin vaikuttavista tapauskohtaisista tekijöistä ennen lopullisen arvion tekemistä.
Jos säteilylle altistavasta toimenpiteestä vastuussa oleva lääkäri ei tämän jälkeenkään pidä toimenpidettä oikeutettuna, on toimenpide jätettävä suorittamatta.
Jokaisen radiologisen laitteen käyttötilassa on oltava laitetta käyttäville henkilöille tarkoitetut tavanomaisten toimenpiteiden suorittamista koskevat kirjalliset ohjeet.
Sädehoidon annossuunnittelussa, laadunvarmistuksessa ja säteilysuojeluun liittyvissä toiminnoissa on oltava mukana lääketieteellisen fysiikan asiantuntija.
Isotooppihoitoja tai -tutkimuksia suoritettaessa on oltava käytettävissä lääketieteellisen fysiikan asiantuntija.
Röntgentoiminnassa on käytettävä lääketieteellisen fysiikan asiantuntemusta säteilysuojelun, optimoinnin, laadunvarmistuksen ja säteilyannosten mittaamisen suunnittelussa ja seurannassa.
Röntgen- ja isotooppitutkimuksia varten on otettava käyttöön asianmukaisesti määritellyt vertailutasot silloin, kun niitä on saatavissa. Vertailutasot yleisimmille tutkimuksille antaa Säteilyturvakeskus.
Röntgentutkimuksista aiheutuvia säteilyannoksia tulee säännöllisesti mitata tai arvioida laskennallisesti. Isotooppitutkimuksissa tulee potilaalle annettava aktiivisuus mitata aktiivisuusmittarilla.
Annos- ja aktiivisuustiedot on tallennettava ja niitä on järjestelmällisesti vertailtava vertailutasoihin.
Jos vertailutason todetaan toistuvasti ylittyvän, tulee selvittää ylitysten syyt ja tehdä tarpeelliset toimenpiteet säteilyaltistusten pienentämiseksi.
Laadunvarmistustoiminnot on määriteltävä kirjallisesti laadunvarmistusohjelmassa. Erityistä huomiota on kiinnitettävä suuria säteilyannoksia aiheuttavien toimenpiteiden, lapsiin kohdistuvien toimenpiteiden sekä 8 luvussa tarkoitettujen säteilylle altistavien seulontojen laadunvarmistustoimintoihin.
Laadunvarmistusohjelmaan on sisällytettävä periaatteet sellaisten virheiden tai vahinkojen ennalta ehkäisemiseksi, joista voi tahattomasti aiheutua säteilyannoksia. Erityisesti on vahinkojen ehkäiseminen otettava huomioon suunniteltaessa sädehoidon laadunvarmistusta.
Toiminnan harjoittajan tulee edistää säteilyn lääketieteelliseen käyttöön osallistuvien henkilöiden omatoimisia arviointeja toiminnan kehittämiseksi. Arviointi voidaan tarvittaessa tehdä yhteistyössä arvioinnin tueksi kutsutun ulkopuolisen asiantuntijan kanssa.
Arvioinnin suorittamiseen ja raportointiin voidaan soveltaa vastaavia menettelytapoja kuin ulkopuolisen suorittamassa kliinisessä auditoinnissa.
4 lukuKliininen auditointi
Säteilylain 39c §:ssä säädetyt kliiniset auditoinnit tulee järjestää niin, että ne tarkoituksenmukaisella tavalla täydentävät toiminnan itsearviointia. Tavoitteena on pidettävä, että toiminnan harjoittajan säteilylle altistava toiminta tulisi kaikilta olennaisilta osiltaan auditoiduksi vähintään viiden vuoden välein.
Kliininen auditointi voi kattaa toiminnan harjoittajan vastuulla olevan säteilyn lääketieteellisen käytön kokonaisuutena tai määritellyn osan siitä. Kliinisen auditoinnin suorittavat toiminnan harjoittajasta riippumattomat, pätevät ja kokeneet asiantuntijat.
Toimintaan, jossa röntgenlaitteita käytetään pelkästään hammaskuvauksiin, voidaan soveltaa 19 §:ssä tarkoitettua toiminnan itsearviointia.
Kliinisessä auditoinnissa tulee kiinnittää huomiota muun ohessa:
1) valtuuksien ja vastuiden määrittelyyn;
2) lähetteisiin ja niiden antamista ohjaaviin suosituksiin;
3) oikeutusarvioinnissa noudatettuun käytäntöön ja tiedonkulkuun;
4) säteilylle altistavien toimenpiteiden suorittamista koskeviin ohjeisiin ja käytäntöihin;
5) tutkimus- ja hoitolaitteisiin;
6) toimenpiteistä aiheutuneisiin säteilyannoksiin ja saavutettuihin tutkimus- ja hoitotuloksiin;
7) toimenpiteitä koskevien tietojen laatuun, tallentamiseen ja kulkuun;
8) henkilöstön koulutukseen;
9) laadunvarmistustoimintojen määrittelyyn ja käyttöön; sekä
10) toiminnan itsearviointeihin, arviointituloksiin ja tulosten käyttöön.
Auditoinnissa tulee käyttää saatavilla olevaa tietoa ja kokemusta hyvistä lääketieteellisistä käytännöistä. Vertailu hyviksi todettuihin käytäntöihin on erityisen tärkeätä silloin, kun toimenpiteiden määrät ovat suuria, yksittäisen toimenpiteen aiheuttama säteilyaltistus on huomattavan suuri, tai kun toimenpiteiden kohteina olevat henkilöt ovat tavallista herkempiä säteilylle.
Auditointiraportti osoitetaan toiminnan harjoittajalle. Raportissa esitetään auditoinnissa tehdyt olennaiset havainnot, niiden perusteella tehdyt arviot ja päätelmät, sekä auditoinnin suorittajien suositukset kehittämistoimenpiteiksi.
5 lukuKoulutus- ja pätevyysvaatimukset
Lääkärillä, joka antaa lähetteitä säteilylle altistaviin toimenpiteisiin, tulee olla perustiedot ionisoivan säteilyn terveydellisistä vaikutuksista ja potilaan säteilyaltistuksesta toimenpiteissä. Jos tietojen osoittaminen ei ole sisältynyt lääkärin perusopintoihin, tiedot voidaan osoittaa erillisellä säteilysuojelukoulutuksella, joka täyttää Säteilyturvakeskuksen asettamat sisältövaatimukset.
Säteilylle altistavasta toimenpiteestä vastuussa olevalla lääkärillä on oltava toimenpiteen laadun mukainen pätevyys toimenpiteen oikeutuksen ja optimoinnin arvioimiseen sekä osaltaan myös toimenpiteen tulosten tulkitsemiseen. Pätevyysedellytyksen täyttymisestä vastaa toiminnan harjoittaja, ja sitä arvioitaessa huomioon otettavat yleiset pätevyysvaatimukset ovat:
Sädehoito: syöpätautien erikoislääkäri tai muu erikoislääkäri, joka on pätevöitynyt erikoisalansa sädehoitoihin
Isotooppilääketiede: kliinisen fysiologian ja isotooppilääketieteen erikoislääkäri tai muu erikoislääkäri, joka on pätevöitynyt isotooppilääketieteeseen
Röntgentutkimukset ja toimenpideradiologia: radiologian erikoislääkäri. Muulla röntgenlaitteen käytöstä toimenpidevastuussa olevalla erikoislääkärillä on oltava erikoisalallaan tehtäviä toimenpiteitä varten tarpeelliset tiedot säteilysuojelusta. Silloin kun säteilysuojelu ei ole sisältynyt lääkärin opintoihin, vaadittavat tiedot voidaan osoittaa 23 §:ssä tarkoitetulla säteilysuojelukoulutuksella
Hammasröntgentutkimus: hammaslääkäri tai muu lääkäri, jolla on perustiedot ionisoivan säteilyn terveydellisistä vaikutuksista ja potilaan säteilyaltistuksesta.
Muulla kuin edellä tarkoitetulla toimenpidevastuussa olevalla lääkärillä on oltava perustiedot ionisoivan säteilyn terveydellisistä vaikutuksista ja potilaan säteilyaltistuksesta toimenpiteessä.
Kun lääkäri suorittaa säteilylle altistavan toimenpiteen, ovat voimassa 24 §:ssä säädetyt toimenpidevastuussa olevaa lääkäriä koskevat pätevyysvaatimukset.
Röntgenhoitaja voi tehdä itsenäisesti lähetteen mukaisen röntgenkuvauksen. Muu terveydenhuollon ammattihenkilö voi toimenpidevastuussa olevan lääkärin valvonnassa avustaa sellaisen röntgenlaitteen käytössä, jonka käyttöön hänet on asianmukaisesti koulutettu.
Hammasröntgenkuvauksiin ammatillisen koulutuksen saanut henkilö voi tehdä lääkärin ohjeiden mukaan hammasröntgenkuvauksia.
Muulla säteilylle altistavan toimenpiteen suorittamiseen osallistuvalla henkilöllä tulee, ottaen huomioon mitä tässä asetuksessa on säädetty, olla tehtävänsä laadun mukainen koulutus ja kokemus.
Lääketieteellisen fysiikan asiantuntijalla on oltava erikseen säädetyn mukainen sairaalafyysikon erikoistumiskoulutus, johon sisältyy säteilylain 18 §:n mukainen vastaavan johtajan pätevyys säteilyn yleiskäyttöön lääketieteellisellä alalla.
Röntgentoiminnassa voi 15 §:n 3 momentissa tarkoitetuissa tehtävissä toimia myös Säteilyturvakeskuksen hyväksymä fyysikko tai muu soveltuvan korkeakoulututkinon suorittanut henkilö, jolla on säteilylain 18 §:n mukainen vastaavan johtajan pätevyys säteilyn yleiskäyttöön lääketieteellisellä alalla sekä röntgentoiminnan asiantuntijatehtävien edellyttämä perehtyneisyys ja kokemus.
Säteilyn lääketieteelliseen käyttöön osallistuvien henkilöiden ammatillista täydennyskoulutusta järjestettäessä on säteilysuojelu sisällytettävä tarkoituksenmukaisella tavalla täydennyskoulutuksen osaksi. Säteilyturvakeskus vahvistaa täydennyskoulutuksen sisältöä koskevat vaatimukset säteilysuojelun osalta.
Uudenlaista tutkimus- tai hoitomenetelmää tai uutta radiologista laitetta käyttöön otettaessa on erityisesti huolehdittava siitä, että käyttötoimintaan osallistuvat saavat riittävän perehdyttämiskoulutuksen.
Terveydenhuollon ammattihenkilöltä vaadittavan pätevyyden toteamisesta, oikeudesta toimia terveydenhuollon ammattihenkilönä sekä terveydenhuollon ammattihenkilöiden rekisteröimisestä säädetään terveydenhuollon ammattihenkilöistä annetussa laissa (559/1994). Samassa laissa säädetään edellytyksistä, joiden täyttyessä toisen valtion kansalainen voi toimia Suomessa terveydenhuollon ammattihenkilönä.
Ammattiin opiskelevan oikeudesta suorittaa terveydenhuollon ammattihenkilön tehtäviä on voimassa, mitä terveydenhuollon ammattihenkilöistä annetussa laissa ja sen nojalla on säädetty.
Tässä luvussa säädettyjen koulutus- ja pätevyysvaatimusten tulee olla täytetyt vuoden 2004 loppuun mennessä. Pätevyysvaatimukset täyttäväksi katsotaan lääkäri tai muu terveydenhuollon ammattihenkilö, jonka aikaisemmin hankkima koulutus vastaa tässä luvussa säädettyjen pätevyysvaatimusten edellyttämää koulutusta.
6 lukuLaitteet ja niiden käyttö
Säteilylle altistavat toimenpiteet on tehtävä asianomaiseen tarkoitukseen soveltuvilla laitteilla. Säteilyturvallisuuden kannalta huomioon otettavat laitteiden toimintokohtaiset vaatimukset ja hyväksyttävyyskriteerit vahvistaa Säteilyturvakeskus.
Röntgenlaitteiden käytössä on otettava huomioon seuraavat rajoitukset:
1) laitetta, jossa ei ole kuvanvahvistinta, ei saa käyttää läpivalaisuun; sekä
2) läpivalaisulaitetta, jossa ei ole automaattista annosnopeuden säätömahdollisuutta, saa käyttää ainoastaan raajojen läpivalaisuun.
Käyttöön otettavassa uudessa röntgenlaitteessa tulee tarvittaessa olla potilaan säteilyaltistusta osoittava näyttö tai vastaava laite. Tätä vaatimusta voidaan soveltaa myös ennen tämän asetuksen voimaantuloa käyttöön otettuun röntgenlaitteeseen, jos laitteella tehtävistä toimenpiteistä aiheutuvat säteilyannokset ovat huomattavan suuria.
Säteilyturvakeskus antaa tarvittaessa yksityiskohtaiset ohjeet 1 momentissa säädetyn vaatimuksen soveltamisesta, ottaen huomioon röntgenlaitteiden ominaisuudet sekä tarkoitukseen soveltuvien näyttölaitteiden luotettavuus ja saatavuus.
Laadunvarmistusohjelmassa on esitettävä radiologisten laitteiden toimintakunnon ja suoritusominaisuuksien valvontaan kuuluvat päätehtävät. Yksittäisten laitteiden valvontaa koskevat vastuut ja toimenpideohjeet määritellään laitekohtaisesti.
Radiologisen laitteen toiminta on tarkastettava erityisesti:
1) ennen laitteen käyttöön ottamista (vastaanottotarkastus);
2) määrävälein laitekohtaisten ohjeiden mukaan;
3) merkittävän korjauksen tai huollon jälkeen; sekä
4) kun on aihetta epäillä laitteen toiminnan häiriintyneen tai muuttuneen.
Sairaanhoitopiirin kuntayhtymä ohjaa röntgenpalvelujen kehittämistä alueellaan ja valvoo niiden laatua siten kuin erikoissairaanhoitolain (1062/1989) 10 §:ssä on säädetty. Sairaanhoitopiirin kuntayhtymän tulee kiinnittää erityistä huomiota siihen, että siltä saatavat palvelut säteilyn lääketieteellisen käytön alalla on riittävästi ja tehokkaasti järjestetty.
Suunnitellessaan radiologisen laitteen hankkimista terveyskeskuksen tulee pyytää sairaanhoitopiirin kuntayhtymän kannanotto hankinnan tarkoituksenmukaisuuden selvittämiseksi, ottaen erityisesti huomioon mahdollisuudet kehittää palveluja yhteistoiminnassa sairaanhoitopiirin kanssa.
Säteilyturvakeskukselle kuuluu sen valvominen, että radiologiset laitteet ovat säteilylaissa ja tässä asetuksessa säädettyjen vaatimusten mukaisia ja että säteilyn lääketieteelliseen käyttöön osallistuva henkilökunta on pätevä tehtäviinsä.
7 lukuSuojelu raskauden ja imetyksen aikana
Lähetteen antavan lääkärin tulee tarpeenmukaisin kysymyksin hankkia tieto hedelmöitymisikäisen naisen mahdollisesta raskaudentilasta, jos toimenpide saattaa altistaa sikiön säteilylle. Silloin kun raskauden mahdollisuus on epäselvä, naiseen tulee suhtautua kuin raskaana olevaan.
Jos lähetteestä ei ilmene, että nainen on raskaana, toimenpiteen suorittamisesta vastaavan henkilön tulee tiedustella mahdollisesta raskaudentilasta ennen toimenpiteen suorittamista.
Suunniteltaessa säteilylle altistavan toimenpiteen suorittamista raskaana olevalle naiselle, on erityisesti otettava huomioon sikiön riski saada säteilystä aiheutuvia vaurioita. Jos riski on olemassa, tulee harkita mahdollisuudet siirtää toimenpide synnytyksen jälkeen suoritettavaksi tai käyttää sellaista muuta menetelmää, joka ei altista sikiötä ionisoivalle säteilylle.
Jos toimenpide suoritetaan, on sikiön säteilyaltistus rajoitettava vähimpään mahdolliseen. Sikiön arvioitu säteilyannos ja säteilyaltistuksen kannalta merkitykselliset tiedot toimenpiteestä on merkittävä potilaan asiakirjoihin.
Isotooppitutkimusta tai -hoitoa harkittaessa tulee ottaa huomioon imettämiseen liittyvät suojelunäkökohdat. Ennen tutkimuksen tai hoidon määräämistä on selvitettävä tarpeenmukaisin kysymyksin, imettääkö nainen vai ei.
Imettävälle naiselle on annettava tutkimuksen tai hoidon laadun mukaiset suojeluohjeet myös kirjallisina.
Säteilyn lääketieteelliseen käyttöön liittyvissä odotus- ja pukeutumistiloissa on oltava tiedotteita raskauden ja imetyksen ilmoittamisesta henkilökunnalle sikiön ja imetettävän lapsen suojaamiseksi.
8 lukuSeulonnat ja joukkotarkastukset
Säteilylle altistavalla seulonnalla (seulonnalla) tarkoitetaan seulontaa ja muuta joukkotarkastusta, jossa radiologisia laitteita käytetään väestön riskiryhmiin kuuluvien oireettomien henkilöiden tutkimiseen tautitapausten varhaisdiagnosoinnissa.
39 § (13.2.2015/135)
39 § on kumottu A:lla 13.2.2015/135.
Jokaisen säteilylle altistavan seulonnan toimeenpanoa varten on laadittava seulontaohjelma, jossa esitetään:
1) seulonnan tarkoitus ja seulottavat väestöryhmät;
2) ohjelman toteuttaja ja seulonnan alueellinen ulottuvuus;
3) seulontamenetelmän soveltuvuus;
4) seulonnassa käytettävät radiologiset laitteet ja niiden soveltuvuus;
5) säteilylle altistavien toimenpiteiden suorittajat ja heidän koulutuksensa;
6) lääkärit, jotka tulkitsevat seulontatutkimusten tulokset, antavat niistä lausunnon ja vastaavat varmistustutkimuksista;
7) laadunvarmistusohjelma;
8) laitteiden toimintakunnon ja suoritusominaisuuksien valvonta;
9) suunnitelma kliinisten auditointien toteuttamiseksi; sekä
10) seulontaa koskevien tietojen ja tulosten tallentaminen ja raportointi.
2 momentti on kumottu A:lla 13.2.2015/135.
Seulottavan taudin tai vian olemassaoloa tai poissulkemista koskevan arvion tulee perustua kahteen toisistaan riippumattomasti annettuun, sisällöllisesti toisiaan tukevaan lausuntoon. Jos lausunnot ovat ristiriitaiset, lausunnonantajien tulee konsultoida keskenään ennen lopullisen arvion tekemistä. Tarvittaessa on tehtävä perustelluiksi katsotut lisätutkimukset.
Lausunnonantajien on oltava kyseisiin seulontoihin perehtyneitä, hyvän radiologisen kokemuksen omaavia lääkäreitä.
3 momentti on kumottu A:lla 13.2.2015/135.
Seulontaohjelman toimeenpanijan on huolehdittava siitä, että seulontatutkimuksista ja niiden tuloksista tehdään yhteenvedot, joiden perusteella voidaan arvioida seulonnan laatua ja tuloksia. Yhteenvetotietojen esittämistä koskevat vaatimukset asetetaan seulontaohjelman hyväksymisen yhteydessä.
Yhteenvetotiedot tulee toimittaa terveydenhuollon valtakunnallisista henkilörekistereistä annetun lain (556/1989) ja sen nojalla säädetyn ja määrätyn mukaisesti Suomen Syöpärekisterin joukkotarkastusrekisteriin.
Erikseen säädetään siitä, mitkä tiedot tulee toimittaa syöpärekisteristä seulontaohjelman toimeenpanijalle seulonnan tulosten seurantaa varten.
9 lukuErityiset säännökset
Säteilylle altistavasta toimenpiteestä tulee tallentaa tiedot, joiden perusteella tutkittavalle tai hoidettavalle henkilölle toimenpiteestä aiheutunut säteilyannos voidaan tarvittaessa määrittää. Tarkemmat ohjeet tietojen tallentamisesta antaa Säteilyturvakeskus.
Tutkimusmääristä ja säteilyannoksista tulee tehdä erikseen annettavien ohjeiden mukaan yhteenvedot, joiden perusteella laaditaan valtakunnalliset arviot säteilyn lääketieteellisestä käytöstä aiheutuneista säteilyaltistuksista ja niiden kehittymisestä.
Valtakunnalliset arviot kokoaa ja julkaisee Säteilyturvakeskus.
Säteilyasetuksen (1512/1991) 30 §:ssä säädetty säteilyturvaneuvottelukunnan lääketieteellinen jaosto ottaa tarvittaessa kantaa säteilyn lääketieteelliseen käyttöön liittyviin eettis-periaatteellisiin kysymyksiin sekä laaja-alaista radiologista asiantuntemusta edellyttäviin asioihin.
Tämä asetus tulee voimaan 12 päivänä toukokuuta 2000. Asetuksen 8 lukua sovelletaan kuitenkin vasta 1 päivästä heinäkuuta 2001.
13.2.2015/135:

matches:
§ 1
§ 2
§ 3
§ 4
§ 5
§ 6
§ 7
§ 8
§ 9


text:
Lääkäri Paras Porno Videoita HD Only - stopbillbrady.com
Lääkäri Paras Porno Videoita HD Only
Toipuvan potilaan elmnlaatua heikentvt keuhkoille mahdollisesti aiheutunut pysyv vamma, hengitysvaikeudet, arpikudos, lihasheikkous ja masennus. Usein tuntuukin silt, ett ainoa keino selviyty kunnialla (ranteita viiltelemtt) on taikoa lis aikaa sielt silinterist.
Mutta eihn mulla ttu mitn silinterii oo. Joten vaihtoehtojen puutteessa joudun taikomaan aikaa usein hanuristani. Nyt varmaan selvis sekin, et miks mun istuminen nytt silt kuin olisin juuri tullut Tukholman risteilylt.
Ja halvauttavinta tss kaikessa aikadimensioiden yhteensulautumisessa on se, ett meik RAKASTAA sit. Siis t on just sit elm mit m oon KAIVANNU. Onhan se usein melko vittumaista kun tyt, urheilu, koulujutut ja turhuus nimelt ELM yrittvt kroonisesti menn pllekkin, mutta toisaalta, eip ky ainakaan aika pitkksi, ja jatkuva Ilmainen porno videoita pit elmn varsin haasteellisena ja mielenkiintoisena.
Lääkäri Paras Porno Videoita HD Only semmosen pienen (ja toisinaan ei ihan niin pienenkn) stressin alla elminen kirvoittaa ainakin meikn parempiin suorituksiin. Miettiessni hoitovaihtoehtoja sain tiet, ett HYKSin Oy oli juuri aloittanut toimintansa ja otin yhteyden heidn asiakaspalveluunsa. Tll hetkell Kivunhallintatalo tarjoaa tietoa ja itsehoitovinkkej potilaille.
Seuraavaksi taloon on tulossa ammattilaisille tarkoitettu osio. Kolmantena vaiheena ovat erilaiset terapiat, Kypsä Musta Naisten Itsetyydytys potilaat psevt lhetteell.
Kivunhallintatalon kautta voidaan tarjota esimerkiksi ohjattuja harjoitteita ja psykologisia interventioita vastaanottokyntien vlill. Mys Lääkäri Paras Porno Videoita HD Only mahdollisuudet lisntyvt.
Jost ain syyst ihmiset tuijottelivat meit taas tavallista pidempn kun marssimme koululle. Johtui varmaan meikn komeista luonteenpiirteist. Saavutimme juhlasalin, kuittasimme nimet listasta ja astuimme sisn suoraan 70-luvun huippuhetkiin!.
Muutama musiikiin tahtiin vilkkuva epileptinen laservalo halkoi kevyehkn Matures Porno videoita - Mature Porn Tube svyttm ilmaa tanssilattian yll, ja raskaat kultaketjut ja muut kimaltelevat helyt vilahtelivat siell sun tll, seuranaan mit tyylikkimpi tukkalaitteita ja kostyymeja.
Yes, sir I can boogie!. Diskoteekki oli tynn Lääkäri Paras Porno Videoita HD Only ajan tyylitietoisinta kermaa, ja Bee Gees soi villisti taustalla kun kaikki wannebe-johntravoltat esittivt upeimmat muuvinsa kymmenien diskopallojen sokaisevassa vlkkeess.
Groovy baby, groovy. Talven koleimmat hetket osuivat tll ilmeisesti heinkuun loppupuolelle, jolloin auringonpaisteessa saattoi olla hetkittin jopa kylm.
Uhrivuorella Aatos muistelee historiaa sama on tapahtunut ennenkin. Tllainen Japanilainen porno - 24, ett tm oli suomalaisen ikuinen kohtalo, oli tuolloin tavallista. Mannerheimin ensimmisess pivkskyss talvisodan alussa todettiin taisteltavan Alasti porno tähteä ja lataa porno videoita insesti, uskonnon ja isnmaan puolesta.
Mys Waltarin talvisotaromaanissa Antero ei en palaa, uskontoa edustaa voimakkaasti Antero iti. Vaikka Rakkaus vainoaikaan ilmestyi 1943, Waltari oli kirjoittanut puolet siit jo vlirauhan aikana. Romaani ji silloin kesken, ja vasta 1943 Waltari sai lyhyen loman teoksen loppuun saattamiseen.
Romaanin svy tuskin en vastaa Waltarin omia mielialoja 1943 ja viel vhemmn kansan mielialoja. Suurin osa niistkin, jotka olivat kesll 1941 olleet innostuneimpia, olivat jo kyllstyneet sotaan, joka vain pitkittyi. Humoristisessa hengess he toteavat: Nhk nyt. Tll ei toisinajattelevia vainota eik kiusata, vaan jokainen saa puhua niinkuin itse lyst.
Sovussa vain neuvotaan ja varoitellaan vastakin, jos joku taas tulee kehumaan Stalinin perustuslakeja. Ulkopoliittinen knteen, Saksan kanssa solmitun kauttakulkusopimuksen, rohkaisema hallitus aloitti toimenpiteet Suomen ja Neuvostoliiton rauhan ja ystvyyden seuraa vastaan. Lopullisesti seura kiellettiin joulukuussa jlleen samaan aikaan, kun Suomi lheni Saksaa. Sotaanlhdn mieliala on suorastaan euforinen. On tulkintakysymys, miss mrin Waltari kuvastaa mielialoja ja miss mrin hn propagandamiehen esitt niist sellaisen kuvan kuin oli tarpeen.
Joka tapauksessa Waltarin lopetus on vangitseva. Sotilaita kuljettava hevoslauma villiintyy niin, ettei sit saada pyshtymn vaan Aatos hypp lennossa rattaille. Marjut j tien viereen katsomaan: Rakkaudessa vainoaikaan pelko ja epvarmuus kantautuu paikkakunnalle pasiassa jostain kaukaa, mutta aivan tydellinen yksimielisyys ei ole. Pitjss on yksi Waltarin silmin kiihottaja.
Pitjn miehet ovat antaneet tlle selksaunan, mutta kuulevat Lääkäri Paras Porno Videoita HD Only, ettei lapualaistyyli en sovi. Niinp kehottavat miest hipymn paikkakunnalta, ettei Lääkäri Paras Porno Videoita HD Only ole pakko kytt enemp vkivaltaa. Sen sijaan Rakkaudessa Lääkäri Paras Porno Videoita HD Only uskonto loistaa poissaoloaan.
Vaikka tapahtumapaikkana on maaseutu, romaani on suunnattu erityisesti maallistuneelle kaupunkilaisnuorisolle. Sunnuntaiaamuna Marjut ja Aatos eivt mene kirkkoon, vaan ajavat polkupyrill uhrivuorelle, jossa vainovalkeat ovat muinoin leimunneet tss on viittaus kirjan nimeen vainoaika. Rakkaus vainoaikaan KarvainenKolmistaan, Video korkea HD laatu sodan jlkeen kuului kirjoihin, joita sodan jlkeen poistettiin yleisist kirjastoista.
Juuri ennen uuden sodan alkua Marjut ja Aatos lopulta myntvt rakastavansa toisiaan ja viettvt yhteisen yn. Aatoskin on kokematon: hn on ajan hengess halunnut pit ruumiinsa puhtaana eik ryhty suhteisiin, joita hn on pitnyt alentavina. Romaanin lopussa keskuussa Waltari panee vhn mutkat suoriksi: yleist liikekannallepanoahan ei toimeenpantu vasta Saksan hyktty Neuvostoliittoon 22.
vaan se oli tehty jo viikkoa aiemmin. Toisaalta Waltarin kuvaamat miehet ovat jo ennen jatkosodan Lääkäri Paras Porno Videoita HD Only alkua varmoja siit, ett sota syttyy, ja lhtevt suoraan hakemaan hyvityst ja ottamaan Karjalaa takaisin.
4977867
74481777
50469080

matches: HD HD HD HD HD HD HD HD HD HD


Kokkolan kaupunki : Kaupunginhallituksen päätökset 13.5.2019
Kaupunginhallitus kokoontui 13.5.2019. Päätöstiedotteessa on esitetty kokouksessa käsitellyt asiat otsikkotasolla ja tiivistetysti tehty päätös. Asiat ja päätösesitykset löytyvät kokonaisuudessaan kokouksen esityslistalta.
§ 241 Isokylän monitoimitalon laajennushanke / viitesuunnitelman hyväksyminen
Päätösesitys: Kaupunginhallitus päättää
1 hyväksyä viitesuunnitelman liitteen A mukaisesti
2 merkitä tiedoksi lapsivaikutusten arvioinnin, liite B
3 hyväksyä laajennuksen kustannusarvio ja aikataulu
4 toteuttaa aikaisemmasta päätöksestä poiketen laajennushankkeen kokonaisurakkana
5 hyväksyä rakennustoimikunnan vastuualue, liite C.
Päätös: Kaupunginhallitus hyväksyi päätösesityksen.
§ 242 Morsiussaaren hinnoittelu- ja luovutusperiaatteet
Päätösesitys: Kaupunginhallitus esittää kaupunginvaltuustolle päätettäväksi, että:
1 Morsiussaaren tonttien lähtöarvon hinnoittelussa käytetään 65 euroa/m², jolla tontti hinnoitellaan 1200 m² asti. Tämän pinta-alan ylittävän lisäalueen hintana käytetään 2 euroa/m². Vuokra-alueen 3001 kohdalla lisäalueen hintana käytetään 6 euroa/m².
2 Lähtöarvoa korjataan erillisen taulukon mukaan vesijätön/rantamatalan laadun, ilmansuunnan ja vapaan näkymän perusteella.
3 Tonttien, joilla on suojeltava huvilarakennus, myyntihintaa alennetaan 10 %:lla loppuhinnasta.
4 Nykyisille vuokralaisille annetaan etuoikeus tonttien ostamiseen.
5 Omakotirakentamiseen luovutusmuoto on myynti. Rakennuslupa omakotitalon rakentamiseen myönnetään ainoastaan omistustontille.
6 Nykyisille vuokralaisille annetaan mahdollisuus vuokrata tontti huvilakäyttöön kymmenen vuoden ajaksi.
7 Vuokran suuruus on 2,5 % tontin myyntihinnasta. Vuokran suuruutta ja tontin myyntihintaa tarkistetaan vuosittain elinkustannusindeksin muutoksen perusteella.
8 Vuokrasopimukset eivät ole vapaasti siirrettävissä. Suostumuksen vuokraoikeuden siirtoon myöntää kaupunginhallitus tai sen määräämä viranhaltija.
9 Vuokralaisella on mahdollisuus vuokra-aikana ostaa tontti omakseen ostohetkellä voimassa olevalla tonttihinnalla.
10 Mikäli vuokralainen ei osta tonttia vuokrasopimuksen päättyessä, kaupunki lunastaa vuokralaisen rakennukset niiden teknisestä nykyarvosta.
Käsittely: Pirkko Häli (kd.) esitti, että kaikilla tonteilla käytetään vesijättömaan hintana 2 euroa/m². Pentti Haimakainen (kok.) kannatti. Äänestys: Kj 9 ääntä ja Häli 3 ääntä
Pirkko Häli (kd.) esitti, että ne tontit, joilla on kookas merimerkki, näkymäprosenttia alennetaan 5 %. Pentti Haimakainen (kok.), Raimo Hentelä (sd.) ja Sirpa Orjala (sd.) kannattivat. Änestys: Kj 6 (pj) ääntä ja Häli 6 ääntä
Pentti Haimakainen (kok.) esitti k. 1. Morsiussaaren lähtöarvon hinnoittelussa käytetään 60 €, jolla hinnoitellaan 1200 m²:iin asti. Tämän pinta-alan ylittävän lisäalueen hintana käytetään 2 euroa/m². Pirkko Häli (kd.) kannatti. Äänestys: Kj 9 ääntä, Haimakainen 2 ääntä ja yksi tyhjä
Pentti Haimakainen esitti k. 6, että nykyisille vuokralaisille annetaan mahdollisuus vuokrata tontti samoilla oikeuksilla kuin muutkin kaupungin omakototontit vuokrataan. Vuokramiehen hakiessa lupaa omakotitalolle, lupa edellyttäisi tontin ostoa. Pirkko Häli (kd.) kannatti. Äänestys: Kj 8 ääntä ja Haimakainen 4 ääntä
Timo Sillanpää (ps.) esitti k. 1, että lähtöarvon hinnoittelussa käytetään 70 euroa/m², jolla tontti hinnoitellaan 1200 m²:iin asti. Raukesi kannattamattomana.
Timo Sillanpää esitti k. 7, että vuokran suuruus on 5 % tontin myyntihinnasta. MarlénTimonen (rkp) ja Reino Herlevi (kesk.) kannattivat.Äänestys: Kj 5 ääntä ja Sillanpää 6 ääntä ja yksi tyhjä
Pentti Haimakainen (kok.) esitti, että k. 8 poistetaan. Pirkko Häli (kd.)kannatti. Äänestys: Kj 7 ääntä ja Haimakainen 5 ääntä
Päätös: Kaupunginhallitus hyväksyi kaupunginjohtajan päätösesityksen kuitenkin siten, että k. 7 vuokran suuruus on 5 %.
Pirkko Häli (kd.) jätti päätökseen eriävän mielipiteen siltä osin kuin päätös koski merimerkkejä koskevaa alennusprosenttia.
§ 243 Kälviän Vanhustentaloyhdistys ry:n rakennusten realisointi
Päätösesitys: Kaupunginhallitus päättää, että Kälviän Vanhustentaloyhdistys ry:n rakennuksia Kälviän kylässä osoitteessa Kleemolantie 1 sijaitsevalla tilalla Leporanta (419-2-157) ja Ruotsalon kylässä osoitteessa Ruotsalontie 244 sijaitsevalla tilalla Keisarin Keto (422-81-0) ei hankita kaupungin omistukseen.
§ 244 Kokkolan kaupungin sosiaalisiin tarkoituksiin perustettujen rahastojen tuoton jako 2019
Päätösesitys Kaupunginhallitus päättää myöntää em. rahastoista määrärahat liitteen A mukaan.
Käsittely: Käsittelyn aikana kaupunginjohtaja täydensi esitystään siten, että avustukset maksetaan siinä tapauksessa, että Soite tekee esitetyt hankinnat. Kaupunginhallitus hyväksyi lisäyksen yksimielisesti.
Käsittelyn aikana Pirkko Häli (kd.) esitti, että MotomedViva2-hankkeista otetaan molemmista 500 euroa pois ja Raizer istumanostimeen osoitetaan 1000 euroa. Vesa Pohjola (vas.) kannatti. Kaupunginhallitus hyväksyi muutosesityksen yksimielisesti.
Päätös: Kaupunginhallitus hyväksyi päätösesityksen siten, että avustukset maksetaan siinä tapauksessa, että Soite tekee esitetyt hankinnat ja, että MotomedViva2-hankkeista otetaan molemmista 500 euroa pois ja Raizer istumanostimeen osoitetaan 1000 euroa.
§ 245 Soiten talouden tasapainottamisohjelma
1 merkitä tiedoksi Soiten hallituksen päätös
2 käydä asiassa lähetekeskustelun.
Käsittely: Käsittelyn aikana Marlén Timonen (rkp) esitti, että päätösesityksestä poistetaan k. 1. Raukesi kannattamattomana.
Kaupunginhallitus kävi asiasta lähetekeskustelun ja toteaa, että toimeenpano tulee tehdä yhdessä laajennetun omistajaohjauksen ja kuntien kanssa.
Päätös: Kaupunginhallitus hyväksyi päätösesityksen siten, että kaupunginhallitus kävi asiasta lähetekeskustelun ja toteaa, että toimeenpano tulee tehdä yhdessä laajennetun omistajaohjauksen ja kuntien kanssa.
Marlén Timonen (rkp) jätti päätökseen eriävän mielipiteen.
§ 246 Kuolinpesien omaisuuden hakeminen kaupungille
Päätösesitys: Kaupunginhallitus päättää hyväksyä perillisittä kuolleiden henkilöiden kuolinpesien omaisuuden hakemisen kaupungille edellä esitetyn mukaisesti.
§ 247 Hakalahden ja Jokilaakson rakennushankkeiden esiselvitys
1 hyväksyä esiselvityksen jatkosuunnittelua ohjaavaksi asiakirjaksi
2 antaa sivistystoimen tehtäväksi aloittaa kouluyksiköiden hallinnollisen yhdistämisen valmistelun siten, että yhdistyminen tapahtuu aikaisintaan vuonna 2022 tai kun koulurakennus valmistuu
3 että hankkeesta laaditaan vuoden 2019 loppuun mennessä viitesuunnitelma, joka tuodaan kaupunginhallituksen päätettäväksi
4 antaa sivistystoimen tehtäväksi laatia kokonaisuudesta lapsivaikutusten arviointi.
5 hanke nimetään Piispanmäen monitoimitalo –hankkeeksi.
§ 248 Merenkurkun neuvoston vuosikokous
Päätösesitys Kaupunginhallitus nimeää vuosikokousedustajan Merenkurkun neuvoston vuosikokoukseen.
Päätös: Kaupunginhallitus valtuuttaa hallintojohtajan nimeämään vuosikokousedustajan.
§ 249 Yhtymäkokousedustaja / Kvarnen samkommun
Päätösesitys: Kaupunginhallitus päättää valita Kokkolan edustajat Kvarnen kuntayhtymän yhtymäkokoukseen 28.5.2019.
Päätös: Kaupunginhallitus valitsi yhtymäkokoukseen 28.5.2019 edustajaksi Mikko Tornikosken, Leif Jakobssonin ja Erica Nygårdin.
Kaupunginhallituksen pöytäkirja julkaistaan kaupungin verkkosivuilla kohdassa Esityslistat ja pöytäkirjat kokouksen jälkeen saman viikon aikana
Kaupunginhallitus 13.5.2019