text:
Itse tuoppini jäljet mä tunnen...
1. Kahdessa edellisessä jutussani olen käsitellyt oikeusvaltiota ja tuomioistuinten riippumattomuutta. Pontimena on ollut Helsingin sanomien viime sunnuntain laaja artikkeli otsikolla "Horjuva oikeusvaltio" ja siinä mainittujen valtiosääntöoppineiden lausunnot. HS:n jutussa otettiin esiin ex-oikeusministeri Johannes Koskisen Rusi-tapauksessa vuonna 2003 antama syyttömyysolettamaa loukkaava lausunto yhtenä esimerkkinä siitä, miten johtava poliitikko voi varomattomalla lausunnollaan loukata oikeusvaltion kulmakiviin kuuluvia ihmis- ja perusoikeuksia, kyseisessä tapauksessa syyttömyysolettamaa.
2. HS:n jutussa ei sen sen sijaan mainittu ex-ministeri Koskisen aiemmin ministerikaudellaan (1999-2005) antamia lukuisia lehtilausuntoja, joissa puututtiin oikeusministerin arvovallalla ja viranhoidon yhteydessä tuomioistuinten riippumattomuutta loukkaavalla tavalla eri oikeuksien yksittäisiin ja jopa vielä lainvoimaa vailla oleviin ratkaisuihin.
3. Yritin itse Koskisen ministerikaudella lehtikirjoituksilla ja oikeuskanslerille tekemälläni kantelulla kiinnittää yleisön ja laillisuusvalvojien huomiota oikeusministerin sanottuun menettelyyn. Vaikka noista tapahtumista on jo kulunut joitakin vuosia, lienee paikallaan vielä näin jälkikäteen palauttaa lukijoiden mieliin, mistä noissa Koskisen lausunnoissa tarkemmin ottaessa oli kysymys. Eihän sitä, pahus vieköön, tiedä, kenestä näissä nyt meneillään olevissa hallitusneuvotteluissa "leivotaan" uusi oikeusministeri! Olkoon tämän tärkeän asian muistiin palauttaminen ohjeena uudelle ministerille, olipa hän sitten kuka tahansa.
4. Julkaisen tässä tarkoituksessa seuraavassa yhtenä esimerkkinä mainituista lehtikirjoituksistani Aamulehteen heinäkuussa 2004 lähettämäni mielipidekirjoituksen, jonka olin varustanut otsikolla "Oikeuskanslerin puututtava oikeusministerin lausuntoihin." Aamulehti julkaisi kirjoitukseni 21.7.2004, mutta laati sille hieman raflaavamman otsikon "Koskinen teki sen taas!" Tuleepa tuokin kirjoitus nyt uudelleen päivänvaloon!
5. Tässä siis tuo 21.7.2004 Aamulehdessä julkaistu kirjoitukseni:
"Koskinen teki sen taas!
Korkein oikeus on kahdessa äskettäin antamassaan tuomiossa muuttanut hovioikeuden murhatuomion tapoksi. Ratkaisuja on arvosteltu julkisuudessa, ja nyt myös oikeusministeri Johannes Koskinen on liittynyt arvostelijoiden joukkoon. TV-uutisten haastattelussa 13.7. Koskinen epäili KKO:n linjan loogisuutta ja kestävyyttä ja patisteli KKO:n tuomareita harkitsemaan linjauksiaan uudelleen.
Oikeusministeri siis teki sen taas! Johannes Koskinen on nimittäin virkakaudellaan kommentoinut usein ennenkin tuomioistuinten yksittäisiä ja jopa vielä lainvoimaa vailla olevia ratkaisuja. Tuoreessa muistissa on mm. vuonna 2002 Merenkulkulaitoksen johtajien lahjusjutussa annettu käräjäoikeuden tuomio, jota Koskinen ilmoitti suorin sanoin pitävänsä virheellisenä ja jonka muuttumista hovioikeudessa hän katsoi aiheelliseksi ennakoida.
Oikeusministerin puuttuminen yksittäisiin tuomioihin ja oikeudenkäynteihin on outoa ja perin kiusallista, sillä onhan ministeri vannonut antamassaan valassa kunnioittavansa perustuslakia, jonka mukaan tuomioistuimet ovat toimeenpano- ja lainsäädäntövallasta riippumattomia. Poliitikkojen ja ministereiden on kunnioitettava tuomioistuinten riippumattomuutta: he eivät saa antaa tuomioistuimille ratkaisu- tai menettelytapaa koskevia ohjeita eivätkä he saa myöskään lausunnoillaan pyrkiä vaikuttamaan tuomioistuinten toimintaan.
Vuonna 2002 tehtiin eduskunnassa kirjallinen kysymys (KK 1011/2002 vp Tuija Brax ym.), jossa tiedusteltiin, hyväksyykö hallitus sen, että sen oikeusministeri Koskinen antaa lausuntoja yksittäisistä keskeneräisistä oikeudenkäynneistä. Kysymykseen vastannut pääministeri Paavo Lipponen ilmoitti vastauksessaan hyvin yleisluonteisesti, että on eri asia pyrkiä vaikuttamaan ratkaisuihin kuin ottaa niihin kantaa, ja että vaikutuspyrkimyksiä koskeva kielto ei tarkoita sitä, etteivätkö ministerit saisi ottaa kantaa myös tuomioistuinten yksittäisiin ratkaisuihin.
Pääministerin vastaus on ongelmallinen monessa suhteessa. Vaikuttamispyrkimyksen ja pelkän kannanoton välinen raja on käytännössä kuin veteen piirretty viiva eli sangen epäselvä ellei suorastaan olematon. Ministereiden ja kansanedustajien tulisi lisäksi pitää mielessä, että oleellista ei suinkaan ole se, onko esimerkiksi oikeusministeri itse sitä mieltä, ettei hän pyri lausunnoillaan vaikuttamaan yksittäisen tapauksen käsittelyyn. Oleellista on se, miltä asia näyttää asianosaisten, tuomioistuinten ja suuren yleisön silmissä.
Tuomioistuimien riippumattomuuden kannalta olisi suotavaa, että oikeusministeri pidättäytyisi antamasta yksittäisiä tuomioita koskevia lausuntoja, jos ja kun nuo lausunnot on käytännössä koettu tuomioistuinten, asianajajien, kansanedustajien ja myös suuren yleisön silmissä haluksi puuttua ja vaikuttaa jo annettujen tai vastaisuudessa samanlaisissa tapauksissa annettavien ratkaisujen sisältöön. Jos oikeusministeri pitää esimerkiksi korkeimman oikeuden joidenkin ratkaisujen linjauksia ongelmallisina, hänellä on valtuudet pyrkiä vaikuttamaan asiaan normaalilla tavalla eli käynnistämällä lain muuttamiseen tähtäävän valmistelutyön.
Olen emeritusprofessori Aulis Aarnion kanssa samaa mieltä siitä, että oikeusministeri loukkaa lausunnoillaan tuomioistuinten riippumattomuutta ja perustuslakiin kirjattua valtiovallan kolmijako-oppia (AL 17.7.) Sen vuoksi ihmetyttää, miksi ministereiden ja virkamiesten tehtävien laillisuutta valvova oikeuskansleri ei puutu asiaa. Oikeusministerin mielipidettä tuomioistuinlaitoksen asioista ei tietenkään kysytä milloinkaan yksityishenkilönä, joten myös haastatteluja antaessaan ministerin on katsottava hoitavan virkaansa kuuluvia tehtäviään. Onko oikeuskansleri Paavo Nikula, entinen kansanedustaja ja oikeusministeri itsekin, todella sitä mieltä, että Johannes Koskisella on oikeus ministerin arvovallalla arvostella tuomioistuinten yksittäisiä ratkaisuja?
6. Näin siis kirjoitin vuonna 2004. Oikeuskansleri ei kuitenkaan kiinnittänyt asiaan huomiota. Kun Koskisen lausunnoista ei näkynyt tulevan loppua, tein helmikuussa 2005 ministerin menettelyn johdosta kantelun oikeuskanslerille. Ehkä kerron siitä seuraavassa jutussani.
Lähettänyt Jyrki Virolainen klo 5/31/2011 2 kommenttia:
Tunnisteet: Koskinen Johannes, oikeusministeri, oikeusvaltio, riippumattomuus (tuomioistuinten)
Lakimiesliiton puheenjohtaja, professori Heikki Halilan puheenvuoro tuomioistuinten riippumattomuuden turvaamisesta oli perusteltu (HS 13.11).
Valtiovallan kolmijakoon rakentuvassa oikeusvaltiossa muiden valtiomahtien eli lainsäätäjän ja hallitusvallan edustajien ei pitäisi arvostella tuomiovaltaa käyttävien tuomioistuimien yksittäisiä ratkaisuja, sillä tämä koetaan helposti pyrkimykseksi ohjata ja määrätä tuomioistuinten lainsoveltamista.
Tapauskohtaisen riippumattomuden ohella myös tuomioistuiminen rakenteellinen riippumattomuus, jota Halila ei kirjoituksessaan lähemmin käsitellyt, olisi pystyttävä turvaamaan.
Tässä suhteessa tärkeitä kysymyksiä ovat mm. tuomareiden nimittämisjärjestelmä, koulutus, palkkaus ja sivutoimet, tuomioistuimien tulosohjausjärjestelmä sekä tuomioistuinten hallinto.
Rakenteellisen riippumattomuudenkaan osalta ei riitä, että tuomioistuimet ja tuomarit ovat tosiasiallisesti riippumattomia ja puolueettomia, vaan lisäksi vaaditaan, että ne myös näyttävät tältä myös ulospäin, toisin sanoen riippumattomuuden ja puolueettomuuden tulee olla uskottavaa.
Suomessa sen sijaan tuomioistuinten keskushallinto on keskitetty oikeusministeriölle; myös tuomarin virkojen täyttämistä varten perustettu tuomarinvalintalautakunta kuuluu oikeusministeriön hallinnonalaan.
Tuomioistuinten tulosohjauksessa oikeusministeriön asema ja rooli on hyvin keskeinen. Muita tärkeitä oikeusministeriölle kuuluvia tehtäviä ovat tuomioistuinlaitoksen organisaation ja toiminnan kehittäminen sekä tuomioistuinten toimintaedellytysten turvaaminen.
Tuomioistuinlaitoksen kehittämiskomitea esitti joulukuussa 2003 jättämässään mietinnössä (KM 2003:3) tuomioistuinlaitoksen keskushallinnon kehittämistä oikeusministeriöstä erillisen keskushallintoyksikkömallin pohjalta.
Tämän oikeusministeriöstä erillisen ”tuomioistuinhallituksen” tai -johtokunnan” avulla voitaisiin huomattavasti tehostaa tuomioistuinten kehittämistä ja antaa tuomioistuimille niiden tarvitsemaa tukea tuomioistuimissa meneillään olevassa laadunparannustyössä.
Olennaisinta olisi kuitenkin se, että ministeriöstä erillinen hallintoyksikkö takaisi ja voimistaisi tuomioistuinten riippumattomuutta ja selkiyttäisi tuomioistuinten asemaa ja julkisuuskuvaa yhteiskunnassa.
6. Samaan asiaan puuttui hieman myöhemmin myös tuomioistuinlaitoksen kehittämiskomitean puheenjohtajana toiminut hovioikeuden presidentti Markku Arponen niin ikään Helsingin Sanomien mielipidesivulla 7.1.2005 julkaistussa kirjoituksessaan. Arposen kirjoitus on seuraavanlainen:
7. Tuomioistuinten keskushallinto uudistettava
8. Kolmisen vuotta sitten asiaan puuttuivat hovioikeuksien presidentit tekemällä oikeusministerille 9.12.2007 yhteisen esityksen tuomioistuinhallinnon uudelleen järjestämiseen liittyvän selvitystyön käynnistämiseksi.
9. Mainitussa esityksessä todetaan, että yleisten tuomioistuinten piirissä on vahvistunut käsitys tarpeesta tuomioistuinhallinnon uudelleen järjestämiseen tuomioistuinten riippumattomuutta ja tuomioistuinten toimintaedellytyksiä vahvistavalla tavalla. Uudistaminen olisi presidenttien mukaan monestakin syystä ajankohtaista ja tarpeellista. Presidentit ovat nostaneet esille kysymyksen, onko nykyinen hallintomalli, jossa tuomioistuinten hallinto kuukuu oikeusministeriölle, sopusoinnussa tuomareiden ja tuomioistuinten asemaa käsittelevien kansallisten ja kansainvälisten normien ja sopimusten kanssa. - Suomeksi sanottuna presidentit olivat siis huolissaan siitä, että nykymalli on ristiriidassa tuomioistuinten riippumattomuuden kanssa.
10. Esityksessä viitataan muun muassa valtiontalouden tarkastusviraston käräjäoikeuksien tulosohjauksesta ja johtamisesta laatimaan toimintakertomukseen 125/2006, jossa on suositeltu edellytysten selvittämistä sekä keskushallintoyksikön pohjalle rakentuvalle tuomioistuinhallinnolle että nykyisen keskushallinnon kehittämiselle. Mainitussa kertomuksessa on katsottu, että lainkäyttötoiminnan perustuslaissa määritelty riippumattomuus lainsäädäntövallasta ja toimeenpanovallasta aiheuttaa tuomioistuinlaitoksen ja yksittäisten tuomioistuinten johtamisessa sekä tulosohjausjärjestelmän
vakiinnuttamisessa ongelmia, joita muualla valtionhallinnossa ei ole.
11. Vihdoin myös oikeusministeriössä herättiin ja siellä käynnistettiin tuomioistuinhallinnon uudistamista koskeva selvitystyö. Selvitystyössä ei ole kuitenkaan haluttu pitää mitenkään korkeata profiilia, mikä ilmenee siitä, että selvityksen tekeminen annettiin yhden ainoan henkilön eli yliopiston julkisoikeuden amanuenssin tehtäväksi. Anni Tuomelan laatima selvitystyö valmistui vuonna 2009 ja se on julkaistu oikeusministeriön julkaisusarjassa 2009:3.
22. Korkeimman oikeuden presidentti Pauliine Koskelon on käsitellyt tuomioistuinten riippumattomuutta ja tuomioistuinten keskushallinnon järjestämistä muun muassa vuoden 2006 tuomaripäivillä Turussa. Hän totesi, että vaikka riippumattomuuden periaate tunnustetaan periaatteessa ja lainsäädännössäkin, se ei aina merkitse sitä, että tosiasialliset järjestelmät ja toimintatavat olisivat tuon periaatteen vaatimusten mukaiset.
23. Koskelon mukaan tapa, jolla talousarviolainsäädännön ja ohjausjärjestelmän vaatimukset on osoitettu tuomioistuimille, on tuomioistuinten riippumattomuuden valossa ollut arveluttava. Tuomioistuimet eivät ole ministeriön palveluntuottajia, vaan päinvastoin tuomioistuinhallinnon tulisi olla tuomioistuinlaitoksen tukipalveluiden tuottaja. Talousarviolainsäädännössä ja siihen pohjautuvassa hallintotoiminnassa tämä lähtökohta on Koskelon mukaan hämärtynyt. Hallinnon asettamia vaikuttavuustavoitteita ei voida käyttää tuomioistuinten lainkäytön ohjaamiseen. Tuomioistuinten resurssointi on sidottava niille perustuslain nojalla kuuluviin tehtäviin ja niistä johtuviin vaatimuksiin, ei hallinnon asettamiin vaikuttavuustavoitteisiin.
24. Koskelon mukaan on vaikea välttyä siltä vaikutelmalta, että kahden perusteiltaan erilaisen roolin, ministeriöroolin ja tuomioistuinhallinnon roolin, hoitaminen saman katon alla oikeusministeriössä ei oikein toimi. Koskelo ilmoittikin yhtyvänsä professori Kaarlo Tuorin tulosohjausjärjestelmää koskevassa lausunnossa esittämään käsitykseen tuomioistuinlaitoksen keskushallinnon uudelleen järjestämisen ajankohtaisuudesta nykyisessä tilanteessa. Riippumaton tuomioistuinlaitos tarvitsee Koskelon mukaan vahvaa tuomioistuinhallintoa, joka ymmärtää tuomioistuinten valtiosääntöisen roolin ja oman roolinsa sekä näiden suhteet ja joka pystyy tekemään hallinnonhaarojen toiminnan ymmärrettäväksi. Koskelon mukaan keskushallintoon sisältyvien puhtaasti operatiivisten toimintojen ylin johtamisvastuu soveltuu ylipäänsä huonosti ministerin ja ministeriön tehtäväkenttään.
28. Hallberg ei ole myöskään nähnyt taloudellisia syitä, jotka puoltaisivat erillisen hallintoviranomaisen mallia. Välikäsi oikeushallintoasioissa vähentäisi mahdollisuuksia saada ymmärrystä oikeudenkäytön edellytyksiin hallitustasolla ja budjettineuvotteluissa. Oikeuslaitoksen näkökulmaa tulee budjettiesitystä tehtäessä olla edustamassa oikeusministeri valtioneuvostossa. Hallberg on maininnut myös sen, että hallintoyhteistyö oikeusministeriön kanssa on toiminut ja että lähtökohtana tulisi tuomioistuinten työn tukemisessa olla nykyisen järjestelmän vahvistaminen.
29. Hallberg näyttää onnistuneen pelottelemaan oikeusministeriön ja hallituksen maalailemallaan vaikeuksilla, joita erillisen tuomioistuinyksikön perustaminen aiheuttaisi. Nuo vaikeudet eivät kuitenkaan voi olla ylitsepääsemättömiä, sillä onhan niistä selvitty esimerkiksi muissakin pohjoismaissa. Kuten korkeimman oikeuden presidentti Koskelo on huomauttanut, tuomioistuinlaitoksen keskushallinnon uudelleen järjestämisessä ei ole kysymys, kuten Hallberg väittää, puuttumisesta perustuslain 99 §:ään, jossa säädetään KKO:n ja KHO:n asemasta maan ylimpinä tuomioistuimina, vaan yksinomaan kajoamisesta oikeusministeriön tehtäviin.
32. Kappaleiden 16 ja 17 osalta seuraavassa hieman lisätietoa. Minulle toimitettiin tänään ystävällisesti oikeusministeriöstä 7.12.2009 pidetyn seminaaritilaisuuden pöytäkirja puheenvuoroineen.
33. Seminaarissa puhunut oikeusministeri Tuija Brax tuntui suhtautuvan epäilevästi oikeusministeriöstä erillisen keskushallintoyksikön perustamiseen. Hän katsoi, että mahdollinen uuden keskusviraston - uudesta hallintoyksiköstä ei kuitenkaan ole pakko tehdä virastotyyppistä - perustaminen on niin iso asia, että siitä tulisi päättää seuraavissa eli juuri nyt meneillään olevissa hallitusneuvotteluissa. Muutoin Brax tyytyi puheenvuorossaan lähinnä puolustelemaan ministeriötään arvostelulta, jota tuomioistuimista on kohdistettu ministeriöön tuomioistuinten kehittämisessä ilmenevien puutteiden johdosta. Braxin mukaan on selvää, että jos uusi keskusvirasto päätetään perustaa, se tullaan "alueellistamaan", ilmeisesti siis sijoittamaan Helsingin ulkopuolelle.
34. Presidentti Koskelo ilmoitti KKO:n kannattavan oikeusministeriöstä erillistä keskusvirastomallia, pohjoismaisista malleista hän kannatti Tanskan mallia. Siinä ei toimita niin, että jokainen laitos (tuomioistuinyksikkö) tekisi budjettiesityksen suoraan parlamentille. Tanskan mallissa tuomioistuinten budjetista viime kädessä vastaa oikeusministeri, mutta sen valmistelee tuomioistuinvirasto itse ja neuvottelee siitä suoraan valtiovarainministeriön kanssa. Tässä mallissa tuomioistuimet kuuluvat oikeusministeriön budjettiin, josta oikeusministeri vastaa. Yksittäinen virasto eli siis tuomioistuinyksikkö voi kyllä kääntyä budjettikysymyksissä suoraan parlamentin puoleen, mutta näin ei ole kuitenkaan tähän mennessä jouduttu vielä kertaakaan tekemään.
35. Erillisen tuomioistuinviraston tai mun nimisen keskushallintoyksikön perustamista kannattivat myös muun muassa valtakunnansyyttäjä Matti Kusimäki, joka korosti, että hänen johtamansa VKSV on oma keskushallintoyksikkönsä ja että Suomen syyttäjälaitos on "maailman riippumattomin syyttäjälaitos," Rovaniemen hovioikeuden presidentti Esko Oikarinen, professori Kaarlo Tuori ja asianajaja Markku Fredman. Käräjätuomari Pekka Louhelainen, joka edusti Käräjätuomarit ry:tä, sen sijaan tuntui olevan hieman epäilevän kyseisen uudistuksen suhteen. Hän epäili muun muassa sitä, että myös keskusvirastomalliin saattaisi aiheuttaa tiettyjä riippumattomuusongelmia. Louhelaisen mukaan keskusvirasto voisi muodostua tarpeettomaksi väliportaaksi, jos ministeriö kuitenkin valmistelee tuomioistuinten budjettia.
Lähettänyt Jyrki Virolainen klo 5/30/2011 8 kommenttia:
Tunnisteet: Hallberg, Koskelo, oikeusministeriö, oikeusvaltio, riippumattomuus (tuomioistuinten), tuomioistuimet, tuomioistuinhallinto
Lukijan lähettämä kuva, jossa oikeusministeri Tuija Brax puhuu joukolle, joka 31.5.2010 osoitti mieltään Kolmen sepän patsaalla KHO:n antamaa egyptiläisen isoäidin käännytyspäätöstä vastaan. Braxin osallistumista mielenosoitukseen voidaan pitää kriittisenä kannanottona KHO:n päätökseen. Poliittisen toimeenpanovallan korkeana edustajana oikeusministerin tulisi kunnioittaa riippumattoman tuomioistuimen yksittäistä ratkaisua eikä ryhtyä polemisoimaan sitä vastaan tai kannustaa päätöstä vastustavia mielenosoittajia.
1. Tämänpäiväisessä Helsingin Sanomissa on julkaistu toimittaja Petri Sajarin laaja reportaasi valtiovallan kolmijaosta otsikoilla "Horjuva oikeusvaltio" ja "Hämärän vallan maa." Kirjoituksessa todetaan, että vaikka perustuslaissa lainsäädäntövalta, toimeenpanovalta ja tuomiovalta on erotettu toisistaan, Suomessa poliitikot kuitenkin puuttuvat keskeneräisiin oikeusjuttuihin ja toisaalta tuomarit sekaantuvat sumeilematta politiikkaan. Sajarin mukaan ongelmaan olisi puututtu vasta nyt.
2. Vaikka Hesarin juttu vaikuttaa hieman ylidramatisoidulta - kolmelle sivulle ulottuvan raflaavan piirroksen ja osin myös tekstin osalta - on jutussa toki puututtu tärkeään asiaan. Aiheesta ei ole suomalaisessa lehdistössä tai edes juristipiireissä juurikaan keskusteltu. Suomalaisilla lakimiehillä ei tosin ole tapana harrastaa julkista keskustelua yleensäkään oikeutta ja/tai politiikkaa koskevista kysymyksistä.
3. HS:n toimittaja oli haastatellut juttua varten kolmea valtiosääntöoikeuden asiantuntijaa eli professoreita Kaarlo Tuoria (Suomen Akatemia), Veli-Pekka Viljasta (Turun yliopisto) ja Tuomas Ojasta (Helsingin yliopisto). Jokainen heistä moittii sitä, että vallan kolmijakoa ei Suomessa kunnioiteta. Tämä uhkaa kansalaisten oikeusturvaa ja tuomioistuinten riippumattomuutta, professorit sanovat.
4. Professorit puhuivat asiaa, mutta pari huomautusta on silti paikallaan. Kaarlo Tuori mainitsee, että "Suomessa ei ole juuri koskaan mietitty, mitä vallan kolmijako tarkoittaa tuomioistuimien ja hallitusvallan välisissä suhteissa sekä tuomioistuimien ja lainsäädäntövallan välisissä suhteissa. On vain oltu tyytyväisiä siihen, että vallan kolmijako on kirjoitettu perustuslakiin, mutta sen toteutuminen käytännössä on ontunut."
5. Tuori on oikeassa siinä, että vallan kolmijako on mainituissa suhteissa käytännössä ontunut. Hänen toteamuksensa, jonka mukaan meillä "ei olisi juuri koskaan mietitty" mainittuja asioita, ei sen sijaan tarkkaan ottaen pidä paikkaansa. Tuori puhunee lähinnä valtiosääntöjuristien puolesta, sillä myös oma havaintoni on, etteivät kyseisen alan "oikeusoppineet" ole välittäneet näihin asioihin juurikaan puuttua; Tuori on tosin itse joissakin yhteydessä kirjoittanut asiasta tarkastellessaan ilmiötä "tuomarivaltio."
6. Vallan kolmijakoa koskevat kysymykset liittyvät myös prosessioikeuteen, sillä prosessioikeus käsittelee lainkäyttöä tai tuomiovallan käyttöä eli muun muassa juuri tuomioistuinten ja tuomareiden toimintaa ja asemaa, josta tuomioistuinten riippumattomuus muodostaa tärkeän osan. Mutta myöskään prosessioikeudellisessa kirjallisuudessa ei ole ollut yleisenä tapana puuttua vallan kolmijaossa tai tuomioistuinten riippumattomuudessa ilmenneisiin epäkohtiin.
7. Itse olen kuitenkin reilun 15 vuoden ajan ottanut mainittuihin kysymyksiin ja epäkohtiin kantaa kirjoissani samoin kuin mielipidekirjoituksissani, vuodesta 2008 lähtien näissä blogijutuissani. Viittaan esimerkiksi kirjaan Lainkäyttö vuodelta 1995 ja pamflettiini Korkein oikeus kriisissä (1997) sekä 2000-luvun puolella rikosprosessioikeutta käsitteleviin oppikirjoihini. Olen tuonut julkaisuissani esiin monia tapauksia, joissa tuomioistuinten riippumattomuutta ei ole kunnioitettu tai siihen on puututtu epäasiallisella tavalla joko toimenpanovallan edustajien (tasavallan presidentti, valtioneuvosto ja ministerit) tai lainsäädäntövallan taholta.
8. Professori Veli-Pekka Viljanen on oikeassa vaatiessaan, että myös Suomessa pitäisi omaksua "eurooppalainen tuomari-ideologia, joka korostaa voimakkaasti tuomareiden riippumattomuutta". Olen Viljasen kanssa samaan mieltä myös siitä, että "tuomareiden sivutoimet eduskunnan asiantuntijoina ja korkeimman oikeuden jäsenten välimiestehtävät ovat hyvin ongelmallisia." Korkeimman oikeuden oikeusneuvosten lukuisat ja todella rahakkaat välimiestehtävät on kysymys, jota olen viimeisten 20 vuoden aikana kirjoituksissani ehkä kaikkein "hanakammin" arvostellut, kun on ollut puhe tuomioistuinten ja erityisesti korkeimman oikeuden jäsenten riippumattomuudesta. Tulisihan tuomioistuinten ja tuomareiden, etenkin ylimmän tuomioistuimen tuomareiden, olla tietenkin riippumattomia myös erilaisista yhteiskunnassa esiintyvistä intressitahoista, tässä tapauksessa taloudellisen vallan käyttäjistä eli pankeista ja muista rahoituslaitoksista sekä suuryrityksistä, jotka usein esiintyvät välimiesmenettelyssä asianosaisina.
9. Professori Tuomas Ojanen puolestaan on oikeassa todetessaan, että "tuomioistuinten riippumattomuus ja ihmisten oikeus oikeudenmukaiseen oikeudenkäyntiin ovat tosiasiassa alkaneet juurtua Suomeen vasta Euroopan ihmisoikeussopimuksen myötä." Kuten Ojanen toteaa, aiemmin tuomioistuimia pidettiin vuosikymmeninä "kumileimasimina, jotka vain lukivat lakia niin kuin on kirjoitettu." Viimeisten 15-20 vuoden aikana tuomioistuinten rooli on merkittävästi kasvanut niiden saadessa sitä valtaa, joka niille valtiovallan kolmijaon mukaan tuomiovaltaa käyttävinä eliminä kiistatta kuuluu. Kyse on lakien tulkinnassa ilmenevän harkintavallan lisääntymisestä, koska nykyisin lait on käytännössä pakko säätää avoimemmiksi kuin aikaisemmin, mikä jättää soveltajille eli tuomioistuimille runsaasti harkintavaltaa.
10. Totesin vuonna 1995 kirjassani Lainkäyttö (s. 19-20 ja 91-97), että lainkäytön eli siis tuomiovallan merkitys on yhteiskunnassa kasvamassa ja tuomareiden asema suhteessa lainsäädäntövaltaan ja toimeenpanovaltaan puolestaan vahvistumassa. Tähän kehitykseen eli siis tuomioistuinten roolin voimistumiseen oli ja on edelleen olemassa kolme perussyytä: 1) lainkäytön muun muassa eurooppalaisen integraatiokehityksen myötä tapahtunut kansainvälistyminen, 2) lainkäytön ihmis- ja perusoikeuksien merkityksen kasvun myötä tapahtunut perustuslaillistuminen tai perusoikeudellistuminen ja 3) lainkäytön sosiaalistuminen (mm. access to justice -ilmiö ja ja oikeuden tosiasiallisen saatavuuden merkityksen voimistuminen). Kysymys on siitä, että lainkäytön ja prosessin tulee ilmentää perustuslaissa ja kansainvälisissä sopimuksissa hyväksyttyjä sosiaalisia perus- ja ihmisoikeuksia kunnioittavia arvopäämääriä. Oikeusprosesseilta edellytetään ennen muuta avoimuutta ja läpinäkyvyyttä ja tuomioistuimilta itsenäisyyttä ja riippumattomuutta muista vallankäyttäjistä.
11. HS:n jutussa on otettu esille viisi tapausta, joissa lehden mukaan on kyse vallankäytön tai -jaon "hämäryydestä" tai jopa rikkomisesta. Näitä ovat a) Paavo Lipposen Vuotoksen tekoallashankkeesta vuonna 2002 esittämät rakennussuunnitelmat vastoin juuri annettua KHO:n kielteistä lupapäätöstä, b) oikeusministeri Johannes Koskisen menettely Alpo Rusin syyteharkinnan yhteydessä 2003, c) kahden johtavan poliitikon puuttuminen vuonna 2004 Outi Kosken lasten kaappaustapaukseen, d) hallituksen puuttuminen vuonna 2005 rajavartijoiden lakkohankkeeseen ja e) KHO:n presidentin Pekka Hallbergin vuonna 2010 osoittama omaperäinen aktivisuus egyptiläisen Eveline Fadayelin käännytysasian täytäntöönpanossa.
12. Kaksi mainituista tapauksista on todella merkittäviä. Toinen on oikeusministeri Koskisen harkitsematon lausunto Alpo Rusia koskevan syyttämättäjättämispäätöksen johdosta ja toinen taas Pekka Hallbergin menettely Eveline Fadaylin käännytysasian yhteydessä. Olen käsitellyt näitä molempia tapauksia blogissani, joten en nyt puutu tässä lähemmin. Hallbergin menettely on karmaiseva esimerkki tuomarin ja vieläpä ylimmän tuomioistuimen päällikkötuomarin puuttumisesta toimenpanovallalle kuuluvaan asiaan, mistä Hallberg sai ansaitut nuhteet eduskunnan oikeusasiamieheltä. Rusi-tapauksen yhteydessä HS:lta on jäänyt kertomatta. että Koskisen menettely loukkasi nimenomaan syyttömyysolettamaa. Sekä käräjäoikeus että hovioikeus katsoivat ministeri Koskisen menetelleen syyttömyysolettaman vastaisesti ja valtio velvoitettiin suorittamaan Alpo Rusille vahingonkorvausta osin Koskisen sanotun lausunnon perusteella. Katso Helsingin hovioikeuden Rusi-tuomion johdosta blogia 177/22.10.2009.
13. HS:n toimitukselta näyttää unohtuneen, että Pekka Hallberg sai ilmeisen yllykkeen menettelylleen presidentti Tarja Haloselta, joka heti KHO:n Fadayelille kielteisen käännytyspäätöksen jälkeen totesi medialle, että päätös on hänen oikeustajuntansa vastainen. Tässä siis korkein toimenpanovallan edustaja eli tasavallan presidentti puuttui yksittäiseen tuomioistuimen päätökseen ja arvosteli sitä arvovallallaan.
14. Myös presidentti Mauno Koiviston monet puuttumiset tuomioistumille ja syyttäjille kuuluviin yksittäisiin asioihin on HS:n jutussa jostakin syystä sivuutettu. Tulkoon mainituksi, että HS:n toimittaja otti kyseistä juttua suunnitellessaan yhteyttä minuun ja kysyi, olisiko minulla muistissa tai tiedossa tapauksia, joissa vallan kolmijako-oppi tai tuomioistuinten riippumattomuus olisi ollut uhattuna. Minulle tuli heti mieleen kaksi tapausta, jotka ilmoitin myös toimittajalle, mutta joista HS:n jutussa ei kuitenkaan mainita.
15. Toinen näistä tapauksista koskee "Koiviston konklaavin" nimellä tunnettu tapausta vuonna 1992. Tuolloin tasavallan presidentti Mauno Koivisto kutsui Linnaan suurehkon joukon lakimiehiä, joukossa myös tuomareita korkeimmasta oikeudesta (mm. presidentti Olevi Heinonen) ja alioikeuksista (mm. kihlakunnantuomari Markku Arponen) "keskustelemaan" tuolloin vireillä olleista ja julkista huomiota herättäneistä ylikorkojutuista (mm. ratkaisu KKO 1992:50). Konklaavin osanottajalista on tiedossa, mutta se, mitä tuossa tapaamisessa on tarkkaan ottaen puhuttu, on jäänyt hämärän peittoon, sillä konklaavin pöytäkirja on julistettu salaiseksi.
16. On kerrottu, että presidentti Koivisto olisi sanotussa tilaisuudessa moittinut tuomioistuimia ja tuomareita siitä, ettei tuomioistuinten ratkaisuissa olisi otettu huomioon pankkien asemaa. Lisäksi on väitetty, että konklaavin jälkeen pidetyissä pankkioikeudenkäynneissä pankit eivät olisi hävinneet käytännöllisesti katsoen juuri yhtään oikeudenkäyntiä. Molemmat väitteet lienevät hieman liioiteltuja. Mutta jo mainitunlaisen tapaamisen järjestäminen ja sen "asialista" on vallan kolmijaon ja tuomioistuinten riippumattomuuden kannalta sangen arveluttava asia. Minusta Koiviston konklaavi olisi mainitunlaisia "hämäriä tapauksia" muisteltaessa tai listattaessa sijoitettava Top 5:een.
17. Toinen Hesarin toimittajalle mainitsemani tapaus, joka ei kuitenkaan päässyt mukaan HS:n top 5:een, koski oikeusministeri Johannes Koskisen ministerikaudellaan (1999-2005) harrastamaa tapaa puuttua tuomioistuinten yksittäisissä oikeusjutuissa antamiin tuomioihin tai menettelytapoihin. Kun tälle tuomioistuinten riippumattomuutta loukkaavalle käytännölle, jota arvosteltiin lakimiespiireissä yleisesti, ei näyttänyt tulevan loppua, kantelin helmikuussa 2005 asiasta oikeuskanslerille ja toin esiin lähes kymmenkunta lehtijuttua, joissa oikeusministeri oli toiminut mainitulla tavalla. Osa näistä haastattelulausunnoista koski tapauksia, joissa ministeri arvosteli vääränä pitämäänsä tuomioistuimen ratkaisua, joka ei ollut vielä lainvoimaisia, ja kehotti jutun hävinnyttä osapuolta valittamaan tuomiosta, joka ministerin mukaan tulisi ilmeisesti muuttumaan hovioikeudessa.
18. Kantelun tutkiminen kesti oikeuskanslerinvirastossa peräti kolme vuotta, sillä vasta tammikuussa 2008 oikeuskansleri Jaakko Jonkka sai annettua päätöksensä. Siinä - toki hyvin varovaisin ja osin tulkinnanvaraisin sanakääntein - arvosteltiin Koskisen menettelyä varomattomaksi. Oikeuskanslerin päätös oli kirjoitettu hänelle tyypilliseen tapaan "toisaalta ja toisaalta" -tyylin eli niin tulkinnanvaraisesti, että Johannes Koskinen itse ja hänen lähipiirinsä - lehdistä mm. Hämeen Sanomat ja Aamulehti - selittelivät, että ehei, eihän oikeuskanslerin päätös ollutkaan oikeastaan "langettava." Oikeuskansleri ei nähnyt aiheelliseksi antaa Koskiselle tuomioistuinten riippumattomuutta epäkunnioittavan menettelyn johdosta edes huomautusta, vaan saattoi julkisuuteen ainoastaan "käsityksensä," joka sekin oli muotoiltu niin, että päätöstä oli mahdollista lukea eri tavoin.
19. Voinkin tältä osin yhtyä HS:n haastattelemien professorien käsitykseen, jonka mukaan "laillisuusvalvojien suhtautuminen vallankäytön horjumiseen on ollut lepsua" tai että "laillisuusvalvonta on reagoinut ongelmiin verraten pehmeästi." Erityisen pehmeä ja lepsu oli oikeuskansleri Jaakko Jonkan päätös, jonka hän antoi kanteluuni, joka koski Johannes Koskisen Alpo Rusin syyttämättäjättämispäätöksen jälkeen antamaa syyttömyysolettamaa loukkaavaa lausuntoa. Olen kertonut oikeuskansleri Jonkan sanotusta päätöksestä blogissa n:o 391/17.2.2011. Vaikka Helsingin hovioikeus oli lainvoimaisella tuomiolla selvin sanoin todennut Johannes Koskisen oikeusministerinä loukanneen syyttömyysolettamaa ja vaikka hovioikeus oli velvoittanut valtion suorittamaan Rusille vahingonkorvausta osin Koskisen sanotun menettelyn perusteella, oikeuskansleri Jonkka ei nähnyt perustetta todeta ministeri Koskisen syyllistyneen virkavelvollisuuden rikkomiseen. Jonkan päätöksessä on päin vastoin lähdetty puolustelemaan Koskisen lausuntoa saivarteluun viittaavilla perusteluilla ja katsottu rivien välistä, ettei Koskinen oikeastaan ollutkaan menetellyt syyttömyysolettaman vastaisesti.
20. Vertailun vuoksi todettakoon, että Euroopan ihmisoikeustuomioistuin on viikko sitten eli 24.5.2011 antanut Kreikalle langettavan tuomion EIS 6 artiklan 2 kohdassa mainitun syyttömyysolettaman rikkomista hieman vastaavanalaisessa tapauksessa. P:n yliopiston kansainvälisen oikeuden professorina toiminut K, jolla oli myös poliittisia tehtäviä, oli tuomittu vuonna 2007 kreikkalaisessa alioikeudessa mm. osallisuudesta väärennykseen ja valtiota vastaan tehdystä petoksesta 14 vuodeksi (sic!) vankeuteen. K valitti tuomiosta, jolloin tuomion täytäntöönpano määrättiin keskeytettäväksi. Tämän jälkeen kaksi ministeriä, joista toinen oli oikeusministeri, otti parlamentissa pitämässään puheissa kantaa K:n ja tämän kanssatuomittujen tuomioon tiedustellen muun muassa, olivatko sosialistisen puolueen edustajat joutuneet parlamentissa puolustamaan P:n yliopiston huijareita. Toinen ministeristä eli apulaistalousministeri käytti puheessaan ilmaisuja "petos" ja "anastus" ja kuvasi asiaa sanonnalla "ennenkuulumaton skandaali". Ihmisoikeustuomioistuin katsoi, että ministereiden puheet rikkoivat syyttömyysolettamaa. Vaikka oikeusministeri ei ollut käyttänyt omassa puheenvuorossaan yhtä ehdottomia ilmaisuja kuin apulaistalousministeri, ihmisoikeustuomioistuin kuitenkin lausui, että myös hän oli todennut maan oikeuslaitoksen tuominneen ankarasti juttuun sekaantuneet henkilöt. Tuomioistuimen mielestä oikeusministerin kyseinen lausuma oli ollut omiaan antamaan vaikutelman siitä, että ministeri piti alioikeuden tuomiota tyydyttävänä ja kannusti ylioikeutta, jossa juttu oli vireillä, vahvistamaan tuon tuomion. Tältä osin ihmisoikeustuomioistuin myös painotti lausuman antajan asemaa oikeusministerinä. Oikeusministerin olisi asemassaan tullut olla erityisen huolellinen sanavalintojensa suhteen ja välttää antamasta vaikutelmaa siitä, että hän yrittäisi vaikuttaa jutun lopputuloksen, sanotaan ihmisoikeustuomioistuimen päätöksen perusteluissa. Näin ollen ihmisoikeustuomioistuin katsoi, että myös oikeusministeri näytti ennakoineen ylioikeuden tuomiota. Kreikan valtio tuomittiin maksamaan K:Lle korvausta aineettomasta vahingosta 12 000 euroa.
21. Kun tätä tapausta verrataan Johannes Koskisen tapauksiin ja oikeuskanslerin niitä koskeviin ratkaisuihin, niin voidaan vain ihmetellen todeta, miten lepsua ja "pehmeää" oikeuskanslerin laillisuusvalvonta todella Suomessa on. Eihän oikeuskansleri antanut kummassakaan tapauksessa eli syyttömyysolettamaa hovioikeuden tuomion perustelujen mukaan rikkoneelle ja tuomioistuinten riippumattomuusperiaatteen vastaisesti kiistattomasti menetelleelle oikeusministerille edes huomautusta, virkasyytteen nostamisesta puhumattakaan! Oikeuskansleri lausui kummassakin kantelutapauksessa vain "käsityksensä", joka on kummassakin kantelupäätöksessä kaiken lisäksi laadittu niin "kierosti", että päätöksiä on voitu tulkita käytännössä myös siten, ettei ministerin menettelyissä olisi oikeuskanslerin mielestä ollut mitään moitittavaa!
22. Professori Kaarlo Tuori on todennut HS:n haastattelussa, että "toisaalta perus- ja ihmisoikeuksien valvonnassa laillisuusvalvojat (siis myös oikeuskansleri) ovat olleet aktiivisia ja tuomioistuimia edellä." Vaikuttaa pahasti siltä, ettei professori Tuori tunne kovin hyvin oikeuskäytäntöä, ei ainakaan korkeimman oikeuden tuomioita ja ennakkopäätöksiä, joissa on hyvin usein "valvottu" ihmisoikeuksia eli kiinnitetty huomiota ihmisoikeustuomioistuinten ratkaisukäytäntöön. Myöskään Tuorin käsitys, jonka mukaan laillisuusvalvojat olisivat kiitettävän aktiivisia ihmisoikeuksien valvonnassa, ei ainakaan ministeri Koskista koskevan kahden tapauksen valossa pidä oikeuskanslerin osalta alkuunkaan paikkaansa. Ellen aivan väärin muista, niin ainakaan jälkimmäisessä eli Rusi-tapauksessa oikeuskansleri ei käsitellyt päätöksensä perusteluissa lainkaan syyttömyysolettamaa ihmisoikeustuomioistuimen ratkaisukäytännön valossa. Muta ilmankos tuo päätös sitten menikin täysin mönkään!
23. Palataanpa sitten taas itse asiaan. Muista tapauksista, jotka ovat lähellä hämärien tapausten Top viitosta ja kuuluvat joka tapauksessa TopTen:iin, on syytä mainita presidentti Mauno Koiviston voimakas julkinen kritiikki, jota hän presidenttikautensa alkuvuosina ja erityisesti vuonna 1983 kohdisti talousrikostutkijoihin ja syyttäjiin. Koivisto moitti rikostutkijoita "liian innokkaasta tutkinnasta" ja syyttäjiä puolestaan syytteiden nostamisesta talousrikosjutuissa "varmuuden vuoksi." Koivisto on itse jälkeenpäin kertonut, että syyttäjien ja tutkijoiden sanotun liiallisen aktiivisuuden vuoksi hän harkitsi vakavasti jopa syyttäjien silloisen esimiehen eli oikeuskansleri Kai Kortteen erottamista virastaan. Muistissa on myös presidentti Koiviston osoittama ärhäkkyys, jolla hän puolusti 1988 julkisuudessa eduskunnan silloista puhemiehestä Matti Ahdetta, joka oli saanut sakot ylinopeudesta.
24. Myös Urho Kekkonen "kunnostautui" presidenttinä ollessaan monasti kritisoidessaan tuomioistuimia ja tuomareita. Muistan vieläkin elävästi Kekkosen radio- ja tv-puheen Uutena vuotena 1966, jossa hän arvosteli kärkevästi tuomioistuimia siitä, että rattijuopoille tuomittiin liian lieviä rangaistuksia. Syynä Kekkosen kannanottoon oli se, kuten Kekkonen ääni väristen puheessaan mainitsi, että hänen "hyvä ystävänsä" kirjailija Lauri Viita oli saanut 22.12.1965 surmansa jäätyään Mäntsälässä rattijuopon kuljettaman auton ruhjomaksi. Tuomioistuimet tottelivatkin Kekkosta, sillä jopa ensikertalaisille rattijuopoille ryhdyttiin puheen jälkeen tuomitsemaan yleisesti ehdottomia vankeusrangaistuksia. Vankiloiden alettua tämän takia uhkaavasti täyttyä, rangaistuskäytännössä palattiin kuitenkin vuoden parin kuluttua vähin äänin entiselle eli hieman lievemmälle linjalle.
25. Kokonaan oman lukunsa epäasiallisessa puuttumisessa tuomioistuinten toimintaan muodostaa Urho Kekkosen 70-vuotispäivänsä johdosta antama ja Lakimies-lehdessä 1970 julkaistu haastattelu, jossa presidentti otti ennennäkemättömän ärhäkkäästi kantaa tuomioistuinten vanhoillista tulkinta-asennetta kohtaan ja esitti monia tuomioistuinten riippumattomuutta kaventavia toimenpide- ja lainsäädäntäehdotuksia. Kekkosta avusti sanotussa haastattelussa kaksi radikaaleista lakimiehistä muodostettua ryhmää, joista toinen laati Kekkoselle esitetyt kysymykset ja toinen puolestaan luonnosteli Kekkosen kysymyksiin antamat vastaukset. Todella merkillinen episodi suomalaisessa oikeuslaitoskeskustelussa! Kekkosen nimissä esitetyt radikaalit ehdotukset kuitenkin unohtuivat aika nopeasti, sillä niitä olisi ollut mahdotonta toteuttaa länsimaisessa demokratiassa, jollaisena suomalainen yhteiskunta halusi vaellustaan edelleen jatkaa.
26. Hesarin jutussa on jostakin syystä ohitettu kokonaan nämä "presidentilliset" tuomioistuin- ja oikeuslaitosta koskevat kritiikit eli Urho Kekkosen, Mauno Koiviston ja Tarja Halosen puuttumiset yksittäisiin ratkaisuihin. Presidentti Martti Ahtisaari muistetaan tässä yhteydessä siitä, miten hän yhtyi oikeuslaitoksen "hulluna vuotena" eli 1997 suureen kuoroon, joka vaati oikeusneuvos Eeva Vuoren eroa virastaan tuolloin kuukausikaupalla julkisuuden tapetilla olleen oikeusneuvoksen ja hänen professorimiehensä hämärien huvilakauppojen johdosta. Korkein oikeus oli tuolloin todella kriisissä, mutta tasavallan presidentin ei olisi kuitenkaan ollut syytä puuttua konkreettisesti asiaan. Ahtisaaren kanssa samalla asialla oli myös oikeusministeri Kari Häkämies, joka puuhasi jopa erityislakia, jolla Eeva Vuori olisi voitu siirtää virastaan eläkkeelle.
27. Hesarin artikkelin johdosta voitaneen yhteenvetona todeta, että vallanjaon kolmijaon loukkausten suhteen moitittavaa löytyy lähinnä toimeenpanovallan edustajista eli tasavallan presidenteistä ja ministereistä. Sen sijaan tuomioistuimet eivät ole "töpänneet" puheena olevassa suhteessa, eli sellaisia tapauksia, joissa tuomioistuimet olisivat menneet niin sanotusti "tonttinsa ulkopuolelle" ja ottaneet tai yrittäneet haalia itselleen lainsäätäjälle kuuluvaa valtaa, ei liene kovin montaa osoitettavissa. Pitää muistaa, että lainsäädännön ollessa väljää tai jopa aukollista, tuomioistuimille jää tulkinnassa usein runsaasti harkintavaltaa, jolla ne tavallaan jatkavat lainsäätäjän työtä ja kehittävät ratkaisuillaan oikeutta. Minusta suomalaiset tuomioistuimet ovat itse asiassa olleet liian varovaisia ja legalistisia, mitä tulee niillä tosiasiallisesti olevaan oikeutta kehittävään rooliin ja lainkäytön funktioon. Tuomarivaltiosta, jossa "kaikki valta kuuluu tuomareille ja tuomioistuimille" (kyseessä on tietenkin liioiteltu sanonta), ei todellakaan voida meillä Suomessa puhua.
28. Yksittäiset tuomarit ovat sen sijaan voineet viranhoitonsa tai ainakin varsinaisen tuomitsemistehtävänsä ulkopuolella syyllistyä mainitussa suhteessa ylilyönteihin eli vallankäytön kolmijaon rikkomiseen lähinnä varomattomilla lausunnoillaan Kuten jo totesin, Pekka Hallbergin menettely egyptiläisen isoäidin käännytysasiassa on tässä suhteessa näkyvin ja kiistaton moka, joka tulee säilymään pitkään ja kenties aina oikeusyhteisön muistissa varottavana esimerkkinä. Lisäksi korkeimman oikeuden jäsenten lukuisat ja rahakkaat välimiestehtävät ovat omiaan saattamaan ylimmän oikeusasteen ja sen myötä koko tuomioistuinlaitoksen riippumattomuuden ja uskottavuuden epäilyttävään valoon.
Korkeimman oikeuden presidentti Pauliine Koskelon pari kolme kuukautta sitten antamaa lausuntoa, jossa hän kohdisti eduskunnan perustuslakivaliokuntaa kohtaan tiettyä arvostelua yksityistä pysäköinninvalvontaa koskevassa asiassa, en itse pitäisi kovinkaan moitittavana asiana.
29. Kuten HS:n haastattelemat professoritkin ovat esittäneet, Suomessa pitäisi tehdä puheena olevassa suhteessa ainakin yksi tärkeä "rakenteellinen" uudistus. Tarkoitan tuomioistuinten keskushallinnon siirtämistä pois toimeenpanovallan edustajalta eli oikeusministeriöltä. Tätä nykyä tuomioistuimet ovat Suomessa hallinnollisesti oikeusministeriön "alaisia", kuten virallinen sanonta kuuluu. Tällainen muutos on kaikissa muissa Pohjoismaissa tehty vuosia tai jo vuosikymmeniä sitten. Suomessa sitä vastoin ei ole haluttu vieläkään "nähdä" tai tunnustaa, että monet syyt puoltavat mainittua uudistusta eikä vähäisin niistä ole tuomioistuinten riippumattomuuskuvan ja oikeusvaltion vahvistaminen. Tuomioistuimille tulisi antaa oikeus järjestää hallintonsa itsenäisesti ja irrallaan muusta hallinnosta. Myös monet käytännölliset syyt puoltavat tuomioistuinten irrottamista oikeusministeriön hallinnon alaisuudesta. Käytäntö on osoittanut, ettei oikeusministeriö kykene huolehtimaan tuomioistuinten hallinnosta ja varsinkaan niiden kehittämisestä asianmukaisella tavalla.
30. Tuomioistuinten keskushallinnon irrottamista oikeusministeriöstä ehdotettiin jo vuonna 2003 julkaistussa tuomioistuinlaitoksen kehittämiskomitean mietinnössä (KM 2003:3). Mietinnössä uudistusehdotusta on perusteltu laajasti ja osoitettu samalla ne vaihtoehtoiset mallit, joiden mukaan tuomioistuinten itsenäinen hallinto voidaan järjestää. Tämän jälkeen istuneet hallitukset ja oikeusministerit eivät ole kuitenkaan tehneet asian eteen juuri mitään, vaan uudistusehdotukset ovat niin sanotusti kaikuneet täysin kuuroille korville. Näin on asian laita, vaikka muun muassa korkeimmassa oikeudessa on näytetty uudistukselle vihreä valoa. -
30a. Edellisen kappaleen johdosta tarkistus sikäli, että OM:ssä on valmistunut kesäkuussa 2009 yliopiston amanuenssi Anni Tuomelan (yksin laatima) selvitys OM 2009:3 "Tuomioistuinlaitoksen keskushallinnon kehittämistä koskeva selvitys." Siinä on tarkasteltu vuoden 2003 komitean mietinnön pohjalta erilaisia vaihtoehtoja kehittää tuomioistuinten keskushallintoa. Tuomelan selvitystyö ei kuitenkaan ole johtanut varsinaisen uudistustyön aloittamiseen eikä selvitys ole tiettävästi ollut lausuntokierroksella tuomioistuimissa.
31. Suomessa on yksi tärkeä henkilö, joka jarruttaa mainittua järkevää ja oikeusvaltiota vahvistavaa uudistusta. Tätä henkilöä ministerit ja hallitukset kuuntelevat. Tämä mies on KHO:n presidentti Pekka Hallberg, joka on sanonut, että hänen virassa ollessaan tuomioistuinten keskushallintoa ei irroteta oikeusministeriöstä. Tähän kantaan oikeusministerit ja hallitukset ovat voineet aina tukeutua, kun ne eivät ole panneet sanotun uudistuksen eteen niin sanotusti tikkua ristiin.
32. Kuten olen jo aiemmin kertonut, Hallberg on taitava tuomari ja monen toimen lakimies, sallittaneen tässä yhteydessä luonnehdinta "hallituksen mies", jonka kiinteitä yhteyksiä toimeenpanovaltaan ja sen edustajiin aina tasavallan presidenttejä myöten on ehkä ihailtu mutta myös ihmetelty ja kritisoitu. Hesarin jutussakin mainitaan yksi esimerkki Hallbergin monitoimisuudesta, eli tapaus, jossa Hallberg, siis ylimmän hallintotuomioistuimen päällikkötuomari, johti Suomen hallituksen valtuuskuntaa, joka raportoi ihmisoikeuksien toteutumisesta YK:n ihmisoikeuskomitealle. Kyseinen tehtävä lienee Hallbergin hallinnollisista yms. tehtävistä tai sivutoimista vähäpätöisemmästä päästä, mutta sanottu rooliristiriita pantiin komiteassa joka tapauksessa merkille.
33. Sitä vastoin meillä Suomessa kukaan ei tunnu kiinnittävän Pekka Hallbergin erilaisiin rooleihin tai arveluttaviin tekemisiin tai korkeimman oikeuden jäsenten lukuisiin välimiestehtäviin tai muihinkaan sivutoimiin juuri minkäänlaista huomiota. Selkeä todiste tästä saatiin viime itsenäisyyspäivänä, jolloin tasavallan presidentti myönsi tuolloin jaettavana olleista kunniamerkeistä kaikkein korkeimman "sattumoisin," kenellepä muulle kuin juuri Pekka Hallbergille. Tämä ei kuitenkaan tarkemmin ajatellen ole mikään yllätys, sillä olivathan sekä kunniamerkin myöntäjä että sen saaja - vanhoja tovereita jo pidemmältä ajalta - olleet yhtä mieltä siitä, että egyptiläisen isoäidin käännytyspäätös oli "oikeustajun vastainen". Pekka Hallbergin ansioksi luettiin varmaan myös se, että hän oli ollut itse mukana ratkaisemassa kyseisen isoäidin tapausta ja jättänyt päätökseen eriävän mielipiteen ja yrittänyt sitten vielä viivyttää päätöksen täytäntöönpanoa.
34. Näyttää siltä, että oikeusvaltiossa voi toimia ja oikeusvaltiota niin sanotusti "rakentaa" monella eri tavalla tavalla (ks. tästä blogia 95/14.5.2009 "Oikeusvaltiota remontoimassa", joka on julkaistu myös äskettäin ilmestyneessä Blogikirja -nimissä kirjassa). Sama havainto tuntuu pätevän myös ilmiöön "oikeusvaltion murentaminen," josta HS:n jutussa kerrotaan. Pekka Hallberg on paitsi oikeustieteen, myös valtiotieteen tohtori. Valtiotieteellisessä hän on väitellyt tohtoriksi väitöskirjallaan, jonka teemana sattuu olemaan juuri "Oikeusvaltio." En ole lukenut sanottua kirjaa, joka on tiettävästi käännetty myös kiinan kielelle; juuri Kiinaanhan Hallberg on yhdessä presidentti Ahtisaaren kanssa yrittänyt levittää oikeusvaltion ilosanomaa, minkäänlaisia tuloksia ei ole vain ilmennyt. Hallbergin oikeusvaltiollisena mottona saattaisikin hyvin olla: "Älkää tehkö niin kuin minä, vaan niin kuin minä sanon."
Lähettänyt Jyrki Virolainen klo 5/29/2011 13 kommenttia:
Tunnisteet: Hallberg, Koiviston konklaavi, Koskinen Johannes, Mauno Koivisto, oikeusvaltio, riippumattomuus, Rusi-tuomio, Tarja Halonen, tuomarit, tuomarivaltio, tuomioistuimet, vallan kolmijako-oppi
Lähettänyt Jyrki Virolainen klo 5/25/2011 38 kommenttia:
Lähettänyt Jyrki Virolainen klo 5/17/2011 24 kommenttia:
1. Eilen saavutettiin reilun viikon kestäneen venkoilun ja polittisen näytelmän jälkeen vihdoin sopu niistä Portugali-tukipaketin ja EU:n väliaikaisen ja pysyvän rahoitusvälinemekanismin asioista, jotka Suomi tulee ainakin muodollisesti asettamaan tukensa ehdoiksi. Poliittisesta umpisolmusta puhuttiin, mutta se aukeni lopulta yllättävän tai suorastaan naurettavan helposti. Pakettiin kuuluvat seuraavat asiat:
2. Portugalin tukipaketin "tiukennus":
- Portugalin käynnistettävä neuvottelut yksityisten lainanantajiensa pysymiseksi maassa.
- Portugalin myytävä omaisuuttaan.
3. Väliaikainen Euroopan rahoitusväline ERVV:
- Suomi harkitsee jatkossa tukea vain jos sitä hakenut maa antaa Suomelle vakuudet takausosuudelle.
- Suomi edellyttää kattavampaa velkakestävyyden arviointia.
- Lainamuotoisen tuen yhteydessä pääomitettavien pankkien omistajien ja sijoittajien kannettava vastuunsa.
- Tuen oltava avointa, läpinäkyvää ja vastikkeellista.
4. Pysyvä Euroopan vakausmekanismi EVM:
- Hyväksyttävä velkajärjestelyä edesauttavat yhteistoimintalausekkeet.
- Lainoilla oltava ensisijainen asema yksityisen sektorin lainoihin.
- Täytettävä muutkin Suomen aiempien kantojen mukaisen pankkien ja sijoittajien vastuun yksityiskohdat.
- Ei euromaiden yhteisvastuuta.
5. Neljäntenä osana kokoomuksen ja demareiden sopimaan pakettiin kuuluu toivomus pankkiverosta.
6. Portugali-pakettiin, josta on määrä päättää euromaissa ensiksi, kuuluu siis ainoastaan kaksi ehtoa, joista Katainen neuvottelee ensi viikon alussa euroalueen valtiovarainministereiden kanssa. Eero Heinäluoma tosin esitti eilen A-plussassa, että myös ERVV:n kohdalle merkityt ehdot koskisivat Portugalille myönnettävää tukea. Kimmo Sasi oli sen sijaan toista mieltä ja hän lienee oikeassa.
7. Kuten jo edellisen blogijutun yhteydessä totesin, Portugalin tukea koskevat ehdot ovat luonteeltaan lähinnä kosmeettisia ja niistä sitä paitsi sisältyy mainintoja jo EU:n piirissä viikko sitten julki tulleeseen apupakettiin. Tältä osin kyse ei siis ole mistään "kovista ehdoista" vaikka Heinäluoma yritti eilen muuta kovasti toitottaa.
8. Tämä "Suomen paketti" menee kirkkaasti läpi huomenna suuren valiokunnan äänestyksessä, sillä nyt myös keskusta ja vihreät ovat ilmoittaneet kannattavansa mainittuja ehtoja, samoin tekevät Rkp ja todennäköisesti myös kristilliset. Vastaan haraavat vain vasemmistoliitto ja persut.
9. Persut on ehtinyt sanoa Timo Soinin suulla kuuluisat kolme "eitään" eli kielteisen kantansa a) Portugali-paketille, b) ERVV:lle että c) EVM:lle. Soini eurovastaiselle kannalle on mustaa valkoisella ja vieläpä oikein kv. foorumilla nimittäin Soini Wall Street Journalissa julkaiseman artikkelin muodossa.
10. Kataisen ja Urpilaisen sopiman paperin mukaan ”uusi muodostettava hallitus sitoutuu viemään nämä neljä kokonaisuutta eteenpäin eduskunnassa ja muissa tarvittavissa päätöksentekoelimissä”. Kyse on siis kokonaisuutta koskevasta linjauksesta, joka suhtautuu eurotukiin entistä tiukemmin, mutta silti hyväksyvästi. Perussuomalaiset taas on sanonut ehdottoman ein kaikille Euroopan tukipaketeille ja -järjestelmille.
11. Katainen roikottaa vielä muodollisesti persuja hallitustunnusteluissa, ehkä myös hallitusneuvottelujen alussa, mutta selvää pitäisi olla, että persut jäävät EU:n ja euron vastaisine kantoineen hallituksen ulkopuolelle. Persut ei ole eurooppalainen puolue eikä kotimaan politiikassa yhteistyökykyinen puolue, tämä on nyt nähty. Olisi vallan outoa, että hallituksessa olisi puolue, joka äänestäisi mainitussa kohdin epäluottamusta hallitukselle. Tyhjän äänestäminen ei taida nyt riittää.
12. Kyse on nyt vain siitä, että Katainen toivoo Soinin ja persujen tekevät itse omat johtopäätöksensä jättäytymisestä hallituksen ulkopuolelle, jottei hänen tarvitsisi sitä heille sanoa. Soini ja persut saisivat liiaksi marttyyriyttä, jos Katainen komentaisi heidät ulos hallitusneuvotteluista.
13. Teoriassa on vielä mahdollista, että persut suorittaisivat sen paljon puhutun takinkääntönsä vasta nyt eli siis viime tipassa. Tämä vaatisi jo kolme kertaa tapahtuvan 360 asteen takinkäännön eli kerran jokaisen "ei":n osalta. Nähtäisiinkö tämä ihme sittenkin?
14. Persujen varapuheenjohtaja Pentti Oinonen (Perus-Pena) laukaisi aamulla tv:ssä hauskan vertauksen persujen tilanteessa hallitusneuvottelujen alla: Me odotellaan Kataisen viestiä kuin "lehmät lepikossa sadetta." Persut siis ennakoivat, että hallituskysymyksessä tulee kohta kylmää vettä niskaan ja oikein kunnolla!
15. Uuteen hallitukseen tulevat kokoomuksen ja demareiden apupuolueiksi rkp ja kd sekä luultavasti vielä vihreät.
Kohta yllä olevien rivien kirjoittamisen jälkeen Timo Soini marssi tiedotustilaisuuteen ja kertoi lyövänsä hanskat tiskiin: persut ei lähde mukaan edes Kataisen ja Urpilaisen tarjoamiin hallitusneuvotteluihin! Täysin odotettu ratkaisu ja osoitus siitä, että persut ei todellakaan ole yhteistyöhaluinen puolue.
Katainen ilmoitti iltapäivällä, mikä on hänen ehdotuksensa ja valintansa hallituksen kokoonpanoksi, jonka ohjelmasta nyt lähdetään neuvottelemaan: kokoomus, sdp, rkp, vihreät ja kd. No niin, sehän on täysin sama koalitio, jota yllä jo itse veikkasin. Jetsulleen!
Lähettänyt Jyrki Virolainen klo 5/12/2011 18 kommenttia:
Tunnisteet: hallitusneuvottelut, Katainen, perussuomalaiset, Timo Soini
Blogikirja on nyt ilmestynyt
1. Sanonta "mies se tulee räkänokastakin, vaan ei tyhjännaurajasta" kuuluu vanhan kansan viisauksiin. Tunnetaan myös sanonta "mies se tulloo paskahoustahi, vaan ei tyhjännaurajasta."
2. Politiikan yhteydessä ei juuri puhuta tyhjän nauramisesta; eri asia on, että politiikka vaikuttaa joskus - varsinkin vaalien alla ja umpikujamaisten hallitustunnustelelujen aikana - aika naurettavalta. Politiikanteossa sen sijaan tunnetaan ilmiö nimeltä "tyhjää äänestäminen". Eduskunnan koneäänestykseen sisältyy neljä eri vaihtoehtoa: "jaa", "ei" "tyhjää" ja "poissa". Poissaolevat edustajat kone rekisteröi itse, mutta nappia "tyhjää" kansanedustaja joutuu painamaan itse siinä missä jaa ja ei -nappiakin.
3. Vaaleissa eli esimerkiksi puhemiehen vaalissa tyhjät äänestysliput sen sijaan hylätään. Sama kohtalo on lipuilla, joihin kirjoitetut nimet henkiöistä eivät joko ole eduskunnan jäseniä tai ovat tekaistuja. Hylättyjen äänien kategoriaan kuuluvat esimerkiksi sellaiset ilmaisut kuten Zysse, Penis, Aku Ankka, 007, Herra Huu jne.
4. Myöskään eduskunta- tai kunnallisvaaleissa ei voida äänestää hyväksytysti tyhjää. Tyhjää äänestämällä ihmiset saattavat ilmaista, että kukaan ehdokkaista ei heidän mielestään täytä äänestäjän asettamia vaatimuksia. Tyhjääkin äänestämällä halutaan kuitenkin samalla kertoa, että yhteiskunnalliset asiat kiinnostavat.
5. Vertailun vuoksi voidaan todeta, että tuomioistuimissa joudutaan myös silloin tällöin äänestämään, jos kollegiaalisen oikeuden jäsenet ovat jostakin kysymyksestä eri mieltä keskenään. Lain mukaan (OK 23 luku ja ROL 10 luku) tuomioistuimen jäsenen on lausuttava jokaisesta ratkaistavasta kysymyksestä. Näin ollen tyhjää äänestäminen ei ole tuomioistuimessa sallittua, vaikka jäsenillä ei olisikaan varmaa mielipidettä jostakin asiasta tai kysymyksestä eli käsillä olisi tilanne "ei osaa sanoa."
6. Tilanteesta "ei selviä" käytetään juridiikassa vanhastaan termiä non liquet. Vanhassa roomalaisessa siviiliprosessissa voitiin päätyä langettavan (condemno) tai vapauttavan (absolvo) tuomion ohella myös tulokseen non liquet: "se ei ole selvää." Nykyisin tämä ei sen sijaan ole mahdollista. Vaikka tuomioistuimen tai oikeuden jonkun yksittäisen jäsenen tekisi epäselvässä jutuissa mieli lyödä hanskat tiskiin, näin ei kuitenkaan ole lupa menetellä. Tuomioistuinta velvoittaa ratkaisupakko; tämä kuuluu oikeussuojaan. Tuomioistuimen on annettava oikeusriitaan aina ratkaisu ja tuomiossa on mainittava, onko kanne/syyte hyväksytty tai hylätty ja miltä osin. Näin on tehtävä myös siinä tapauksessa, jolloin oikeuden jäsenellä ei ole täyttä selvyyttä, mitä jutussa on tapahtunut tai miten tapausta olisi juridisesti arvioitava. Näyttö- eli tosiasiakysymyksen osalta epäselvyys ratkaistaan tiettyjen useimmissa tapauksissa lakiin kirjoittamatta jääneiden todistustaakkasääntöjen mukaisesti, jolloin todistustaakka on joko kantajalla tai vastaajalla. Rikosjutussa todistustaakka on syyttäjällä.
7. Politiikassa tyhjän äänestäminen on joissakin tapauksessa kysymys juuri "ei osaa sanoa" -tilanteesta, jolloin poliitikko ei tiedä asiasta tarpeeksi eikä halua siksi ottaa ehdotonta kantaa puolesta tai vastaan. Toisinaan asia voi olla kansanedustajan tai kunnanvaltuutetun mielestä sen verran merkityksetön, että hän halua pidättäytyä lausumasta mielipidettään jaa eikä ei: kyseessä on siis EVVK-tilanne. Tyhjää äänestämällä poliitikko voi myös haluta vältellä vastuutaan ja vedota, jos tehty päätös osoittautuu myöhemmin huonoksi, siihen, että "minähän epäilin asiaa jo silloin, kun siitä aikanaan äänestettiin." Usein tyhjää äänestämisessä on kysymys puhtaasti puoluepoliittisesta tai henkilökohtaisesta taktikoinnista, jolloin poliitikko pidättäytyy äänestämästä spekuloiden sillä, mitä haitallisia seurauksia puolesta tai vastaan äänestämisestä saattaisi hänelle tai koko puolueelle myöhemmin jossakin muussa yhteydessä ja "isommassa asiassa" olla.
8. Taktisista syistä tapahtuvasta tyhjää äänestämisestä on esimerkkejä vaikka minkä verran. Mutta ei mennä nyt lähemmin niihin, vaan todetaan, että parhaillaan meneillään olevissa hallitustunnusteluissa ja erityisesti niin sanottua Portugalin-tukipakettia koskevan kysymyksen ratkaisussa on ehditty väläytellä mahdollisuutta äänestää tyhjää.
9. Eduskunnan suuri valiokunta kokoontuu huomenna keskiviikkona käsittelemään Portugali-paketin hyväksymistä ja sille mahdollisesti - ja todennäköisesti - Suomen puolesta asetettavia neuvotteluehtoja. Asiaa on jo valmisteltu reilu viikko hallitustunnustelija Jyrki Kataisen asettamassa ja Kimmo Sasin johtamassa kaikkien puolueiden työryhmässä, josta keskustan edustaja Mauri Pekkarinen jättäytyi pois viime viikon lopulla. Työryhmän kannan perusteella VVM:n virkamiehet laativat ehdotuksen, jota käsitellään vielä toimitusministeriönä istuvan Mari Kiviniemen hallituksen ministerivaliokunnassa. Hallituksen/ministerivaliokunnan esityksen pohjalta suuri valiokunta päättää valtiovarainministeri Jyrki Kataiselle annettavista evästyksistä eli niistä ehdoista, joilla Suomi on valmis hyväksymään sanotun paketin. On mahdollista, että suuri valiokunta päättää hylätä koko paketin. Katainen menee saamiensa neuvotteluvaltuuksin kanssa ensi viikon alkupuolella pidettävään EU-maiden valtiovarainministereiden kokoukseen, jossa paketin kohtalo on tarkoitus lopullisesti sinetöidä.
10. Pääministeri Kiviniemi ja muut EU-ministerivaliokuntaan kuluvat keskustan edustajat edustajat ovat ilmoittaneet joko äänestävänsä valiokunnan kokouksessa tyhjää tai jäävänsä pois koko kokouksesta, eli pääministerilläkin olisi kokouksen aikana "muita menoja." Tämä vaikuttaa hieman moraalittomalta tai vastuuttomalta siihen nähden, että ennen vaaleja Kiviniemi ajoi voimakkaasti kantaa, jonka mukaan Suomen tulisi hyväksyä Portugali-paketti pitäisi likipitäen sellaisenaan. Ilmeisesti keskusta esittää huomenna suuressa valiokunnassa omat näkemyksensä siitä, millä ehdoilla paketti olisi hyväksyttävissä.
11. Perussuomalaiset ovat ilmoittaneet äänestävänsä suuressa valiokunnassa "ei". Timo Soinilla oli vaalien jälkeen ilmiselvästi haluja hyväksyä paketti, jotta persujen hallituspaikka ei olisi vaarantunut. Viime viikon lopulla Soini ilmeisesti pelästyi muiden persu-kansanedustajien jyrkkää ei-linjaa ja palasi kiltisti ruotuun. Persut ilmoittuvat myös kahdesta muusta ei-kannasta, eli puolue ei hyväksy myöskään väliaikaisen vakuusrahaston ehtojen muuttamista Suomen takausvastuuta kasvattavalla tavalla eikä liioin vuonna pysyvän vakuusrahastoa, jonka on määrä ottaa käyttöön vuonna 2013.
12. Demarit ovat ottaneet epäselvästä ja suorastaan umpikujamaisesta tilanteesta kaiken ilonirti. Demarit tietävät, että ilman heitä Katainen ei onnistu muodostamaan enemmistöhallitusta, joten he ovat puhuneet ja jankuttaneet puhumasta päästyäänkin "sijoittajavastuusta", joka tulisi ottaa osaksi Portugali-pakettia. Kaikki tosin tietävät, että sijoittajavastuuta ei ole mahdollista tällä aikataululla käytännössä hyväksyä, vaan kyse voi olla korkeintaan jonkinlaisesta periaateluontoisesta ponsilausumasta, joka otettaisiin sovitun paketin liitteeksi, mutta jota ei tässä vaiheessa toteutettaisi.
13. Ilmeistä on, että huomenna Eduskunnan suuri valiokunta ottaa äänestyksen jälkeen - ainoastaan persut ja luultavasti myös vasemmistoliitto äänestävät paketin hyväksymistä vastaan - periaatteessa myönteisen kannan Portugali-paketin hyväksymiseen. Samalla paketin hyväksymiselle asetetaan tiettyjä ehtoja, jotka valiokunta "toivoo" tulevan EU:n valtiovarainministereiden kokouksessa hyväksytyiksi. Kyse ei siis ole niin sanotuista reunaehdoista, jotka Suomi asettaisi ehdottomasti sopimuksen ja paketin hyväksymisen ehdoiksi. Saapa nähdä, tullaanko valiokunnassa näkemään tyhjää äänestämistä.
14. Portugali-paketti samoin kuin edellä mainitut kaksi muuta asiaa eli väliaikaisen vakuusrahaston kasvattaminen ja pysyvän vakuusrahaston hyväksyminen palaavat kuitenkin hallituksen tiedonannon muodossa Eduskuntaan sen jälkeen, kun nuo asiat on päätetty EU:n piirissä. Jos olen oikein ymmärtänyt, Portugalin tukipaketti ja väliaikaista vakuusrahastoa koskeva asia tulevat eduskunnan käsittelyyn kesäkuussa ja pysyvää vakuusrahastoa koskeva kysymys syksyllä. Silloin Suomessa on luultavasti uusi hallitus jo koossa ja juuri sen antaman tiedonannon perusteella Eduskunta äänestää kyseisistä asioista.
15. Tällöin voidaan joutua näkemään tyhjää äänestämisiä enemmänkin. Jos persut ovat mukana Kataisen johtamassa hallituksessa, sille joudutaan ilmeisesti antamaan ja hallitusneuvottelujen aikana vapaus äänestää tiedonantoäänestyksessä tyhjää. Toinen vaihtoehto on, että persut suostuvat hallitukseen päästäkseen tekemään paljon puhutun takinkääntötempun eli he ilmoittavat kesäkuussa suostuvansa hyväksymään nuo kiistanalaiset asiat. Keskusta ja vihreät ovat ilmoittaneet, että ne ottavat kesäluussa ja syksyllä oppositiopuolueina myönteisen kanan mainittuihin kysymyksiin vain sillä edellytyksellä, että hallituspuolueet seisovat yksimielisesti tiedonannon ja esitystensä takana. Siten myös keskusta ja vihreät voivat äänestää tyhjää eli olla sillä tavoin tukematta epäyhtenäisen hallituksen politiikkaa.
16. Elämme siis politiikan suhteen aika mielenkiintoisia aikoja! Tämän se sitten teki, kun noita persuja piti vaaleissa äänestää parlamenttiin niin maan perusteellisesti! Kataisen ratkaisu erottaa Portugalin-tukipaketti hallituskysymyksistä vaikutti vielä viikko sitten näppärältä, mutta nyt asiassa samoin kuin hallitustunnusteluissa näyttää joudutun poliittisen taktikoinnin seurauksena umpikujaan. Jyrki Katainen on hävinnyt kokonaan julkisuudesta kulissien taakse. Hän on delegoinut vaikean Portugali-kysymyksen Kimmo Sasin hoidettavaksi; saisikohan Sasi vaivan palkaksi ministerisalkun Kataisen hallituksessa, jos sellainen syntyy?
17. Timo Soini sen sijaan esiintyy julkisuudessa ja jopa arvostetun Wall Street Journalin palstoilla jaellen neuvojaan ja uhkaavia ennusteitaan sinne tänne. Soini ajaa kiivaasti Kreikan ym. velkamaiden velkasaneerausta välittämättä yhtikäs mitään niistä ilmeisen vakavista seuraamuksista, joita yhtäkkisestä velkajärjestelyistä aivan ilmeisesti uhkaisi seurata rahoitusmarkkinoilla ja eri maiden taloudessa.
18. Toisaalta Timo Soinilla on hirmuinen hinku päästä hallitukseen. Luultavaa on, että Kataisella ja Soinilla on jo jonkinlainen alustava sopimus persujen mukaan pääsystä hallitukseen. Soini lievensi eilen persujen ilmastopoliittista ohjelmaa - sitä Putkosen kopioimaa - ikään kuin näyttönä sille, että persutkin on muka valmis tinkimään omista tavoitteistaan, velkamaiden kriisipakettia lukuun ottamatta. Persut ei kuitenkaan hyväksy nykyhallituksen ja eduskunnan hyväksymää ilmastopoliittista päästökauppajärjestelmää.
19. Mutta, mutta. Vaikuttaa hyvin lyhytnäköiseltä politiikalta ottaa hallitukseen mukaan puolue, joka ajaa selkeästi eurokielteistä linjaa vähän joka asiassa. Suomi on kuitenkin entistä sidotumpi EU:hun lainsäädännössä ja talouskysymyksissä. Vaikka sitä ei välttämättä kukaan haluaisi, niin kehitys näyttää kulkevan kuitenkin pikku hiljaa kohti EU:n liittovaltiota, ja tätä persut jyrkästi vastustaa. Miten hallituksessa voi olla yhtenä kolmesta suuresta puolueesta olla mukana puolue, joka e ole vain EU-kriittinen vaan selvästi EU-kielteinen? Katainen ottaa suuren riskin ottaessa persut mukaan hallitukseen. Luultavaa on, että hallitus, jossa persut olisi mukana, ei istu koko nelivuotiskautta.
20. Minusta keskustaa ja vihreitä on moitiskeltu hieman turhaan vastuun pakoilusta, kun ne ovat ilmoittaneet, etteivät välttämättä halua olla kaavaillun uuden hallituksen takuumiehinä Portugali-paketin hyväksymisessä, vaan tulevat tarkastelemaan asiaa suuressa valiokunnassa uudelleen ja kannattavansa kesäkuun tiedonantoäänestyksessä hallituksen linjaa vain sillä edellytyksellä, että hallitus seisoo yksimielisenä tiedonannon takana. Oppositiopuolueiden velvollisuutena ei ole toki pitää hallitusta pystyssä, jos hallituksen omat rivit tuntuvat rakoilevan.
21. Juuri äsken uutisoitiin, että Kimmo Sasin vetämän työryhmän työn anti jäi "tiedon levittämiseksi." Sasin työryhmä, joka etsi uuden eduskunnan yhteistä kantaa Portugalin tukemiseen, päätti työnsä tänään aamupäivällä. Ryhmä ei onnistunut tehtävässään eli eduskunnan yhteisen näkemyksen muotoilussa, vaan asia siirtyy eduskuntaryhmiin. Niistä valtaosa on koolla tänään iltapäivällä. Ryhmillä on mahdollisuus esittää omia vaatimuksiaan Suomen ehdoiksi Portugalin tuelle. Sasin työryhmää on luonnehdittu "opintopiiriksi."
22. No niin, tässäpä lukijoille monenlaista asiaa purtavaksi! Toivoin vilkasta keskustelua kommenttien muodossa. Voidaanko jollekin puolueelle - ja nimenomaan todennäköisesti tulevalle hallituspuolelle - antaa Euroopan velkamaiden kriisistä päätettäessä vapaat kädet äänestää tyhjää? Mitkä ovat ne puolueet ja perusteet, joiden varaan tuleva hallitus pitäisi muodostaa?
Blogikirja (352 sivua) on nyt ilmestynyt. Kirjaan on koottu blogin "parhaita paloja" eli 45 tässä blogissa julkaistua juttua, jotka käsittelevät juridiikkaa ja oikeuspolitiikkaa; puoluepolitiikkaa käsitteleviä juttuja ei kirjaan sisälly. Kustantaja on Lapin yliopiston oikeustieteiden tiedekunta, mistä kirjaa voi myös tilata. Puhelinnumero on 040 4844 033.
Lähettänyt Jyrki Virolainen klo 5/10/2011 19 kommenttia:
Tunnisteet: hallitusneuvottelut, Katainen, non liquet, Portugalin talouskriisi, ratkaisupakko, Sasi Kimmo, Timo Soini, tyhjää äänestäminen, äänestys oikeudessa, äänestäminen vaaleissa
Mr. Peitetoiminta
1. Korkein oikeus antoi tänään periaatteellisesti merkittävän ennakkopäätöksen (KKO 2011:27) Ulvilan murhajutun esitutkinnan yhteydessä tapahtunutta peitetoimintaa koskevien asiakirjojen esittämisvelvollisuudesta hovioikeudessa parhaillaan jatkuvassa oikeudenkäynnissä.
2. Lyhyt kertaus. - Anneli A:lle vaadittiin Satakunnan käräjäoikeudessa Porissa reilut vuosi sitten vireille tulleella syytteellä rangaistusta 1.12.2006 väitetyksi tehdystä aviomiehensä murhasta. Käräjäoikeuden viime vuoden huhti-toukokuussa toimitetun pääkäsittelyn kuluessa A sai tietää, että esitututkinnan aikana poliisi oli kohdistanut häneen peitetoimintaa. Eräs poliisimies, jota on kutsuttu julkisuudessa nimeltä "Seppo", oli väärän henkilöllisyyden turvin ystävystynyt A:n kanssa. Seppo oli viettänyt aikaa A:n kanssa, oleskellut tämän asunnossa ja ollut myös tämän lasten seurassa. Peitetoiminta alkoi helmikuussa 2009 ja päättyi syksyllä 2009. Sepon ja A:n yhteydenpito on alkanut toukokuussa 2009. A vangittiin syylliseksi epäiltynä syyskuussa 2009.
3. A sekä surmatun miehen sisarukset vaativat käräjäoikeuden pääkäsittelyn aikana, että KRP velvoitetaan ilmoittamaan, onko A:han kohdistettu peitetoimintaa ja jos peitetoimintaa on käytetty, KRP velvoitetaan luovuttamaan peitetoiminnan perusteella laadittu pöytäkirja. KRP vastusti hakemuksen hyväksymistä.
4. Päätöksellään 5.5.2010 käräjäoikeus hylkäsi sanotun vaatimuksen, koska peitetoimintaa koskeva pöytäkirja sisälsi ainakin osaksi salassa pidettäviä poliisin taktisia ja teknisiä menetelmiä, joita koskeva osuus ei ollut erotettavissa asiasisällöstä. Käräjäoikeus viittasi KRP:n edustajan oikeudelle antamaan kertomukseen, jonka mukaan peitetoiminnassa ei ollut tullut esiin seikkoja, jotka olisivat olleet syytteessä todettua tapahtumainkulkua tukevia taikka sitä vastaan puhuvia.
5. Satakunnan käräjäoikeus tuomitsi 12.11.2010 antamallaan tuomiolla A:n murhasta elinkaudeksi vankeuteen. A valitti tuomiosta Vaasan hovioikeuteen. Oma kommenttini käräjäoikeuden tuomiosta löytyy blogista n:o 292/23.6.2010.
6. Hovioikeudessa A, jonka vaatimukseen surmatun miehen sisarukset yhtyivät, vaati pääasiasta tekemänsä valituksen yhteydessä, että hänen käräjäoikeudessa asiakirjan esittämistä koskeva vaatimuksensa hyväksytään. A vaati, että KRP velvoitetaan esittämään peitetoimintaa koskeva esitys, sen toteuttamisesta laadittu suunnitelma, päätös peitetoiminnasta perusteluineen sekä kaikki muut peitetoimintaa koskevat raportit, muistiinpanot ja asiakirjat.
7. Päätöksellään 29.3.2011 hovioikeus määräsi KRP:n esittämään peitetoiminnan toteuttamisesta laaditusta pöytäkirjasta ja peitetoiminnasta laaditusta raportista sellaiset otteet, joihin ei sisälly tietoa peitetoiminnan suorittaneen henkilöllisyydestä eikä tietoa salassa pidettävistä taktisista ja teknisistä menetelmistä. Perusteluissaan hovioikeus lausui, että jos A tai surmatun miehen sisarukset erityisestä syystä katsovat, että otteista puuttuu pääasian kannalta merkityksellisiä tietoja, hovioikeuden tulee ottaa väitteestä harkittavakseen, onko KRP velvoitettava esittämään pöytäkirja ja raportti edellä kerrottua laajemmin.
8. Hovioikeuden antaman muutoksenhakuosoituksen mukaan mainittuun päätökseen ei saanut erikseen hakea muutosta. KRP kuitenkin kanteli päätöksestä KKO:een. KKO toimitti 18.4.2011 asiassa suullisen käsittelyn.
9. KKO totesi valitusoikeudesta, että KRP:n KKO:lle toimittama kantelu ei ollut tutkittavissa ylimääräisenä muutoksenhakuna. KKO katsoi kuitenkin - käsitystään laajasti perustellen - että KRP:llä täytyi olla asiassa käytettävissään muutoksenhakumahdollisuus ja että hovioikeuden olisi tullut antaa valitusosoitus, jonka mukaan sen ratkaisuun saa hakea erikseen muutosta KKO:ltä valituslupaa pyytämällä. KKO oikaisi hovioikeuden valitusosoitusta ja myönsi valitusluvan.
10. Korkeimmassa oikeudessa oli siis kysymys siitä, ovatko A ja surmatun miehen sisarukset esittäneet riittävän syyn vaatimukselleen asiakirjojen esittämisestä ja voiko yleinen tuomioistuin antaa tällaisen velvoitteen viranomaiselle. Lisäksi kysymys oli siitä, miten asiakirjan esittäminen oli tässä toteutettavissa niin, että sekä rikosasian vastaajan puolustautumismahdollisuudet että viranomaisen yleiseen etuun perustuva salassapito voidaan asianmukaisesti turvata.
11.Voimassa olevassa pakkokeinolaissa tai poliisilaissa ei ole säännöksiä, joiden mukaan peitetoiminnasta olisi annettava tieto sen kohteeksi joutuneelle. Poliisilain 44 §:n 1 momentin mukaan poliisin henkilöstöön kuuluva ei ole velvollinen ilmaisemaan salassa pidettäviä taktisia tai teknisiä menetelmiä eikä 2 momentin mukaan paljastamaan peitetoiminnassa toimineen henkilön henkilöllisyyttä koskevaa tietoa, jos tiedon ilmaiseminen vaarantaisi peitetoiminnassa toimineen tai tämän läheisten turvallisuuden taikka tulevien vastaavanlaisten tehtävien hoitoa taikka tiedonhankinnan onnistumisen. Pykälän 3 momentin mukaan tuomioistuin voi kuitenkin erittäin painavien syiden vaatiessa määrätä ilmaistavaksi 1 tai 2 momentissa mainitun tiedon, milloin virallinen syyttäjä ajaa syytettä rikoksesta, josta saattaa seurata vankeutta kuusi vuotta tai sitä ankarampi rangaistus. Tällöinkään ei saa määrätä ilmaistavaksi peitetoiminnassa toimineen henkilöllisyyttä, jos siitä ilmeisesti aiheutuisi vakavaa vaaraa hänen tai hänen läheistensä turvallisuudelle. - Uudessa pakkokeinolaissa, jonka eduskunta vaalien alla kovassa kiireessä hyväksyi, mutta joka ei ole vielä voimassa, on sitä vastoin säännöksiä poliisin velvollisuudesta ilmoittaa salaisesta tiedonhankinnasta rikoksesta epäillylle.
KKO:n ennakkopäätökseen pääsee käsiksi tästä.
12. KKO ratkaisi asian siis periaatteessa samalla tavalla kuin hovioikeuskin, mutta kirjoitti ratkaisulle kokonaan uudet ja varsin laajat perustelut. Perusteluissa todetaan muun muassa, että oikeudenmukainen oikeudenkäynti edellyttää, että rikosasian vastaajalla tulee olla käytettävissään rikostutkinnan aikana kertynyt aineisto. Rikosjutun asianosaisilla täytyy lähtökohtaisesti olla mahdollisuus saada tieto toistensa esittämistä väitteistä ja todisteista sekä kommentoida niitä. Vastaajan oikeus esitutkinnan aikana kertyneeseen aineistoon ei ole kuitenkaan poikkeukseton. Vastaajan oikeutta saattavat rajoittaa kilpailevat intressit, kuten tarve pitää salassa poliisin rikostutkintamenetelmät.
13. Ratkaisun mukaan tiedon salaaminen rikosasian vastaajalta tulee kysymykseen vain tiukoin edellytyksin, eikä keskusrikospoliisin vaatimusta asiakirjojen täydellisestä salaamisesta voitu hyväksyä. Vastaajan oikeus puolustautua murhasyytettä vastaan edellyttää, että esitutkinnassa kertynyt aineisto paljastetaan hänelle mahdollisimman laajasti ja että hän voi niin halutessaan vedota siihen oikeudenkäynnissä.
14. Toisaalta KKO katsoi, että vaikka rikosasian vastaajan etu on erittäin painava, tässä tapauksessa ei ollut perusteita sille, että asiakirjat olisi kokonaisuudessaan esitettävä asianosaisille. Näin ollen annettavista asiakirjoista saatiin poliisimiesten henkilöllisyyden ohella peittää tietoja poliisin taktisista ja teknisistä menetelmistä, mutta niistä tuli ilmetä tiedot poliisin peitetoiminnassa tekemistä havainnoista ja arvioista.
15. KKO määräsi, että KRP:n tulee toimittaa hovioikeudelle viimeistään 10.5. mennessä peitetoimintaa koskevista pöytäkirjasta (2 sivua) ja raportista (reilut 100 sivua) otteet, joista saadaan salata vain peitetoimintaa suorittaneiden poliisimiesten henkilöllisyys sekä tietoja peitetoiminnan suunnitelmista ja poliisin käyttämistä seuranta-, salaamis- ja yhteydenpitomenetelmistä. Salata voidaan myös sellaiset peitetoimintaoperaatioiden aloittamiseen jälkeen laaditut raportin osata, jotka koskevat tutkintateknisiä tai -taktisia suunnitelmia peitetoiminnan jatkamisesta taikka tulevien operaatioiden suorittamisesta. Nämä asiakirjat on toistaiseksi pidettävä salassa muilta kuin asianosaisilta, kunnes hovioikeus lopullisen asiaratkaisun yhteydessä päättää niiden salassapidosta.
16. Huomionarvoista päätöksessä on myös se, että tietoja, jotka koskevat peitetoiminnassa tehtyjä havaintoja ja arvioita, ei saa salata sillä perusteella, että samalla paljastuisi seikkoja, joista ilmenee poliisin menettelytapaoja peitetoiminnan toteuttamisessa.
16. Vaikuttaa hieman yllättävältä, että päätöksen mukaan KRP saa, edellä mainittujen määräysten puitteissa toki, päättää salattavista tiedoista. Vaihtoehtona olisi voitu harkita menettelyä, jossa koko peitetoiminta-aineisto, toimintaan osallistuneiden henkilöllisyyttä lukuun ottamatta, olisi määrätty luovutettavaksi hovioikeudelle, joka olisi, keskusteltuaan ensin KRP:n edustajan, syyttäjän sekä asianosaisten asianajajien kanssa ratkaissut, mitkä tiedot ja asiakirjojen osat kuuluvat salattaviin tietoihin ja mitkä taas eivät.
17. Miten menetellään, jos asianosaisten hovioikeuden pääkäsittelyssä syntyy erimielisyyttä siitä, onko peitetoiminnasta laadittu pöytäkirja tai raportista salattu enemmän tietoja tai jaksoja, kuin mitä KKO:n päätöksessä on tarkoitettu tai onko salaamisen toteuttamisessa muutoin menetelty asianmukaisesti? Esimerkiksi syytetyn puolustus voi väittää, että salaaminen on ulotettu liian pitkälle. Hovioikeus lausui päätöksessään tästä kysymykerstä niin, että jos A:n puolustus tai surmatun miehen sisarukset "erityisestä syystä katsovat, että sanotuista otteista puuttui pääasian kannalta merkityksellisiä tietoja, hovioikeus ottaa väitteestä harkittavakseen, onko KRP velvoitettava esittämään pöytäkirja ja raportti laajemmalti.
18. KRP epäili KKO:ssa, että hovioikeuden päätös on sisällöltään epäselvä ja mahdollistaa "asian uuden käsittelyn asianosaisten niin vaatiessa." KKO ei ottanut päätökseensä edellä mainittua hovioikeuden päätöksessä olevaa lausumaa siitä, miten salassa pidettäviä tietoja koskevat erimielisyydet oli ratkaistava. KKO toteaa päätöslauselmassaan sen sijaan, että "otteet on laadittava niin, että pöytäkirjan ja raportin jäljennöksistä salattujen tekstikohtien pituus ja sijainti käyvät ilmi luovutettavasta asiakirjasta." Asiaa käsittelevä tuomioistuin joutuu joka tapauksessa ratkaisemaan salassa pidettäviä tietoja ja salaamisen toteuttamistapaa koskevat erimielisyydet.
19. KKO:n ratkaisu on periaatteellisesti tärkeä ja itse asiassa myös ainoa hyväksyttävissä oleva vaihtoehto asiassa. Oikeudenmukaisen oikeuskäynnin kannalta olisi perin nurinkurista, jos osa rikostutkinnassa saaduista tiedoista olisi vain esitutkintaa suorittavan poliisin ja mahdollisesti syyteharkintaa suorittavan syyttäjän tiedossa, mutta voitaisiin salata kokonaan syytetyn puolustukselta ja tuomioistuimelta. Tässä tapauksessa käräjäoikeus vielä erehtyi - minusta pahemman kerran - noudattamaan "poliisivaltioperiaatetta", jonka mukaan salaisen pakko-tai tutkintatoimenpiteen käyttämisestä päättänyt ja sen käytännössä suorittanut poliisi voisi yksin tuomioistuinta sitovasti arvioida, onko sanotulla keinolla saatu tieto oikeudenkäynnissä merkityksellistä vain ei; käräjäoikeuden päätöksen perustelut hämmästyttävät kyllä kovasti.
20. Hovioikeus ja korkein oikeus ovat kuitenkin olleet tehtävänsä tasalla todetessaan muun muassa, että rikosasian vastaajalla tulee käytettävissään periaatteessa koko esitutkinnan aikana kertynyt aineisto ja että oikeudenmukainen oikeudenkäynti edellyttää, että syytetty ja hänen puolustuksensa saavat tiedon ja mahdollisuuden lausua kaikesta siitä aineistosta, jolla voi olla vaikutusta annettavaan tuomioon. Sitä, onko jokin osa aineistosta tai tieto asiaan vaikuttava, ei siis ratkaise poliisi, syyttäjä tai edes tuomioistuin, vaan syytetyn puolustus. Tätä periaatetta koskeviin poikkeuksiin tarvitaan todella painavat perusteet. Korkeimman oikeuden päätöksessä on onnistuttu hyvin haettaessa tasapainoa toisaalta kuulemisperiaatteen ja syytetyn tasavertaisen aseman turvaamisen ja toisaalta salassa pidettävien poliisin rikostutkintamenetelmien suojaamisen välillä.
21. Nyt sitten tämäkin "episodi" on saatu (vihdoin) loppuun käydyksi ja hovioikeuden pääkäsittely, jota on odoteltu tässä jutussa jo kauan eli kuukausikaupalla, on päässyt vihdoin alkamaan: Tässä kuten monessa muussakin merkittävässä rikosasiassa kävi siis niin, että rikoksen esitutkinta jatkui vielä tuomioistuinkäsittelyn alettua ja vieläpä sen jälkeen, kun alioikeus on antanut jutussa tuomionsa! Tätä ei toki voida aina ehdottomasti välttää, mutta kun puheena oleva käytännöstä näyttää tulevan Suomessa vähänkin laajemmissa tai vaikeammissa jutuissa pysyvä, eivät asiat näytä olevan oikein rikosprosessista huolehtivien viranomaisten hanskassa. Vangittuna jo pitkään ollut syytetty on tässäkin tapauksessa joutunut odottamaan hovioikeuskäsittelyä aivan liian kauan. Hän joutui käräjäoikeudessa odottamaan käsittelyn päätyttyä vielä monta kuukautta mielentilatutkimusta, johon käräjäoikeus määräsi hänet, vaikka asianosaista kukaan ei edes vaatinut mielentilatutkimuksen suorittamista ja käräjäoikeus itsekin arvioi tuomiossaan, että syytetty oli osoittanut erityistä harkintakykyä ja mielenmalttia.
22. Mahdollisesti käräjä- ja hovioikeudessa on virkamiesmäisen lakonisesti arveltu, että no, kun tuo syytetty on kerran tuomittu elinkautiseen murhasta, niin mikäpä kiire tässä (enää) olisi! Syytetyn puolustus vaati vielä käräjäoikeuden tuomion jälkeen hovioikeudessa syytetyn laskemista tutkintavankeudesta vapaalle jalalle odottamaan hovioikeuden pääkäsittelyä. Syytetyn pitäminen kuukausikaupalla tutkintavankeudessa viranomaisten ja tuomioistuinten kohtuuttomasti pitkittyneen käsittelyn takia ei ole oikein sopusoinnussa syyttömyysolettaman kanssa. Hovioikeus ei kuitenkaan suostunut puolustuksen pyyntöön ja lätkäisi pääkäsittelyn aloittamisajan neljän kuukauden päähän.
23. Kävipä Ulvilan jutussa miten tahansa, niin yksi asia näyttää jo nyt varmalta: Syytetyllä on oikeus saada valtiolta hyvitystä kohtuuttomasti viivästyneen oikeuskäsittelyn takia. Ilmeisesti niin sanottu hyvityslaki on johtanut käytännössä monessa muussakin tapauksessa siihen, ettei oikeudenkäynneissä tavoitella nykyisin enää minkäänlaista joutuisuutta. "Hakekoot sitten pitkittymisen takia korvausta valtiolta."
Lähettänyt Jyrki Virolainen klo 5/03/2011 26 kommenttia:
Tunnisteet: KRP, oikeudenmukainen oikeudenkäynti, oikeusjuttujen viipyminen, pakkokeinolaki, peitetoiminta, rikosjutut, rikosprosessi, salassapidettävät asiakirjat, salassapito, syytetty, Ulvilan surmajuttu

matches: KKO KKO KKO KKO KKO tuomioistuin tuomioistuin KKO KKO KKO KKO KKO tuomioistuin


text:
Valitus, jonka Vanda Pharmaceuticals Ltd on tehnyt 29.2.2020 unionin yleisen tuomioistuimen (kuudes jaosto) asiassa T-211/18, Vanda Pharmaceuticals v. komissio, 19.12.2019 antamasta tuomiosta
(asia C-115/20 P)
Valittaja: Vanda Pharmaceuticals Ltd (edustajat: M. Meulenbelt, S. De Knop, B. Natens, advocaten ja C. Muttin, avocate)
Unionin yleisen tuomioistuimen asiassa T-211/18 antama tuomio on kumottava
ensimmäisessä oikeusasteessa esitetyt vaatimukset on hyväksyttävä ja komission 15.1.2018 antama täytäntöönpanopäätös C(2018) 252 final, jolla ihmisille tarkoitetun lääkkeen Fanaptum – iloperidoni myyntilupa evättiin asetuksen (EY) 726/20041 mukaisesti, on kumottava
muu osapuoli on velvoitettava vastaamaan omista oikeudenkäyntikuluistaan ja korvaamaan valittajan oikeudenkäyntikulut sekä ensimmäisessä oikeusasteessa että muutoksenhaussa.
Toissijaisesti valittaja vaatii, että unionin tuomioistuin
kumoaa unionin yleisen tuomioistuimen asiassa T-211/18 antaman tuomion
toteaa, että oikeudenkäyntikuluista ensimmäisessä oikeusasteessa ja muutoksenhaussa päätetään myöhemmin, kun unionin yleinen tuomioistuin antaa lopullisen tuomionsa.
Ensimmäinen valitusperuste: unionin yleinen tuomioistuin tulkitsi ja sovelsi virheellisesti sovellettavaa tuomioistuinvalvonnan tasoa ja arvioi näyttöä ilmeisen virheellisellä tavalla.
Toinen valitusperuste: unionin yleinen tuomioistuin tulkitsi ja sovelsi virheellisesti asiakirjaa ”CHMP/ICH/2/04, note for guidance on the clinical evaluation of QT/QTc interval prolongation and proarrhythmic potential for non-antiarrhytmic drugs”.
Kolmas valitusperuste: unionin yleinen tuomioistuin ei arvioinut kantajan toista kanneperustetta kokonaisuudessaan.
Neljäs valitusperuste: unionin yleinen tuomioistuin arvioi näyttöä ilmeisen virheellisellä tavalla ja sovelsi väärin yhdenvertaisen kohtelun periaatetta.
Viides valitusperuste: unionin yleinen tuomioistuin tulkitsi virheellisesti SEU 5 artiklan 1, 2 ja 3 kohtaa ja asetuksen N:o 726/2004 12 artiklaa ja 81 artiklan 2 kohtaa.
1 Ihmisille ja eläimille tarkoitettuja lääkkeitä koskevista unionin lupa- ja valvontamenettelyistä ja Euroopan lääkeviraston perustamisesta 31.3.2004 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston asetus (EY) N:o 726/2004 (EUVL 2004, L 136, s. 1).

matches: tuomioistuin tuomioistuin tuomioistuin tuomioistuin tuomioistuin tuomioistuin tuomioistuin


Asetus lastensuojeluasetuksen muuttamisesta 546/1990 - Säädökset alkuperäisinä - FINLEX ®
Olet tässä: Finlex › Lainsäädäntö › Säädökset alkuperäisinä › 1990 › 546/1990
muutetaan 16 päivänä joulukuuta 1983 annetun lastensuojeluasetuksen (1010/83) 4§:n 2 momentti, 7§:n 1 momentti, 8§:n 4 momentti, 13§ ja 17§:n 2 momentti, sekä
lisätään asetukseen uusi 2 a ja 6 a-6 e§ sekä 5§:ään uusi 1 ja 2 momentti, jolloin nykyinen 1 momentti siirtyy 3 momentiksi, 7§:ään uusi 2 momentti, jolloin nykyinen 2 momentti siirtyy 3 momentiksi, ja 13§:ään uusi 2 momentti seuraavasti:
Lastensuojelulain 7§:ssä tarkoitettujen koulupsykologien ja koulukuraattorien työ on pyrittävä järjestämään paikallisiin olosuhteisiin soveltuvalla tavalla oppilasmäärään ja saatavilla oleviin palveluihin suhteutettuna. Koulupsykologien ja koulukuraattorien toiminnan tulee tapahtua pääosin koulussa.
Huostaanotettua tai avohuollon tukitoimena sijoitettua lasta koskevaan huoltosuunnitelmaan kirjataan lisäksi sijoituksen tarkoitus ja tavoitteet, erityisen tuen ja avun järjestäminen lapselle, hänen vanhemmilleen ja häntä hoitaville ja kasvattaville henkilöille sekä se, miten yhteistoiminta ja yhteydenpito lapsen vanhempien ja muiden hänelle läheisten henkilöiden kanssa toteutetaan ja se, miten jälkihuolto toteutetaan.
Lapsen hoito ja huolto on järjestettävä ja lasta kohdeltava siten, että hänen yksityisyyttään kunnioitetaan. Lapsen hoito ja huolto on lisäksi järjestettävä niin, että sijoituspaikan etäisyys ei ole este yhteydenpidolle hänelle tärkeisiin henkilöihin.
Kun lapselle järjestetään lastensuojelulain 11§:n 2 momentin mukaisesti yhteistyössä terveydenhuollon viranomaisten kanssa hoito vakavan mielenterveyden häiriön perusteella, hoidon tulee tapahtua lapsille tai perheille tarkoitetussa mahdollisimman kodinomaisessa ja lapsen kuntoutumisen vaatimat edellytykset täyttävässä perheessä, perhekodissa tai hoitoyksikössä.
Kun lapselle tai nuorelle on järjestetty perhehoito kodin ulkopuolella avohuollon tukitoimena, sijaishuoltona tai jälkihuoltona, sijaisvanhemmalle maksetaan korvaus hoidosta ja ylläpidosta aiheutuvista kustannuksista (kulukorvaus). Kulukorvauksen määrä on lasta tai nuorta kohti kalenterikuukaudessa vähintään 1 400 markkaa ja enintään tämä määrä kaksinkertaisena. Kulukorvauksen vähimmäismäärää voidaan alentaa, jos tähän on erityistä syytä.
Kulukorvaus sisältää korvauksen lapsen tai nuoren ravinnosta, asumisesta, harrastuksista, henkilökohtaisista tarpeista ja muusta elatuksesta aiheutuvista tavanomaisista menoista sekä hänen omaan käyttöönsä 6 e§:n mukaan annettavat käyttövarat. Kulukorvaus sisältää korvauksen myös niistä tavanomaisista terveydenhuollon kustannuksista, joita muun lainsäädännön nojalla ei korvata.
Kulukorvauksen lisäksi korvataan myös lapsen tai nuoren yksilöllisistä tarpeista johtuvat terapian ja terveydenhuollon sekä opinnoista aiheutuvat erityiset kustannukset. Lisäksi voidaan 1 momentissa mainittuun enimmäismäärään saakka korvata lapsen tai nuoren lomanvietosta johtuvat ja erityisten harrastusten tai harrastusvälineiden aiheuttamat ja muut jatkuvaluonteiset tai kertakaikkiset erityiset kulut.
Korvaus maksetaan myös hoidon käynnistämisestä aiheutuvista tarpeellisista kustannuksista (käynnistämiskorvaus). Käynnistämiskorvaus on lasta tai nuorta kohti enintään yhtä suuri kuin edellä 1 momentissa tarkoitettu kulukorvauksen vähimmäismäärä kahdeksankertaisena.
Perhehoidosta maksetaan hoitoon käytettävän ajan ja hoidon vaativuuden perusteella palkkiota (hoitopalkkio) lasta tai nuorta kohti kalenterikuukaudessa vähintään 1 000 markkaa ja enintään määrä, joka on:
1) yhtä suuri kuin edellä sanottu määrä kolminkertaisena silloin, kun sijaisvanhempi hoitaa lasta tai nuorta kokopäiväisesti; tai
2) yhtä suuri kuin edellä sanottu määrä puolitoistakertaisena silloin, kun sijaisvanhempi ei hoida lasta kokopäiväisesti.
Jos lapsi tai nuori vaatii runsaasti hoitoa tai erityistä huomiota tai huolenpitoa, voidaan hoitopalkkion 1 momentissa tarkoitettuja enimmäismääriä korottaa enintään kaksinkertaisiksi lasta tai nuorta kohti kalenterikuukaudessa.
Hoitopalkkiota ei suoriteta omaa lastaan hoitavalle henkilölle eikä henkilölle, joka on kieltäytynyt vastaanottamasta palkkiota. Hoitopalkkio voidaan hoitoon käytetyn ajan vuoksi tai muusta erityisestä syystä maksaa 1 momentissa säädettyä vähimmäismäärää pienempänä.
Kun lapsi tai nuori on sijoitettu kodin ulkopuolelle avohuollon tukitoimena, sijaishuoltona tai jälkihuoltona, hänen itsenäistymistään varten on kalenterikuukausittain varattava määrä, joka vastaa vähintään 30 prosenttia hänen sosiaalihuoltolain (710/82) 29§:ssä tarkoitetuista tuloistaan, korvauksistaan tai saamisistaan (itsenäistymisvarat). Määrää laskettaessa ei lapsilisää kuitenkaan oteta huomioon.
Jollei lapsella tai nuorella ole sosiaalihuoltolain 29§:ssa tarkoitettuja tuloja, korvauksia tai saamisia taikka jos ne ovat riittämättömät, hänelle on annettava kunnan varoista hänen itsenäistymistään varten tarpeelliset varat, kuitenkin enintään määrä, joka on yhtä suuri kuin edellä 6 a§:n 1 momentissa tarkoitettu kulukorvauksen vähimmäismäärä kahdeksankertaisena.
Edellä 6 a-6 b§:ssä tarkoitettuja markkamääriä tarkistetaan kalenterivuosittain maan yleisessä palkkatasossa tapahtuneiden muutosten johdosta sen palkkaindeksin mukaan, joka vuosittain vahvistetaan työntekijäin eläkelain (395/61) 9§:n soveltamista varten. Tarkistetut markkamäärät pyöristetään lähinnä ylimpään markkaan.
Edellä 6 c§:ssä tarkoitetuissa tapauksissa on lapselle tai nuorelle hänen omaan käyttöönsä annettava kalenterikuukaudessa käyttövaroja iästä ja kasvuympäristöstä riippuen seuraavasti:
2) 15 vuotta täyttäneelle lapselle tai nuorelle vähintään määrä, joka vastaa yhtä kolmasosaa lapsen elatuksen turvaamisesta annetun lain (122/77) 8§:ssä säädetystä yhdelle lapselle suoritettavan korkeamman elatustuen määrästä.
Perhehoitosopimuksessa tulee sopia:
1) perusteista ja tarpeellisista toimista lapsen tai nuoren oikeuksien ja tukitoimien toteuttamiseksi;
2) lapsen tai nuoren yksilöllisistä tarpeista johtuvien erityisten kustannusten korvaamisesta;
3) lapsen tai nuoren kalenterikuukausittaisten käyttövarojen määrästä ja maksamisesta;
4) valmennuksen, koulutuksen ja työnohjauksen järjestämisestä sekä tarvittavista sosiaali- ja terveydenhuollon palveluista ja muista tukitoimista lapselle, nuorelle ja sijaisvanhemmalle;
5) kulukorvauksesta;
6) käynnistämiskorvauksesta; sekä
7) hoitopalkkion määrästä ja suorittamisesta.
Perhehoitosopimusta tulee tarkistaa hoidon kestoa tai sisältöä koskevien muutosten vuoksi sekä myös, kun sen tarkistamiseen muutoin on aihetta.
Lääninhallitus voi erityisestä syystä myöntää lastensuojelulaitokselle luvan poiketa tämän pykälän säännöksistä.
Lasta sijaishuoltoon tai avohuollon tukitoimena sijoitettaessa on noudatettava, mitä lapsen huollosta ja tapaamisoikeudesta annetun päätöksen täytäntöönpanosta annetun lain (523/75) 9§:n 1 ja 3 momentissa säädetään.
Lastensuojelulain 18§:n 2 momentissa tarkoitettuna erittäin painavana syynä kiireellisen huostaanoton keston pidentämiseen voidaan pitää sitä, että asian ratkaiseminen edellyttää erityisen laajaa selvitystyötä esimerkiksi, kun on syytä olettaa lapsen joutuneen pahoinpitelyn tai seksuaalisen hyväksikäytön kohteeksi tai kun lastensuojelulain 17§:n 1 momentissa säädetty kuultavien henkilöiden määrä on suuri.
Sosiaalilautakunnan on selvitettävä lapsen hoitoonsa ottaneelle henkilölle hänen oikeutensa ja velvollisuutensa sekä tuettava hoitajaa järjestämällä tarpeelliset tukitoimet lapsen hoidon ja kasvatuksen edistämiseksi ottaen erityisesti huomioon, mitä lastensuojelulain 13§:ssä säädetään.
Tämä asetus tulee voimaan 1 päivänä heinäkuuta 1990 kuitenkin siten, että 6 a-6 b ja 7§ tulevat voimaan 1 päivänä tammikuuta 1991.
2 a §4 § 5 §6 a §6 b §6 c §6 d §6 e §7 §8 § 13 §17 §


Pidetään Valtuuston kokoushuoneessa maanantaina 6.9.2010
43 § Sijoitustoiminnan perusteiden mukainen selvitys valtuustolle
44 § Luottamushenkilöiden valinta edesmenneen Pasi Huhtasen tilalle
45 § Väliraportti 30.6.2010
46 § Talousarvion toteutuminen 1.1.-30.6.2010
47 § PoSan ja perusturvalautakunnan välisen palvelusopimuksen
toteutuminen ajalla 1.1.-30.6.2010
48 § Jämi-säätiön lainan takaaminen
49 § Avustuksen myöntäminen Jämin hiihtotunneli Oy:lle
50 § Kuntarahoitusosuus Jämin luontomatkailun ja –retkeilyn
kehittämisen investointihankkeelle
Tämän kokouksen tarkastettu pöytäkirja pidetään nähtävänä Jämijärven kunnan virastossa 10.9.2010 kello 9.00 - 11.00.
Jämijärvellä 30.8.2010
Jämijärven kunta KOKOUSKUTSU 5/2010
Kunnanvaltuusto Laatimispäivämäärä: 30.08.2010
Maanantai 6.9.2010 kello 19.00
43 § SIJOITUSTOIMINNAN PERUSTEIDEN MUKAINEN SELVITYS
VALTUUSTOLLE
44 § LUOTTAMUSHENKILÖIDEN VALINTA EDESMENNEEN PASI
HUHTASEN TILALLE
47 § POSAN JA PERUSTURVALAUTAKUNNAN VÄLISEN
PALVELUSOPIMUKSEN TOTEUTUMINEN AJALLA 1.1.-30.6.2010
50 § KUNTARAHOITUSOSUUS JÄMIN LUONTOMATKAILUN JA –
RETKEILYN KEHITTÄMISEN INVESTOINTIHANKKEELLE
OTETTAVAT OSIAT
Ehdotus: Kokouskutsu asialistoineen on julkipantu kunnan ilmoitustaululle 1.9.2010 ja kokouskutsu on julkaistu Pohjois-Satakunta -lehdessä 2.9.2010 ja Kankaanpään Seutu -lehdessä 2.9.2010. Kokouskutsu asialistoineen on lähetetty kaikille valtuutetuille ja kunnanhallituksen jäsenille 1.9.2010.
Kunnanhallitus 169 § 9.8.2010
1. - Helvi Nästiltä saadusta perinnöstä on 1.7.2009 alkaen ollut 70.000 euroa sijoitettu Nordea Pankkiin 1 vuoden talletuksena, korko 2,05 %. Talletus on päättynyt 1.7.2010 ja sitä ei ole uudelleen sijoitettu.
2. muuta sijoitustoimintaa ei ole ollut viimeisellä puolivuotisjaksolla 1.1.-30.6.2010
KV 43 §
Kunnanhallitus 170 § 9.8.2010
Edesmennyt Pasi Huhtanen on toiminut kunnan seuraavissa luottamustehtävissä:
- valtuuston jäsen
- kunnanhallituksen varajäsen
- sivistyslautakunnan varapuheenjohtaja
Hänen tilalleen tulee valita uudet luottamushenkilöt em. tehtäviin.
Ehdotus: Kunnanhallitus ehdottaa valtuustolle, että valtuusto päättää
1. todeta, että edesmenneen Pasi Huhtasen tilalle valtuustoon nousee keskustapuolueen ensimmäinen varajäsen Rainer Rajamäki
2. valita henkilön Pasi Huhtasen tilalle Ari Uusi-Rasin henkilökohtaiseksi varajäseneksi kunnanhallitukseen.
3. valita henkilön Pasi Huhtasen tilalle sivistyslautakuntaan ja nimetä sivistyslautakunnan jäsenistä varapuheenjohtajan.
Kunnanhallitus 185 § 30.8.2010
Hallintokunnat ovat laatineet selvitykset vuoden 2010 taloustavoitteiden toteutumisesta 30.6.2010.
Vuoden 2010 taloustavoitteisiin on pyritty saamaan myös toimintoja ja sen onnistumista kuvaavia mittareita.
Väliraportti on liitteenä nro 185.1.
Ehdotus: Kunnanhallitus merkitsee väliraportin 1.1.-30.6.2010 tiedokseen ja saattaa sen edelleen tarkastuslautakunnan ja valtuuston tiedoksi.
Kunnanhallitus 189 § 30.8.2010
Liitteenä talousarvion toteutuminen ajalla 1.1.-30.6.2010.
Liite nro 189.1
Ehdotus: Kunnanhallitus merkitsee talouden toteutumisen tiedokseen ja saattaa sen edelleen valtuustolle.
Kunnanhallitus 190 § 30.8.2010
47 § POSAN JA PERUSTURVALAUTAKUNNAN VÄLISEN PALVELUSOPIMUKSEN TOTEUTUMINEN AJALLA 1.1.-30.6.2010
Esityslistan liitteenä nro 190.1 on PoSan ja perusturvalautakunnan välisen palvelusopimuksen toteutuminen 1.1.-30.6.2010.
Tilaukseen nähden Jämijärven kunnan osalta kaikki muut palvelukokonaisuudet ovat ylittyneet ympäristöpalveluita lukuun ottamatta. Pahin tilanne on perhepalveluissa, joiden toteuma 86,86 %. Kokonaistoteuma on Jämijärven kunnan osalta 56,67 %.
Ehdotus: Kunnanhallitus merkitsee palvelusopimuksen toteutumisen tiedokseen ja saattaa sen edelleen tiedoksi valtuustolle. Tämä päätös kumoaa 9.8.2010 168 § tehdyn esityksen tiedoiltaan uudempana.
Lisäksi kunnanhallitus päätti yksimielisesti pyytää perusturvalautakuntaa selvittämään, kilpailutetaanko ja miten perhepalveluiden ostopalvelut sekä mitä tarjouspyynnössä on painotettu. Tämän lisäksi kunnanhallitus haluaa tiedon, mistä palveluja ostetaan ja millä hinnalla.
Kunnanhallitus 192 § 30.8.2010
Kunnanhallituksen edellisessä kokouksessa käytiin läpi Jämi-säätiön rahatilannetta.
Vaikka vuosi 2009 olikin säätiön osalta taloudellisesti jo huomattavasti parempi, niin rahoituksellisesti säätiö on edelleen erittäin tiukilla. Vuonna 2009 säätiö teki tappiota -16 281,55 euroa (poistot 37 011,36 euroa).
Suurimpana rasitteena ovat Jämi-Areenan aiheuttamat kulut ja rahoitusvastuut. Areenan käyttöaste on kuitenkin ollut nousussa ja vuoden 2011 aikana Areena vapautuu EU-rajoitteista ja toiminta voidaan uudelleen organisoida.
Säätiön rahoitusvajeen 50 000 euroa kattamiseksi säätiö on saanut lainatarjouksen Jämijärven Osuuspankilta. Liite nro 192.1.
Pankki edellyttää lainaan kunnan takausta.
Ehdotus: Kunnanhallitus ehdottaa valtuustolle, että valtuusto päättää myöntää omavelkaisen takauksen Jämi-säätiön oheisen liitteen mukaiseen lainaan.
Lisäksi kunnanhallitus päätti pyytää säätiöltä lainan tarkemman maksuohjelman valtuuston kokoukseen mennessä.
Kunnanhallitus edellyttää, että säätiön taloudellisesta tilanteesta tehdään selvitys valtuustolle puolivuosittain.
Kunnanhallituksen puheenjohtaja Matti Leppihalme, kunnanhallituksen jäsen Olli Seppälä, valtuuston puheenjohtaja Tapio Rajalahti ja valtuuston I varapuheenjohtaja Kyösti Lahti poistuivat kokouksesta tämän asian käsittelyn ja päätöksenteon ajaksi todeten itsensä esteelliseksi.
Puhetta johti tämän asian osalta kunnanhallituksen varapuheenjohtaja Anneli Kujansuu.
Kunnanhallitus 193 § 30.8.2010
Jämin hiihtotunneli Oy:n maksuvalmius on edelleen heikko. Suurimmat maksurästit ovat lainojen lyhennykset ja korot sekä sähkölaskut. Erityisen kuuma kesä on rasittanut vielä tavallista enemmän hiihtotunnelin taloutta. Taloutta parantavina toimenpiteinä on halliosa sulatettu ja sinne on rakennettu synteettinen jää. Lisäksi alueelle on rakennettu elämysulkoallas, joka hyödyntää hiihtotunnelin hukkalämpöä ja tuo energiasäästöä hiihtotunnelille tulevaisuudessa. Näiden toimenpiteiden vaikutukset näkyvät paremmin vasta tulevina vuosina.
Jämin hiihtotunneli Oy on tehnyt hiihtotunnelin pääomistajalle eli Jämijärven kunnalle konserniavustushakemuksen. Avustuksen tarve on 45 000 euroa. Avustus käytetään lainojen lyhennyksiin ja korkoihin sekä sähkölaskun lyhentämiseen.
Ehdotus: Kunnanhallitus ehdottaa valtuustolle, että valtuusto myöntää Jämin hiihtotunneli Oy:lle 45 000 euron avustuksen yhtiön maksuvalmiuden parantamiseksi.
Päätös: Puheenjohtajan avattua keskustelun kunnanhallituksen jäsen Anneli Kujansuu esitti, että avustusta ei myönnettäisi. Kunnanhallituksen jäsen Olli Seppälä kannatti Anneli Kujansuun esitystä.
Kunnanhallituksen puheenjohtaja Matti Leppihalme ja kunnanhallituksen jäsen Kari Jokisalo kannattivat esittäjän tekemää ehdotusta.
Puheenjohtajan julistettua keskustelun päättyneeksi hän totesi, että keskustelun aikana oli tehty esittelijän ehdotuksesta poikkeava kannatettu ehdotus, joten tuli suorittaa äänestys. Puheenjohtaja teki seuraavan äänestysesityksen, joka hyväksyttiin yksimielisesti. Suoritetaan nimenhuutoäänestys ja ne, jotka kannattavat esittelijän ehdotusta äänestävät ”jaa” ja ne, jotka kannattajat Anneli Kujansuun tekemää ehdotusta ”ei”.
Suoritetussa nimenhuutoäänestyksessä annettiin 4 jaa –ääntä (Kari Jokisalo, Satu Jokela, Ari Uusi-Rasi, Matti Leppihalme), 2 ei –ääntä (Anneli Kujansuu, Olli Seppälä) ja yksi tyhjä (Kati Mansikkamäki).
Kunnanhallitus 194 § 30.8.2010
50 § KUNTARAHOITUSOSUUS JÄMIN LUONTOMATKAILUN JA –RETKEILYN KEHITTÄMISEN INVESTOINTIHANKKEELLE
Reima Country Matkailuyhdistys ry anoo Jämijärven kunnalta kuntarahoitusta Jämin luontomatkailun ja –retkeilyn kehittämisen investointihankkeeseen.
Päätös hanketuesta on liitteenä nro 194.1.
Hankkeessa rakennetaan Jämille luontotietokeskus ja kuntoilukeskus sekä lisätään palveluvarustusta rakentamalla elämysulkoallas ja hankkimalla synteettinen keinojää jääharrastusta varten.
Vuonna 2010 yhdistys toteuttaa elämysulkoaltaan investoinnin, jonka kustannus on 29 000 euroa (alv 0 %) ja synteettisen jään investoinnin, jonka suuruus on 99 000 euroa (alv 0 %). Kuntarahoituksen osuus on 10 % eli 12 800 euroa, jota yhdistys anoo kunnalta.
Molemmat investoinnit ovat tuoneet ja tuovat energiasäästöä Jämin hiihtotunneli Oy:lle.
Kuntarahoitusosuus voidaan kattaa toteutumatta jääneestä kevyen liikenteen väylä hankkeesta kirkonkylä – Kauppilantien risteys (netto 40 000 euroa)
1. myöntää 12 800 euron kuntarahoitusosuuden Jämin luontomatkailun ja –retkeilyn kehittämisen investointihankkeelle
2. osoittaa määrärahan ko. rahoitusosuudelle toteuttamatta jääneestä kevyenliikenteenväylä hankkeesta kirkonkylä – Kauppilantien risteys.
Lisäksi kunnanhallitus päätti, että jatkossa tulevien hankkeiden osalta kunnan rahoitusosuus on haettava talousarvion kautta.
51 § ILMOITUS- JA MAHDOLLISESTI KIIREELLISENÄ KÄSITELTÄVÄKSI OTETTAVAT OSIAT