Maatilatalouden tuloverolaki 543/1967 - Ajantasainen lainsäädäntö - FINLEX ®
Olet tässä: Finlex › Lainsäädäntö › Ajantasainen lainsäädäntö › Vuosi 1967 › 15.12.1967/543
4 momentti on kumottu L:lla 22.12.2005/1156.
Maatalouden puhtaaseen tuloon luetaan maatalouden harjoittajan kaikkien maatilojen maatalouden puhtaitten tulojen yhteismäärä. Metsätalouden puhtaaseen tuloon luetaan metsätalouden harjoittajan kaikkien maatilojen metsätalouden puhtaitten tulojen yhteismäärä.
Edellä 1 momentissa säädetystä poiketen yhteisön, avoimen yhtiön ja kommandiittiyhtiön korkomenot vähennetään siten kuin elinkeinotulon verottamisesta annetun lain (360/1968) 18 a ja 18 b §:ssä säädetään. (19.12.2018/1238)
L:lla 1238/2018 lisätty 4 momentti tuli voimaan 1.1.2019.
Maatalouden verovuoden puhdas tulo on maataloudesta rahana tai rahanarvoisena etuutena verovuonna saatujen tulojen ja tulon hankkimisesta tai säilyttämisestä johtuneiden menojen erotus. (30.12.1992/1541)
Maatalouden veronalaiseksi tuloksi ei lueta verovelvollisen ja hänen perheensä yksityistaloudessa käytettyjen tilalta saatujen varsinaisen maatalouden tuotteiden ja puutarhatuotteiden luovutushintaa. (30.12.1992/1541)
1) maatalous- ja puutarhatuotteista, myös kotieläimistä, saadut luovutushinnat ja muut vastikkeet sekä niistä ja sadonvarasta ynnä muusta sellaisesta saadut vahingon-, vakuutus- ja muut korvaukset kuitenkin niin, että milloin olennainen osa kotieläimistä myydään tai menetetään verovuoden aikana, jaetaan saadut luovutushinnat tai korvaukset verovelvollisen vaatiessa yhtä suurina erinä verovuoden ja kahden sitä seuraavan verovuoden veronalaisiksi tuotoiksi;
2) maatalouteen kuuluvasta rakennuksesta, rakennelmasta tai sen osasta saadut luovutushinnat sekä vahingon-, vakuutus- ja muut korvaukset; maatilan tai sen osan luovutuksen yhteydessä kuitenkin myös rakennuksista ja rakennelmista saadut voitot verotetaan 21 §:ssä tarkoitetulla tavalla; (30.12.1992/1541)
4) maatalouteen saadut avustukset ja korvaukset, lukuun ottamatta uudis- ja kivenraivauspalkkioita ja muita niihin verrattavia maanparannusavustuksia; koneiden, kaluston ja laitteiden hankkimista tai perusparannuksia varten saadut avustukset ja korvaukset kuitenkin tuloutetaan 8 §:ssä ja salaojitusavustukset 10 §:ssä säädetyllä tavalla sekä rakennusten ja rakennelmien hankintaan ja perusparannuksiin saadut avustukset vähentämällä ne vastaavista hankinta- tai perusparannusmenoista; (30.12.1992/1541)
6) tilalla olevan tuotantolaitoksen tuotteiden luovutushinnat sekä maa- tai metsätalouden yhteydessä harjoitetusta muusta toiminnasta saadut korvaukset, mikäli tuotantolaitosta tai toimintaa ei ole pidettävä eri liikkeenä;
8) koneista, kalustosta ja laitteista hevosista sekä muista tuotantovälineistä saadut vuokrat ja muut käyttökorvaukset sekä verovelvollisen ja maa- tai metsätaloutta varten palkattujen työntekijöiden työstä käyttökorvausten yhteydessä saadut palkat ja muut korvaukset, kuitenkin niin, että verovelvollisen käyttäessä hevosta tai traktoria metsäajossa tai muussa työssä toisen johdon ja valvonnan alaisena, katsotaan hevosesta tai traktorista saaduksi käyttökorvaukseksi, ellei muuta näytetä, 50 prosenttia mainitusta työstä saadusta kokonaisansiosta ja muu osa kokonaisansiosta työstä saaduksi henkilökohtaisena tulona verotettavaksi palkaksi; (30.12.1970/847)
12) verovelvollisen toiseen tulolähteeseensä siirtämän muun kuin 11 kohdassa tarkoitetun omaisuuden verotuksessa poistamatta oleva hankintamenon osa; (24.8.1990/718)
13) kohta on kumottu L:lla 30.12.1992/1541.
14) maatalouteen kuuluvan omaisuuden tuottamat korot, 25 prosenttia muusta kuin julkisesti noteeratusta osuuskunnasta saadusta tuloverolain 33 e §:ssä tarkoitetusta ylijäämästä tämän momentin 17 kohdassa tarkoitettua ylijäämänpalautusta lukuun ottamatta 5 000 euroon saakka siltä osin kuin verovelvollisen henkilökohtaiseen pääomatuloon kuuluva tällainen ylijäämä ei ylitä 5 000 euroa ja 75 prosenttia tämän ylittävältä osalta, 75 prosenttia muusta kuin julkisesti noteeratusta yhtiöstä saadusta osingosta, 85 prosenttia julkisesti noteeratusta yhtiöstä saadusta osingosta ja julkisesti noteeratusta osuuskunnasta saadusta tuloverolain 33 e §:ssä tarkoitetusta ylijäämästä tämän momentin 17 kohdassa tarkoitettua ylijäämänpalautusta lukuun ottamatta, yhteisön saamat osingot ja mainitut suoritukset kuitenkin siten kuin elinkeinotulon verottamisesta annetun lain (360/1968) 6 a ja 6 d §:ssä säädetään; (30.12.2014/1401)
15) tuloverolain 33 a §:n 3 momentissa ja 33 b §:n 6 momentissa tarkoitettu osinkona pidettävä vapaan oman pääoman rahastosta saatu varojenjako; varojenjakoon sovelletaan tuloverolain 45 a §:ssä säädetyin poikkeuksin, mitä tämän momentin 14 kohdassa säädetään osingosta; (30.12.2014/1401)
16) tuloverolain 33 f §:n 1 momentissa tarkoitettu ylijäämänä pidettävä vapaan oman pääoman rahastosta saatu varojenjako; varojenjakoon sovelletaan tuloverolain 33 f §:n 2 ja 3 momentissa säädetyin poikkeuksin, mitä tämän momentin 14 kohdassa säädetään ylijäämästä; (30.12.2014/1401)
17) osuuskunnasta saatu elinkeinotulon verottamisesta annetun lain 18 §:n 4 momentissa tarkoitettu osuuskunnalle vähennyskelpoinen ylijäämänpalautus. (30.12.2014/1401)
Mikäli verovelvollinen jatkaa tilalla maataloutta ja rakentaa uuden rakennuksen tai rakennelman taikka korjaa vahingoittunutta rakennusta tai rakennelmaa, niistä saadut luovutushinnat sekä vahingon-, vakuutus- ja muut korvaukset tuloutetaan, hankintamenon poistamatonta osaa vastaavaa määrää lukuun ottamatta, vähentämällä ne uuden tai korjatun rakennuksen tai rakennelman hankinta- tai perusparannusmenoista. Ellei rakennuksesta tai rakennelmasta saatua luovutushintaa tai vahingon-, vakuutus- ja muuta korvausta ole tuloutettu edellä mainituin tavoin sinä verovuonna, jona rakennus tai rakennelma on luovutettu, tuhoutunut tai vahingoittunut eikä kolmena seuraavana verovuotena, luetaan luovutushinta tai korvaus taikka sen tulouttamatta jäänyt osa sen verovuoden tuotoksi, jonka aikana se olisi viimeistään pitänyt vähentää hankinta- tai perusparannusmenoista. (30.12.1970/847)
Edellä 4 §:ssä tarkoitettuja tulon hankkimisesta tai säilyttämisestä johtuneita vähennyskelpoisia menoja ovat muun ohessa: (30.12.1970/847)
1) maataloudessa työskennelleille henkilöille rahana maksetut palkat, heidän ja heidän omaistensa eläkkeet ja työsuhteeseen perustuvat avustukset sekä työntekijöiden ja heidän omaistensa eläke-, sairauskorvaus-, työkyvyttömyyskorvaus- ja muiden niiden kaltaisten oikeuksien järjestämisestä johtuvat vakuutus- ja muut sellaiset maksut, verovelvollisen ja hänen perheenjäsenensä pakollisesta eläkevakuutuksesta suoritetut maksut, maatalousyrittäjien tapaturmavakuutuslain (1026/81) perusteella suoritetut maksut ja maatalousyrittäjien eläkelaissa (467/69) tarkoitetut ryhmähenkivakuutuksen maksut sekä verovelvollisen perheenjäsenen palkka ja muut etuudet 7 §:ssä säädetyin rajoituksin; (24.8.1990/718)
4) tilalla olevien rakennusten ja rakennelmien, maataloudessa käytettyjen koneiden, kaluston ja laitteiden sekä salaojien, siltojen, patojen ja muiden sellaisten hyödykkeiden hankinta- ja perusparannusmenot 7 §:ssä säädetyin poikkeuksin; (30.12.1970/847)
6) tilalla olevien rakennusten ja muun maatalousomaisuuden vakuutusmaksut 7 §:ssä säädetyin poikkeuksin; (15.6.1973/509)
7) tilalla olevien rakennusten ja rakennelmien, maataloudessa käytettyjen koneiden, kaluston, laitteiden, ojien, siltojen, aitojen, teiden sekä muun sellaisen korjauksesta ja kunnossapidosta johtuneet menot 7 §:ssä säädetyin poikkeuksin; (15.6.1973/509)
8) tilalla olevien rakennusten valaistus-, lämmitys- ja muut sellaiset menot 7 §:ssä säädetyin poikkeuksin; (15.6.1973/509)
9) omasta metsästä muuhun maatalouskäyttöön kuin maatalouden tuotantorakennusten tai rakennelmien rakentamiseen tai korjaamiseen otetun puutavaran kantoraha-arvo tai sitä korkeampi toisessa tulolähteessä veronalaiseksi luovutushinnaksi luettava määrä; (30.12.1992/1541)
11) työmarkkinajärjestöjen jäsenmaksut; sekä (24.8.1990/718)
12) verovelvollisen toisesta tulolähteestä maatalouteen siirtämän omaisuuden verotuksessa poistamatta oleva hankintamenon osa tai sitä korkeampi toisessa tulolähteessä veronalaiseksi luovutushinnaksi luettu määrä, kuitenkin siten, että verovelvollisen toisesta tulolähteestä maatalouteen siirtämän metsän hankintamenoksi katsotaan metsän hankintameno tai sitä alempi todennäköinen luovutushinta; sekä (30.12.2008/1088)
13) kiinteistövero siltä osin kuin se kohdistuu maatalouden käytössä olevaan kiinteistöön; sekä (31.8.2012/491)
14) yleisradioverosta annetun lain (484/2012) nojalla suoritettava yhteisön yleisradiovero. (31.8.2012/491)
Edellä 1 momentissa tarkoitetut menot vähennetään sen verovuoden tuloista, jonka aikana ne on suoritettu, kuitenkin niin, että 3 kohdassa tarkoitetut kotieläinten hankintamenot vähennetään verovelvollisen vaatiessa yhtä suurin vuotuisin poistoin kolmessa vuodessa ja 4 kohdassa tarkoitetut hankinta- ja perusparannusmenot sekä näihin tarkoituksiin käytetty osa 9 kohdan mukaisista oman puutavaran kantohinnoista 8–10 §:ssä säädetyllä tavalla.
Jos 1 momentissa tarkoitettujen menojen maksuksi on annettu vekseli, luetaan vekselin osoittama rahamäärä menoksi sinä vuonna, jona verovelvollinen on vekselin hyväksynyt. (27.11.1981/794)
1) palkat, eläkkeet ja muut etuudet, mitkä verovelvollinen on suorittanut puolisolleen taikka sellaiselle lapselleen tai muulle perheenjäsenelleen, joka ei ennen verovuoden alkua ole täyttänyt 14 vuotta, eikä, jos verovelvollisena on kuolinpesä, eloonjääneelle puolisolle ja sellaiselle osakkaalle tai osakkaan lapselle, joka ei ennen verovuoden alkua ole täyttänyt 14 vuotta; (30.12.1970/847)
2) verovelvollisen tai hänen perheensä asuntona tai muuten heidän yksityistaloudessaan käytetystä rakennuksesta, rakennelmasta tai sen osasta aiheutuneet menot, mukaan lukien hankinta- ja perusparannusmenot sekä lämmityksestä aiheutuneet menot; (15.6.1973/509)
4 kohta on kumottu L:lla 22.12.2005/1156.
5) verovelvollisen tai hänen perheensä yksityistalouden hyväksi tehdystä työstä johtuneet menot; sekä (30.12.1992/1541)
6) sakot, seuraamusmaksut eivätkä muut sanktionluonteiset maksuseuraamukset. (22.12.2005/1135)
Menojäännös on verovuoden aikana käyttöön otettujen koneiden, kaluston ja laitteiden hankintamenojen sekä aikaisemmin käyttöön otettujen koneiden, kaluston ja laitteiden poistamattomien hankintamenojen summa vähennettynä koneista, kalustosta ja laitteista verovuoden aikana saaduilla luovutushinnoilla ja muilla vastikkeilla sekä vahingon-, vakuutus- ja muilla korvauksilla ynnä koneiden, kaluston ja laitteiden hankintaan ja perusparannuksiin saaduilla avustuksilla. (24.8.1990/718)
Verovuoden poiston suuruus saa olla enintään 25 prosenttia menojäännöksestä. Jos näin laskettu poisto on pienempi kuin 10 prosenttia verovuoden päättyessä käytössä olevien verovuoden ja kolmen sitä edeltäneen verovuoden aikana käyttöön otettujen koneiden, kaluston ja laitteiden hankintamenojen yhteismäärästä, saadaan poisto kuitenkin tehdä viimeksi mainitun suuruisena. (24.8.1990/718)
Maatalouteen kuuluvan rakennuksen tai rakennelman enintään 1 000 euron suuruinen poistamaton hankintameno vähennetään kertapoistona. (26.10.2001/899)
Verovuoden poiston suuruus saa olla enintään 10 prosenttia menojäännöksestä. Salaojien poiston suuruus saa kuitenkin olla enintään 20 prosenttia ja vesistön pilaantumisen ja ulkoilman saastumisen estämiseksi hankittujen hyödykkeiden poiston suuruus saa olla enintään 25 prosenttia menojäännöksestä. (12.11.1993/937)
5 momentti on kumottu L:lla 30.12.1992/1541.
Verovelvollinen voi vähentää maatilan maatalouden puhtaasta tulosta veroilmoituksessaan tekemänsä varauksen (tasausvaraus). Tasausvarauksen suuruus on enintään 40 prosenttia maatilan maatalouden puhtaasta tulosta ennen varauksen vähentämistä, kuitenkin enintään 13 500 euroa. Pienempää kuin 800 euron tasausvarausta ei kuitenkaan saa tehdä. Tasausvarauksen määrää laskettaessa jätetään täysien satojen eurojen yli menevä osa lukuun ottamatta. (26.10.2001/899)
1) 8 §:n 2 momentissa tarkoitetut koneet, kalusto ja laitteet;
2) 9 §:ssä tarkoitetut rakennukset ja rakennelmat; sekä
3) salaojat, sillat, padot ja muut sellaiset 10 §:n 1 momentissa tarkoitetut hyödykkeet.
Jollei verovelvollinen ole esittänyt selvitystä tasausvarauksen lukemisesta tuloksi tai käyttämisestä 10 a ja 10 b §:ssä tarkoitetulla tavalla, tasausvaraus luetaan maatilan maatalouden veronalaiseksi tuloksi sinä verovuotena, jona se olisi viimeistään ollut luettava tuloksi tai käytettävä. (30.12.1992/1541)
Työmatkalla 1 momentin 1 kohdassa tarkoitetaan matkaa, jonka maatalouden harjoittaja tilapäisesti tekee maatalouteen liittyvänä tavanmukaisen toiminta-alueensa ulkopuolelle. Vähennyksen tekemisessä noudatetaan soveltuvin osin Verohallinnon tuloverolain 73 §:n 2 momentin nojalla antaman päätöksen perusteita. (11.6.2010/507)
4 momentti on kumottu L:lla 30.12.2013/1251.
Työnantaja saa sen lisäksi, mitä 6 §:ssä säädetään, vähentää tämän pykälän 2–4 momentin mukaan määräytyvän koulutusvähennyksen yhteistoiminnasta yrityksissä annetun lain (334/2007) 16 §:ssä tai taloudellisesti tuetusta ammatillisen osaamisen kehittämisestä annetun lain (1136/2013) 3 §:ssä tarkoitettuun koulutussuunnitelmaan perustuvasta maataloudessa työskennelleen työntekijän koulutuksesta, jos:
Koulutusvähennykseen ei ole kuitenkaan oikeutta tuloverolain (1535/1992) 20 ja 21 §:ssä tarkoitetulla yhteisöllä, 21 a §:ssä tarkoitetulla yliopistolla, 21 b §:ssä tarkoitetulla ammattikorkeakouluosakeyhtiöllä eikä yhdistyksillä ja säätiöillä. (24.4.2015/457)
11–14 a §
11–14 a § on kumottu L:lla 22.12.2005/1156.
15–15 a §
15–15 a § on kumottu L:lla 24.8.1990/718.
15 b § on kumottu L:lla 22.12.2005/1156.
16 § on kumottu L:lla 24.8.1990/718.
17–18 § on kumottu L:lla 30.12.1992/1541.
20 § on kumottu L:lla 22.12.2005/1156.
Tätä lakia sovelletaan ensimmäisen kerran vuodelta 1969 toimitettavassa verotuksessa.
Tämä laki tulee voimaan 1 päivänä tammikuuta 1982. Sitä sovelletaan ensimmäisen kerran vuodelta 1982 toimitettavassa verotuksessa.
Ennen tämän lain voimaantuloa tehtyjen salaojien poistoihin sovelletaan kuitenkin 10 §:n 3 momenttia aikaisemmassa muodossaan.
HE 132/81, vvvk.miet. 60/81, svk.miet. 119/81
HE 236/82, vvvk.miet. 92/82, svk.miet. 219/82
HE 70/83, vvvk.miet. 33/83, svk.miet. 67/83, svk.miet. 33a/83
HE 31/85, vvvk.miet. 11/85, svk.miet. 33/85
HE 121/85, vvvk.miet. 57/85, svk.miet. 135/85
HE 72/86, vvvk.miet. 27/86, svk.miet. 71/86
HE 244/86, vvvk.miet. 101/86, svk.miet. 232/86
Lain 11 §:n 1 momentin 2 ja 3 kohtaa sovelletaan, jos metsäverolukuja tai verokuutiometrin rakennetta muutetaan vuonna 1989.
Maatilatalouden tuloverolain 15 §:n 2 momenttia ei sovelleta vuonna 1989, kuitenkin siten, että ennen tämän lain voimaantuloa ojitettuun suohon sovelletaan vuonna 1989 15 §:n 2 momentin säännöksiä ja 16 §:n säännöksiä sellaisina kuin ne ovat 21 päivänä joulukuuta 1979 annetussa laissa (975/79).
HE 111/88, vvvk.miet. 83/88, svk.miet. 205/88
Tämä laki tulee voimaan 1 päivänä tammikuuta 1991. Lakia sovelletaan ensimmäisen kerran vuodelta 1991 toimitettavassa verotuksessa, kuitenkin siten, että 11 §:n 1 momentin 2 ja 3 kohtaa sovelletaan ensimmäisen kerran, kun metsäverolukuja tai verokuutiometrin rakennetta muutetaan tämän lain voimaantulon jälkeen.
Poiketen siitä, mitä 11 §:n 1 momentin 2 ja 3 kohdassa on säädetty, verotusta varten tehtävä kasvun arvio ja verokuutiometrin rakenteen arviointi kohdistetaan veronalaiselle metsämaalle ensimmäisen kerran valtakunnan metsien kahdeksannen inventoinnin tietojen käyttöönoton yhteydessä.
3 momentti on kumottu L:lla 22.12.2005/1156.
5 momentti on kumottu L:lla 22.12.2005/1156.
6 momentti on kumottu L:lla 22.12.2005/1156.
Ennen tämän lain voimaantuloa voimassa olleen 13 §:n 4 momentin mukaan muodostunut siirtyvä vähennys otetaan huomioon tämän lain 13 §:n 1 momentin mukaisena menona.
Tätä lakia sovelletaan niihin vähintään puolen hehtaarin suuruisiin yhtenäisen alueen muodostaviin metsämaan taimikoihin, jotka on perustettu vuonna 1991 tai sen jälkeen sekä niihin ennen vuotta 1991 perustettuihin taimikoihin, joille maatilatalouden tuloverolain 14 a §:n, sellaisena kuin se on 24 päivänä elokuuta 1990 annetussa laissa (718/90), ja viimeksi mainitun lain voimaantulosäännöksen 3 momentin nojalla voidaan myöntää verovapaus taimikon vakiintumisen perusteella. (30.12.1991/1674)
Tämä laki tulee voimaan 1 päivänä tammikuuta 1992 ja sitä sovelletaan ensimmäisen kerran vuodelta 1991 toimitettavassa verotuksessa.
HE 207/91, vvvk.miet. 61/91
Ennen tämän lain voimaantuloa tapahtuneisiin luovutuksiin sovelletaan ennen tämän lain voimaantuloa voimassa olleita säännöksiä
Sellaiseen metsänomistajaan, jota verotetaan tämän lain mukaan metsätalouden puhtaasta tulosta, sovelletaan 6 §:n 1 momentin 9 kohtaa sellaisena kuin se on ennen tämän lain voimaantuloa
HE 204/92, VaVM 77/92
HE 118/93, VaVM 37/93
HE 133/93, VaVM 38/93
HE 150/94, VaVM 41/94
HE 60/95, VaVM 9/95, EV 50/95
Tämä laki tulee voimaan 1 päivänä tammikuuta 1996 ja on voimassa vuoden 1998 loppuun.
HE 165/95, VaVM 32/95, EV 105/95
HE 69/1998, VaVM 23/1998, EV 91/1998
HE 42/1999, VaVM 8/1999, EV 38/1999
HE 27/2001, VaVM 7/2001, EV 74/2001
HE 163/2001, VaVM 24/2001, EV 154/2001
HE 36/2003, VaVM 10/2003, EV 23/2003
HE 30/2005, VaVM 9/2005, EV 44/2005
HE 105/2005, VaVM 19/2005, EV 109/2005
Lakia sovelletaan 1 päivänä tammikuuta 2014 tai sen jälkeen saatuun varojenjakoon vapaan oman pääoman rahastosta. Siltä osin kuin varojenjako sisältää pääomansijoituksia, jotka on tehty ennen lain voimaantuloa, 5 §:n 15 kohtaa sovelletaan kuitenkin ensimmäisen kerran muun kuin julkisesti noteeratun yhtiön varojenjakoon, joka on saatu 1 päivänä tammikuuta 2016.
Yleiset säännökset1 § 2 § 3 § Maatalouden puhdas tulo4 § 5 § 6 § 7 § 8 § 9 § 10 § 10 a § 10 b § 10 c § 10 d § 10 e § 10 f § 11–14 a §15–15 a §15 b § 16 § Erityisiä säännöksiä17–18 §19 § 20 § 21 § 22 § 23 § 24 § Muutossäädösten voimaantulo ja soveltaminen:24.6.1968/374:30.12.1970/847:12.5.1972/373:15.6.1973/509:21.12.1979/975:19.12.1980/847:27.11.1981/794:30.4.1982/303:23.12.1982/1035:2.12.1983/900:24.5.1985/408:13.12.1985/941:20.12.1985/1039:11.7.1986/543:13.2.1987/131:29.12.1988/1235:29.12.1988/1250:24.8.1990/718:30.12.1991/1674:30.12.1992/1541:12.11.1993/936:12.11.1993/937:4.11.1994/956:27.10.1995/1204:8.12.1995/1394:9.10.1998/726:29.10.1999/982:21.12.2000/1169:29.6.2001/575:26.10.2001/899:30.11.2001/1099:24.10.2003/869:30.7.2004/718:20.5.2005/335:14.10.2005/809:22.12.2005/1135:22.12.2005/1156:30.12.2008/1088:11.6.2010/507:31.8.2012/491:14.12.2012/790:30.12.2013/1239:30.12.2013/1251:30.12.2013/1259:30.12.2014/1401:24.4.2015/457:19.12.2018/1238:


Edellinen jakso: Saarnaluonnoksia: Yhdeksäs saarna
Seuraava jakso: Saarnaluonnoksia: Yhdestoista saarna
Kymmenes saarna
§ 1 Luonto on epäilemättä asettanut meidät kaikki hyvin onnettomaan tilaan, sillä apostoli Paavali sanoo 1. Kor. 2:14, että ihminen ei luonnostaan – – – tutkittava Hengen avulla, mikä tarkoittaa, että ihminen vailla armoa, vailla Jumalan Hengen sisäistä valaistumista ei kaikella järjellä ja kaikilla oppineilla tiedoillaan tavoita mitään, hän ei vakuuttuneesti tunne kallisarvoisia ja taivaallisia totuuksia.
§ 2 Ei kielletä, etteikö uudestisyntymättömällä ihmisellä tai ilman armoa jääneellä voisi olla siisti268 järki ja paljon tietoa. Eikä kiistetä, etteikö sellainen henkilö voi olla historiallisessa mielessä selvillä Jumalan sanasta ja muista kirjoituksista, monista jumalallisista totuuksista ja hän voi loistaa erottelukyvyllään ja oppineisuudellaan tällä puolella, ja usein vielä niinkin, että hän ei varsinaisesti millään lailla epäile jumalallisia totuuksia.
§ 3 Mutta kaikki tämä tarkoittaa, että he eivät tunne mitään, οὐ δέχεται.1οὐ δέχεται: Kr. ei ota vastaan, ei hyväksy. Vrt. 1. Kor. 2:14: ”Ihminen ei luonnostaan ota vastaan Jumalan Hengen puhetta, sillä se on hänen mielestään hulluutta. Hän ei pysty tajuamaan sitä, koska sitä on tutkittava Hengen avulla.” He eivät halua ottaa vastaan valaistusta, luonnollisessa ja heräämättömässä tilassaan eivät käsitä sitä, sillä he ovat sokeita eivätkä näe mitään Viis. 5:6–7, 2. Kor. 4:4, Ef. 4:18.
§ 4 Olemme kaikki vaeltajia, jotka etsimme onnellisuutta, eikä sitä ole muualla kuin yhteydessä Jumalan kanssa, mutta voi! Tie on varsin erehdyttävä ja kaiken järjen tavoittamattomissa, jollei korkeampi valo saa meitä johdattaa. Siksi niin monet tuhannet joutuvatkin kadotukseen. Jotta tämä auttamaton onnettomuus ei teitä kohtaisi, rakkaat kuulijani, pitää minun kertoa teille, että me voimme (Jumalan kiitos aivan varmasti) entistä lujemmin – – – 2. Piet. 1:19. Mutta te ette voi sitä itse, siksi rukoilen Paavalin tavoin Ef. 1:17–18. Hän yksin kykenee tekemään sen Henkensä kautta, mutta miten se tapahtuu, juuri sitä olen ajatellut tänään selittää jne.
Teksti: Kolmas uskonkappale, apostolinen uskontunnustus, vrt. Joh. 1:9.
Aiomme tänään selvittää valaistumista, joka on Pyhän Hengen toinen armovaikutus269 kääntymisessämme ja siinä 1) osoitamme sen luonteen ja 2) siunauksellisen vaikutuksen.
§ 5 Valaistuminen kuvataan lyhyesti ja selitetään. 3. saarna, § 8 alusta.2ks. Katekismussaarnoja: Kolmas saarna, § 8
§ 6 Osoittaa tällaisen valaistumisen välttämättömyyden, joka nähdään jo siitä, mitä johdannossa on sanottu. Se nähdään myös itse sanasta valaistuminen, joka itsessään edellyttää että sokeus ja tietämättömyys vallitsevat. Katso hiukan edempää samasta pykälästä. Edelleen todistetaan, että me todella olemme sellaisia, siksi että olemme luonnostamme tietämättömiä tiestä ja keinoista, jotka voisivat viedä meidät autuuteen. Pyhä kirja on tässä samalla kannalla Ef. 4:18 ja Ef. 5:8, niin että meidän täytyy valittaa: Meidän järkemme jne., ruotsalainen virsikirja nro 232, toinen säkeistö.3ruotsalainen virsikirja nro 232, toinen säkeistö: alkutekstissä on lainaus vuoden 1695 ruotsalaisen virsikirjan virrestä 232, toinen säkeistö Jottemme jäisi ajassa ja ikuisuudessa pimeyteen ja vaille kaikkea pelastumisen toivoa, niin valaistuminen on välttämätöntä.
§ 7 Tämän valaistumisen pääsyy ja alkuunpanija on kolmiyhteinen Jumala, Isä Jaak. 1:17, Ef. 1:17–18, Poika Joh. 1:9, Joh. 8:22, Joh. 9:5, Pyhä Henki Joh. 16:13, Joh. 14:26, vrt. Ef. 1:17, mikä huomioonottaen se erityisesti luetaan Pyhän Hengen nimiin 1. Kor. 12:4,7–11.
§ 8 Henkilö, joka valaistuu, on ihminen yleisesti. Jumala haluaa valaista kaikkia Joh. 1:9, 1. Tim. 2:4, mutta kaikki eivät ota valaistumista vastaan Joh. 3:19, Joh. 1:10–11, vaan ainoastaan270 ne, jotka eivät suhtaudu vihamielisesti taivaallisen valon vaikutuksiin sielussaan, vaan antavat Jumalan hengen herättää itsensä Ef. 5:14. Varma syntinen voi toki Jumalan sanan kuulemisen ja lukemisen kautta lukemalla saada myös jotain tietoa hengellisistä asioista, mutta se jää vain historialliseksi tiedoksi, ja Raamatussa sitä kutsutaan pimeydeksi, niin kauan kun se ei saa aikaan muutosta sydämessä 1. Joh. 2:11,3–4. § 8.4ks. Katekismussaarnoja: Kolmas saarna, § 8
§ 9 Valaistumisen oikea väline on Jumalan sana Ps. 119:105, 2. Piet. 1:19, laki Sananl. 6:23, Ps. 19:9 (ks. sama pykälä), evankeliumi, joka todistaa Jeesuksesta Joh. 5:39 ja kirkastaa hänet Joh. 16:14, niin että heille loistaa evankeliumin valo Jumalan kirkkaudesta 2. Kor. 4:4. Sama.
§ 10 Olemme ensimmäisessä osassa tarkastelleet valaistumista Jumalan vaikutuksena sanan kautta ihmisten ymmärrykseen. Nyt haluamme katsoa, mitä muutoksia se aiheuttaa ihmisissä. Ensimmäistä näistä kutsutaan nimellä illuminatio intransitiva,5illuminatio intransitiva: lat. valaistuminen itsessään jälkimmäistä illuminatio transitiva.6illuminatio transitiva: lat. valaistuminen suhteessa vaikutuksiinsa
§ 11 Niissä, jotka antavat heidän sielussaan huutavan äänen kautta herättää itsensä, tapahtuu siunattuja vaikutuksia, ei kuitenkaan yhdellä kertaa vaan vähitellen. Ensinnäkin ymmärrys, sielun ensimmäinen pääkyky, tulee valaistuksi, niin että se tuntee elävällä tavalla Jumalan, hänen jumalalliset ominaisuutensa sekä kaikki muut jumalalliset totuudet, joihin on nimenomaan luettava uskomme keskeisimmät totuudet, joista sielu saa valon ja tiedon.271
§ 12 Tämä valaistuminen johtaa erityisesti autuuden tien kahden kaikkein tärkeimmän totuuden vilpittömään ja vahvaan tuntemiseen, nimittäin oman syvän turmeluksemme ja Jeesuksen ylitsevuotavan rakkauden 1. Tim. 1:15–16, Ef. 3:18–19.
§ 13 Toiseksi tämä valaistuminen saa aikaan hartaan vakaumuksen ilmoitetuista totuuksista, kuten Kristuksen persoonasta Matt. 16:16 ja ylösnousemuksesta Job 19:25–26, niin että he voivat sanoa: tiedän, keneen uskon 2. Tim. 1:12.
§ 14 Kolmanneksi se saa aikaan vakavan pyrkimyksen päästä kääntymyksen kautta pois kadotukseen tuomitusta tilasta onnelliseen yhteyteen Jumalan kanssa, uskon kautta, kun kointähti Jeesus syttyy sielussa 2. Piet. 1:19, Joh. 6:45.
§ 15 Mutta valaistuminen ei pääty kääntymykseen; se kasvaa pyhityksessä. Tässä uskovat kulkevat valosta valoon Kol. 3:10, ja tämä valaistuminen jatkuu varmasti ikuisuuden autuudessa.
§ 16 Siunatut kuulijat! Ette liene jääneet vaille Jumalan kalliiden sanojen valoa. Teillä on Jumalan sana, ihana valo, käsissänne, eikö sitä olekin teille usein vakavasti esitetty? Koetelkaa nyt kuinka olette käyttäneet sitä!
§ 17 Sisältää rangaistuksen valon laiminlyömisestä, ja siitä että monet sitä vieläpä pahantahoisesti hämärtävät ja pilkkaavat.272
§ 18 Kehotus heränneille, että he antaisivat tämän valon loistaa ja lämmittää itseään todelliseen kääntymykseen.
§ 19 Rohkaisu uskoville, jotta he päivittäin kaihtaisivat pimeyttä ja kasvaisivat Jumalan Hengen kautta tässä valossa.
§ 20 Lohduttaa uskovia, joilla täällä on monia synkkiä hetkiä, antamalla toivoa Jeesuksen kirkkauden täydellisestä valosta taivaassa. Aamen.
οὐ δέχεται: Kr. ei ota vastaan, ei hyväksy. Vrt. 1. Kor. 2:14: ”Ihminen ei luonnostaan ota vastaan Jumalan Hengen puhetta, sillä se on hänen mielestään hulluutta. Hän ei pysty tajuamaan sitä, koska sitä on tutkittava Hengen avulla.”
ks. Katekismussaarnoja: Kolmas saarna, § 8
ruotsalainen virsikirja nro 232, toinen säkeistö: alkutekstissä on lainaus vuoden 1695 ruotsalaisen virsikirjan virrestä 232, toinen säkeistö
illuminatio intransitiva: lat. valaistuminen itsessään
illuminatio transitiva: lat. valaistuminen suhteessa vaikutuksiinsa
Tionde predikan.
§. 1. Det är ofelbart en altför olyklig belägenhet, som vi alla af naturen äro stadde uti, emedan Apostelen Paulus 1 Cor. 2:14. säger at den naturliga människan - - dömas, det är, människan utom nåden, utom Guds Andas invärtes uplysning med alt sit förnuft och alla lärdoms insikter förnimmer intet, känner ej med öfvertygelse de dyra och himmelska sanningar.
§. 2. Det nekas ej, at en opånyttföd eller af nåden icke fattad människa kan äga et städadt268 vett och många insikter. Det nekas ej at en sådan äfven kan vara på et Historiskt sätt underrättad af Guds ord och andra skrifter, om många Gudomliga sanningar, och väl lysa af mycken urskillning och lärdom i denna delen, och det ofta utan at hysa några egenteliga tvifvelsmål om de Gudomliga sanningar.
§. 3. Men med alt detta heter det, at de förnimma intet, οὐ δέχεται,7οὐ δέχεται: gr. tar inte emot, godkänner inte. Jfr 1 Kor 2:14 där Karl XII:s bibel (1703) ger ”Men then naturliga menniskian förnimmer intet af thet Gudz Anda tilhörer: ty thet är honom en galenskap / och kan icke begripat: ty thet måste andeliga dömas.” vil intet emottaga uplysning däruti, kan i sit naturliga och oupväkta tilstånd intet begripa det, ty hon är blind och ser intet. Wish. 5:6,7. 2 Cor. 4:4. Eph. 4:18.
§. 4. Vi äro alla vandrings-män som söka lyksaligheten, den finnes ej annorstädes än i föreningen med Gud; men ack! vägen är ganska villsam och förborgad för alt förnuft, om ej et högre ljus får leda oss. Därföre så gå ock så många tusende förlorade. På det denna oboteliga olycka ej måtte drabba Eder mine älskade Åhörare, bör jag berätta eder at vi hafve (Gud vare lof så vist!) et fast - - 2 Pet. 1:19. Men i kunnen icke det sjelfva, därföre beder jag med Paulo Eph. 1:17,18. Han allena förmår göra det genom sin Anda; men huru härmed tilgår har jag just i dag tänkt förklara &c.
Texten, Tredje Artikeln i Apostoliska Tron, ifr. Joh. 1:9.
Vi tänke i dag förklara uplysningen, som är den Heliga Andas andra nådeverkan vid269 vår omvändelse, och därvid 1:o visa dess beskaffenhet 2:o dess välsignade värkan.
§. 5. Uplysningen beskrifves korteligen och förklaras, §. 8. 3:dje Predikan ifrån början.8se Predikningar över andra huvudstycket: Tredje katekespredikan, § 8
§. 6. Visar nödvändigheten af en sådan uplysning, som redan ses af det som sades i ingången; därnäst af sjelfva ordet uplysning, som förut sätter en blindhet och okunnighet. Se litet längre fram i samma §. Vidare bevises at vi verkeligen äro sådane, af vår naturliga okunnighet om vägen och medlen til vår lycksalighet; hvaruti den Heliga Skrift instämmer, Eph. 4:18. Cap. 5:8. så at vi måste klaga: vårt förnuft &c. N. 232: v. 2. Svensk. Ps. b.9vårt förnuft &c. N. 232: v. 2. Svensk. Ps. b.: hänvisar till psalm 232, vers 2, i 1695 års svenska psalmbok som lyder: ”Wårt förnuft förblindadt är; Mörcker all wår siäl betäcker / Om tin Ande är eij när / Som nytt lius i henne wäcker. Jesu / wärdes oss nu stärcka / Och nytt hierta i oss werka!” Skole vi då icke i tid och evighet blifva i mörkret och alt hopp om vår räddning ej vara ute, så blifver uplysningen oumgängelig.
§. 7. Hufvud-orsaken och uphofvet til denna uplysning är den Treenige Guden, Fadren, Jac. 1:17. Eph. 1:17,18. Sonen Joh. 1:9. Cap. 8:22. Cap. 9:5. Den Heliga Anda. Joh. 16:13. Cap. 14:26. jämf. Eph. 1:17. i anseende hvartil den i synnerhet tilräknas den Heliga Anda 1 Cor. 12:4,7-11.
§. 8. Personen, som uplyses, är människan i gemen. Gud vil uplysa alla. Joh. 1:9. 1 Tim. 2:4, men uplysningen emottages ej af alla. Joh. 3:19. Cap. 1:10,11. utan al270lenast af dem, som ej fiendteligen emotstå det himmelska ljusets värkan på sin själ, utan låta Guds Anda upväcka sig Eph. 5:14. En säker syndare kan väl genom Guds ords hörande och läsande äfven få någon kunskap om andeliga ting, men den blifver blott Historisk och kallas mörker i Bibeln, så länge den icke värkar förändring i hjertat. 1 Joh. 2:11,3,4. §. 8.10se Predikningar över andra huvudstycket: Tredje katekespredikan, § 8
§. 9. Det rätta uplysnings medlet är Guds ord. Ps. 119:105. 2 Petr. 1:19. Lagen Ordsp. 6:23. Ps. 19:9. se samma §. Evangelium, som vitnar om Jesum Joh. 5:39. och förhärligar honom, Cap. 16:14. så at dem lyser evangelii ljus af Christi klarhet. 2. Cor. 4:4. ibid.
§. 10. Vi hafve i förra delen betraktat uplysningen, såsom värkad af Gud igenom ordet i människornes förstånd. Nu vilje vi tilse hvad förändringar den åstadkommer hos människorna. Det förra kallas en illuminatio intransitiva.11illuminatio intransitiva: lat. upplysning som sådan Det senare transitiva.12lat. upplysning med hänsyn till sina verkningar
§. 11. Hos dem, som låta upväcka sig genom ropande rösten i deras själ, upkomma ej på engång, utan efter hand, välsignade värkningar: 1:o varder förståndet, själens första hufvud-förmögenhet, uplyst, at på et lifligt sätt känna Gud och hans Gudomliga egenskaper samt alla andra Gudomliga sanningar, hvarvid de förnämsta vår Tros sanningar kunna emphatice13uttryckligen, särskilt upräknas, utaf hvilka själen hämtar ljus och kännedom.271
§. 12. I synnerhet leder denna uplysningen til en uprigtig och kraftig kännedom af tvenne de aldravigtigaste sanningar på salighets vägen, nemligen vårt egit djupa förderf och Jesu öfversvinneliga kärlek. 1 Tim. 1:15,16. Eph. 3:18,19.
§. 13. 2:o Värkar denna uplysningen innerlig öfvertygelse om de uppenbarade sanningar, t. e. om Christi Person, Matth. 16:16. om upståndelsen. Jobs 19:25,26. så at de kunna säga: Jag vet på hvem jag tror.14Jag vet på hvem jag tror.: citat ur 2 Tim 1:12
§. 14. Den värkar ock 3:o et alfvarligt bemödande at komma genom omvändelsen ifrån sit fördömliga tilstånd til en lycksalig förening med sin Gud, genom trona, då morgonstjernan Jesus upgår i själen.15morgonstjernan Jesus upgår i själen: I Karl XII:s bibel (1703) lyder 2 Pet 1:19 ”... och morgonstiernan upgår i edor hierta.” 2 Pet. 1:19. Joh. 6:45.
§. 15. Men uplysningen stannar ej i omvändelsen; den växer i helgelsen. Här gå de trogne ifrån ljus til ljus. Coll. 3:10. och denna uplysningen fortsättes ofelbart in uti den sälla evigheten.
§. 16. Välsignade Åhörare! Guds dyra ords ljus lärer icke hafva felat eder. I hafven sjelfve Guds ord, det härliga ljuset, i edra händer; är det icke ofta eder alfvarligen förestäldt? Pröfven då huru i användt det!
§. 17. Innehåller en bestraffning huru ljuset vanvårdas, ja af månge med illvilja förmörkas och begabbas.272
§. 18. En förmaning til upväkte at låta detta ljuset uplysa och värma sig til en sann omvändelse.
§. 19. En upmuntran til de trogne, at dageligen fly mörkret och växa til genom Guds Anda uti detta ljuset.
§. 20. Tröstar de trogne, som här hafva många mörka stunder, med hopp om et fullkomligt ljus i himmelen af Jesu klarhet. Amen.
οὐ δέχεται: gr. tar inte emot, godkänner inte. Jfr 1 Kor 2:14 där Karl XII:s bibel (1703) ger ”Men then naturliga menniskian förnimmer intet af thet Gudz Anda tilhörer: ty thet är honom en galenskap / och kan icke begripat: ty thet måste andeliga dömas.”
se Predikningar över andra huvudstycket: Tredje katekespredikan, § 8
vårt förnuft &c. N. 232: v. 2. Svensk. Ps. b.: hänvisar till psalm 232, vers 2, i 1695 års svenska psalmbok som lyder: ”Wårt förnuft förblindadt är; Mörcker all wår siäl betäcker / Om tin Ande är eij när / Som nytt lius i henne wäcker. Jesu / wärdes oss nu stärcka / Och nytt hierta i oss werka!”
illuminatio intransitiva: lat. upplysning som sådan
lat. upplysning med hänsyn till sina verkningar
uttryckligen, särskilt
Jag vet på hvem jag tror.: citat ur 2 Tim 1:12
morgonstjernan Jesus upgår i själen: I Karl XII:s bibel (1703) lyder 2 Pet 1:19 ”... och morgonstiernan upgår i edor hierta.”
§ 3 Mutta kaikki tämä tarkoittaa, että he eivät tunne mitään, οὐ δέχεται.16οὐ δέχεται: Kr. ei ota vastaan, ei hyväksy. Vrt. 1. Kor. 2:14: ”Ihminen ei luonnostaan ota vastaan Jumalan Hengen puhetta, sillä se on hänen mielestään hulluutta. Hän ei pysty tajuamaan sitä, koska sitä on tutkittava Hengen avulla.” He eivät halua ottaa vastaan valaistusta, luonnollisessa ja heräämättömässä tilassaan eivät käsitä sitä, sillä he ovat sokeita eivätkä näe mitään Viis. 5:6–7, 2. Kor. 4:4, Ef. 4:18.
§ 5 Valaistuminen kuvataan lyhyesti ja selitetään. 3. saarna, § 8 alusta.17ks. Katekismussaarnoja: Kolmas saarna, § 8
§ 6 Osoittaa tällaisen valaistumisen välttämättömyyden, joka nähdään jo siitä, mitä johdannossa on sanottu. Se nähdään myös itse sanasta valaistuminen, joka itsessään edellyttää että sokeus ja tietämättömyys vallitsevat. Katso hiukan edempää samasta pykälästä. Edelleen todistetaan, että me todella olemme sellaisia, siksi että olemme luonnostamme tietämättömiä tiestä ja keinoista, jotka voisivat viedä meidät autuuteen. Pyhä kirja on tässä samalla kannalla Ef. 4:18 ja Ef. 5:8, niin että meidän täytyy valittaa: Meidän järkemme jne., ruotsalainen virsikirja nro 232, toinen säkeistö.18ruotsalainen virsikirja nro 232, toinen säkeistö: alkutekstissä on lainaus vuoden 1695 ruotsalaisen virsikirjan virrestä 232, toinen säkeistö Jottemme jäisi ajassa ja ikuisuudessa pimeyteen ja vaille kaikkea pelastumisen toivoa, niin valaistuminen on välttämätöntä.
§ 8 Henkilö, joka valaistuu, on ihminen yleisesti. Jumala haluaa valaista kaikkia Joh. 1:9, 1. Tim. 2:4, mutta kaikki eivät ota valaistumista vastaan Joh. 3:19, Joh. 1:10–11, vaan ainoastaan270 ne, jotka eivät suhtaudu vihamielisesti taivaallisen valon vaikutuksiin sielussaan, vaan antavat Jumalan hengen herättää itsensä Ef. 5:14. Varma syntinen voi toki Jumalan sanan kuulemisen ja lukemisen kautta lukemalla saada myös jotain tietoa hengellisistä asioista, mutta se jää vain historialliseksi tiedoksi, ja Raamatussa sitä kutsutaan pimeydeksi, niin kauan kun se ei saa aikaan muutosta sydämessä 1. Joh. 2:11,3–4. § 8.19ks. Katekismussaarnoja: Kolmas saarna, § 8
§ 10 Olemme ensimmäisessä osassa tarkastelleet valaistumista Jumalan vaikutuksena sanan kautta ihmisten ymmärrykseen. Nyt haluamme katsoa, mitä muutoksia se aiheuttaa ihmisissä. Ensimmäistä näistä kutsutaan nimellä illuminatio intransitiva,20illuminatio intransitiva: lat. valaistuminen itsessään jälkimmäistä illuminatio transitiva.21illuminatio transitiva: lat. valaistuminen suhteessa vaikutuksiinsa
§. 3. Men med alt detta heter det, at de förnimma intet, οὐ δέχεται,22οὐ δέχεται: gr. tar inte emot, godkänner inte. Jfr 1 Kor 2:14 där Karl XII:s bibel (1703) ger ”Men then naturliga menniskian förnimmer intet af thet Gudz Anda tilhörer: ty thet är honom en galenskap / och kan icke begripat: ty thet måste andeliga dömas.” vil intet emottaga uplysning däruti, kan i sit naturliga och oupväkta tilstånd intet begripa det, ty hon är blind och ser intet. Wish. 5:6,7. 2 Cor. 4:4. Eph. 4:18.
§. 5. Uplysningen beskrifves korteligen och förklaras, §. 8. 3:dje Predikan ifrån början.23se Predikningar över andra huvudstycket: Tredje katekespredikan, § 8
§. 6. Visar nödvändigheten af en sådan uplysning, som redan ses af det som sades i ingången; därnäst af sjelfva ordet uplysning, som förut sätter en blindhet och okunnighet. Se litet längre fram i samma §. Vidare bevises at vi verkeligen äro sådane, af vår naturliga okunnighet om vägen och medlen til vår lycksalighet; hvaruti den Heliga Skrift instämmer, Eph. 4:18. Cap. 5:8. så at vi måste klaga: vårt förnuft &c. N. 232: v. 2. Svensk. Ps. b.24vårt förnuft &c. N. 232: v. 2. Svensk. Ps. b.: hänvisar till psalm 232, vers 2, i 1695 års svenska psalmbok som lyder: ”Wårt förnuft förblindadt är; Mörcker all wår siäl betäcker / Om tin Ande är eij när / Som nytt lius i henne wäcker. Jesu / wärdes oss nu stärcka / Och nytt hierta i oss werka!” Skole vi då icke i tid och evighet blifva i mörkret och alt hopp om vår räddning ej vara ute, så blifver uplysningen oumgängelig.
§. 8. Personen, som uplyses, är människan i gemen. Gud vil uplysa alla. Joh. 1:9. 1 Tim. 2:4, men uplysningen emottages ej af alla. Joh. 3:19. Cap. 1:10,11. utan al270lenast af dem, som ej fiendteligen emotstå det himmelska ljusets värkan på sin själ, utan låta Guds Anda upväcka sig Eph. 5:14. En säker syndare kan väl genom Guds ords hörande och läsande äfven få någon kunskap om andeliga ting, men den blifver blott Historisk och kallas mörker i Bibeln, så länge den icke värkar förändring i hjertat. 1 Joh. 2:11,3,4. §. 8.25se Predikningar över andra huvudstycket: Tredje katekespredikan, § 8
§. 10. Vi hafve i förra delen betraktat uplysningen, såsom värkad af Gud igenom ordet i människornes förstånd. Nu vilje vi tilse hvad förändringar den åstadkommer hos människorna. Det förra kallas en illuminatio intransitiva.26illuminatio intransitiva: lat. upplysning som sådan Det senare transitiva.27lat. upplysning med hänsyn till sina verkningar
§. 11. Hos dem, som låta upväcka sig genom ropande rösten i deras själ, upkomma ej på engång, utan efter hand, välsignade värkningar: 1:o varder förståndet, själens första hufvud-förmögenhet, uplyst, at på et lifligt sätt känna Gud och hans Gudomliga egenskaper samt alla andra Gudomliga sanningar, hvarvid de förnämsta vår Tros sanningar kunna emphatice28uttryckligen, särskilt upräknas, utaf hvilka själen hämtar ljus och kännedom.271
§. 13. 2:o Värkar denna uplysningen innerlig öfvertygelse om de uppenbarade sanningar, t. e. om Christi Person, Matth. 16:16. om upståndelsen. Jobs 19:25,26. så at de kunna säga: Jag vet på hvem jag tror.29Jag vet på hvem jag tror.: citat ur 2 Tim 1:12
§. 14. Den värkar ock 3:o et alfvarligt bemödande at komma genom omvändelsen ifrån sit fördömliga tilstånd til en lycksalig förening med sin Gud, genom trona, då morgonstjernan Jesus upgår i själen.30morgonstjernan Jesus upgår i själen: I Karl XII:s bibel (1703) lyder 2 Pet 1:19 ”... och morgonstiernan upgår i edor hierta.” 2 Pet. 1:19. Joh. 6:45.
§ 3 Mutta kaikki tämä tarkoittaa, että he eivät tunne mitään, οὐ δέχεται.31οὐ δέχεται: Kr. ei ota vastaan, ei hyväksy. Vrt. 1. Kor. 2:14: ”Ihminen ei luonnostaan ota vastaan Jumalan Hengen puhetta, sillä se on hänen mielestään hulluutta. Hän ei pysty tajuamaan sitä, koska sitä on tutkittava Hengen avulla.” He eivät halua ottaa vastaan valaistusta, luonnollisessa ja heräämättömässä tilassaan eivät käsitä sitä, sillä he ovat sokeita eivätkä näe mitään Viis. 5:6–7, 2. Kor. 4:4, Ef. 4:18.
§ 5 Valaistuminen kuvataan lyhyesti ja selitetään. 3. saarna, § 8 alusta.32ks. Katekismussaarnoja: Kolmas saarna, § 8
§ 6 Osoittaa tällaisen valaistumisen välttämättömyyden, joka nähdään jo siitä, mitä johdannossa on sanottu. Se nähdään myös itse sanasta valaistuminen, joka itsessään edellyttää että sokeus ja tietämättömyys vallitsevat. Katso hiukan edempää samasta pykälästä. Edelleen todistetaan, että me todella olemme sellaisia, siksi että olemme luonnostamme tietämättömiä tiestä ja keinoista, jotka voisivat viedä meidät autuuteen. Pyhä kirja on tässä samalla kannalla Ef. 4:18 ja Ef. 5:8, niin että meidän täytyy valittaa: Meidän järkemme jne., ruotsalainen virsikirja nro 232, toinen säkeistö.33ruotsalainen virsikirja nro 232, toinen säkeistö: alkutekstissä on lainaus vuoden 1695 ruotsalaisen virsikirjan virrestä 232, toinen säkeistö Jottemme jäisi ajassa ja ikuisuudessa pimeyteen ja vaille kaikkea pelastumisen toivoa, niin valaistuminen on välttämätöntä.
§ 8 Henkilö, joka valaistuu, on ihminen yleisesti. Jumala haluaa valaista kaikkia Joh. 1:9, 1. Tim. 2:4, mutta kaikki eivät ota valaistumista vastaan Joh. 3:19, Joh. 1:10–11, vaan ainoastaan270 ne, jotka eivät suhtaudu vihamielisesti taivaallisen valon vaikutuksiin sielussaan, vaan antavat Jumalan hengen herättää itsensä Ef. 5:14. Varma syntinen voi toki Jumalan sanan kuulemisen ja lukemisen kautta lukemalla saada myös jotain tietoa hengellisistä asioista, mutta se jää vain historialliseksi tiedoksi, ja Raamatussa sitä kutsutaan pimeydeksi, niin kauan kun se ei saa aikaan muutosta sydämessä 1. Joh. 2:11,3–4. § 8.34ks. Katekismussaarnoja: Kolmas saarna, § 8
§ 10 Olemme ensimmäisessä osassa tarkastelleet valaistumista Jumalan vaikutuksena sanan kautta ihmisten ymmärrykseen. Nyt haluamme katsoa, mitä muutoksia se aiheuttaa ihmisissä. Ensimmäistä näistä kutsutaan nimellä illuminatio intransitiva,35illuminatio intransitiva: lat. valaistuminen itsessään jälkimmäistä illuminatio transitiva.36illuminatio transitiva: lat. valaistuminen suhteessa vaikutuksiinsa


Asetus verotusasetuksen muuttamisesta 1443/1991 - Säädökset alkuperäisinä - FINLEX ®
Olet tässä: Finlex › Lainsäädäntö › Säädökset alkuperäisinä › 1991 › 1443/1991
1443/1991
kumotaan 30 päivänä joulukuuta 1959 annetun verotusasetuksen (530/59) 9 §:n 3, 5 ja 8 kohta, 25 §:n 10 a kohta sekä 41, 45 ja 46 §,
sellaisina kuin niistä ovat 9 §:n 5 kohta 30 päivänä joulukuuta 1961 annetussa asetuksessa (588/61) ja 25 §:n 10 a kohta 18 päivänä joulukuuta 1981 annetussa asetuksessa (902/81), sekä
muutetaan 8 §:n 10 ja 11 kohta, 9 §:n 4 ja 7 kohta, 39 a, 43, 44 ja 48 § sekä 63 §:n 2 momentti,
sellaisina kuin niistä ovat 8 §:n 11 kohta 12 päivänä kesäkuuta 1964 annetussa asetuksessa (322/64), 9 §:n 4 kohta 31 päivänä joulukuuta 1974 annetussa asetuksessa (1058/74), 39 a § 30 päivänä tammikuuta 1987 annetussa asetuksessa (75/87), 43 § 14 päivänä maaliskuuta 1969 annetussa asetuksessa (175/69) ja 48 § 29 päivänä joulukuuta 1988 annetussa asetuksessa (1245/88), seuraavasti:
10) varata verovelvolliselle tilaisuus tutustua verotuksen julkisiin tietoihin ja tarvittaessa antaa hänelle nähtäväksi hänen verotustaan koskevat asiakirjat;
11) tehdä merkintä tutkijalautakunnan käsittelystä verotuksen julkisiin tietoihin;
Verojohtajan tehtävänä on sen lisäksi, mitä verotuslaissa on määrätty:
4) huolehtia siitä, että verotuksen päätyttyä verotuksen julkiset tiedot ovat nähtävillä;
7) valvoa, etteivät veroilmoitukset ja muut verotusasiakirjat joudu asiattomien nähtäväksi; sekä
Verotuslain 72 a §:n 1 momentin 2 kohdassa tarkoitettu poikkeaminen veroilmoituksesta saa olla enintään 10 000 markkaa.
Kun verovelvolliselle verotuslain 72 §:n 1 momentin 3 kohdan tai 2 momentin, 73 §:n 1 momentin tai 74 §:n mukaan on annettava tilaisuus selvityksen esittämiseen, on tätä koskeva viranomaisen ilmoitus tarpeellisesti yksilöitynä annettava kirjallisesti ja toimitettava verovelvolliselle siten kuin tiedoksiannosta hallintoasioista säädetään.
Kun henkilöä on verotuslain 89 §:n mukaan kuultava, tiedoksianto toimitetaan joko
1) erikseen säädetyllä tavalla postitse saantitodistusta vastaan tai
2) haastetiedoksiantona tai
3) luovutetaan viranomaisen toimesta asianomaiselle, tämän lähetille tai lähetetään vastaanottotodistusta vastaan lähetin välityksellä asianomaiselle tai
4) toimitetaan yleistiedoksiantona virallisessa lehdessä.
Verotuksen julkisten tietojen tulee sisältää kunkin kunnan osalta verotusta ja tilastollisia tarkoituksia varten tarpeelliset tiedot verovelvollisista, heidän verotettavasta tulostaan ja varallisuudestaan, maksuunpannusta tuloja varallisuusverosta, veronkorotuksesta ja valtionveron yhteismäärästä, kunnallisverotuksessa kiinteistö-, liikeja ammattisekä henkilökohtaisesta tulosta ja veronkorotuksen johdosta määrätyistä veroäyreistä sekä niiden yhteismäärästä, maksuunpannusta kunnallisverosta, kansaneläkevakuutusmaksusta ja kirkollisverosta samoin kuin mainittujen verojen ja kansaneläkevakuutusmaksun yhteismäärästä. Verotuksen julkisiin tietoihin merkitään lisäksi tiedot verojen ja kansaneläkevakuutusmaksun suoritukseksi käytettävistä ennakoista, veronkannossa maksettavasta ja palautettavasta määrästä ja veron koko määrästä vastuussa olevista henkilöistä. Kun kunnallisvero on verotuslain 62 §:n 1 momentin mukaan suoritettava valtiolle, siitä tehdään merkintä verotuksen julkisiin tietoihin.
Kun verovelvollisen verotus on toimitettu lääninverolautakunnassa, siitä tehdään merkintä verotuksen julkisiin tietoihin.
Kun toisen puolison ennakoilla on verotuslain 107 §:n mukaisesti lyhennetty toiselle puolisolle maksuunpantuja veroja ja kansaneläkevakuutusmaksua, sitä koskeva tieto merkitään verotuksen julkisiin tietoihin ja asianomaisten verolippuihin. Vastaavat tiedot on toimitettava myös veronkantoviranomaiselle.
Lääninoikeus lähettää verovalitukseen antamansa päätöksen saatua lainvoiman ja korkein hallinto-oikeus valituksen ratkaistuaan valitusta koskevat asiakirjat verotoimistoon säilytettäväksi.
Tämä asetus tulee voimaan 1 päivänä tammikuuta 1992. Asetuksen 39 a §:ää ja 43 §:n 1 momenttia sovelletaan kuitenkin ensimmäisen kerran vuodelta 1991 toimitettavassa verotuksessa.
8 §9 §39 a §43 §44 §48 §63 §


text:
62011CP0329_FI
1. Kuten asia El Dridi,(2) cour d’appel de Paris’n (Ranska) esittämä ennakkoratkaisupyyntö kiinnittää unionin tuomioistuimen huomion jäsenvaltioissa sovellettavista yhteisistä vaatimuksista ja menettelyistä laittomasti oleskelevien kolmansien maiden kansalaisten palauttamiseksi 16.12.2008 annettuun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiiviin 2008/115/EY,(3) kun kyse on kansallisesta rikosoikeudesta.
2. Se vastaus, jonka unionin tuomioistuin nyt käsiteltävässä asiassa antaa ennakkoratkaisukysymykseen, on kansallisen tuomioistuimen kannalta hyödyllinen, jotta tämä voi arvioida sitä, onko Alexandre Achughbabianin, joka on kolmannen maan kansalainen, laittomalla oleskelulla Ranskassa perusteltu henkilökohtaisen vapauden riistäminen laillinen.
3. Ennakkoratkaisupyyntöön sisältyvien tietojen ja sellaisen aineiston perusteella, jonka kansallinen tuomioistuin on toimittanut unionin tuomioistuimelle, Achughbabianin tilanne voidaan esittää tiivistetysti seuraavasti:
– hän tuli Ranskaan 9.4.2008
– Ranskan turvapaikka-asioissa toimivaltainen viranomainen hylkäsi hänen hakemuksensa oleskeluoikeudesta turvapaikanhakijana 28.11.2008
– Val-d’Oisen prefekti päätti 27.1.2009 hylätä hänen oleskelukortin myöntämistä koskevan hakemuksensa ja velvoitti hänet poistumaan Ranskan alueelta kuukauden kuluessa kyseisen päätöksen tiedoksi antamisesta
– hänet otettiin kiinni ja pidätettiin 24.6.2011, koska hänen epäiltiin syyllistyneen ulkomaalaisten maahantulosta ja maassa oleskelusta sekä turvapaikkaoikeudesta annetussa laissa (code de l’entrée et du séjour des étrangers et du droit d’asile, jäljempänä Ceseda) säädettyyn laittomaan oleskeluun perustuvaan rikokseen
– Val-de-Marnen prefekti teki 25.6.2011 hänen osaltaan päätöksen maastapoistamisesta ja säilöönottopäätöksen, ja hänet otettiin näin ollen säilöön säilöönottokeskukseen
– tribunal de grande instance de Créteil’n säilöönottoasioissa toimivaltainen tuomari antoi 27.6.2011 luvan hänen säilöönottonsa jatkamiseen sen jälkeen, kun hän oli hylännyt sellaiset menettelyn lainvastaisuutta koskevat väitteet, jotka hänen avustajansa oli menettelyn aluksi esittänyt ja joista yksi koski sitä, että hänen pidättämisensä oli asiassa El Dridi annetun tuomion(4) valossa laiton
– hänen avustajansa valitti 28.6.2011 tribunal de grande instance de Créteil’n määräyksistä cour d’appel de Paris’hin useilla perusteilla, joista yksi koski jälleen sitä, että hänen pidättämisensä oli lainvastainen asiassa El Dridi(5) annetun tuomion valossa.
4. Cour d’appel de Paris määräsi näin ollen 29.6.2011 Achughbabianin säilöönoton päättymään päätettyään ennen sitä esittää unionin tuomioistuimelle seuraavan ennakkoratkaisukysymyksen:
”Kun otetaan huomioon direktiivin 2008/115 soveltamisala, onko katsottava, että kyseinen direktiivi on esteenä sellaiselle kansalliselle lainsäädännölle kuin [Cesedan] L. 621-1 §, jossa säädetään vankeusrangaistuksen määräämisestä kolmannen maan kansalaiselle pelkästään sillä perusteella, että hän on saapunut valtion alueelle laittomasti tai oleskellut siellä laittomasti?”
5. Unionin tuomioistuin piti tärkeänä, että Ranskan tuomioistuimet saisivat mahdollisimman nopeasti käyttöönsä vastauksen esitettyyn kysymykseen, koska mainittu vastaus voisi olla omiaan estämään mahdollisia laittomia vapaudenriistoja ja lyhentämään niiden kestoa, joten se päätti hyväksyä kansallisen tuomioistuimen pyynnön siitä, että asia käsiteltäisiin Euroopan unionin tuomioistuimen perussäännön 23 a artiklan ja unionin tuomioistuimen työjärjestyksen 104 a artiklan mukaisessa nopeutetussa käsittelyssä.
6. Achughbabian, Saksan, Viron ja Ranskan hallitukset ja Euroopan komissio toimittivat unionin tuomioistuimeen kirjalliset huomautuksensa.
7. Achughbabian, Tanskan, Saksan, Viron ja Ranskan hallitukset sekä komissio olivat edustettuina 25.10.2011 pidetyssä istunnossa.
8. Direktiivin 2008/115 tavoitteena on, kuten direktiivin johdanto-osan 2 ja 20 perustelukappaleesta ja 1 artiklasta ilmenee, vahvistaa yhteiset säännöt palauttamiselle, maastapoistamiselle, pakkokeinojen käytölle, säilöönotolle ja maahantulokielloille siltä osin kuin on kyse jäsenvaltion alueella laittomasti oleskelevista kolmansien maiden kansalaisista; kyseisten sääntöjen on oltava tehokkaan palauttamispolitiikan perustana ja perusoikeuksien mukaisia.
9. Direktiivin 5 ja 17 perustelukappaleessa todetaan seuraavaa:
”(5) Tässä direktiivissä olisi vahvistettava horisontaaliset säännöt, joita sovelletaan kaikkiin kolmansien maiden kansalaisiin, jotka eivät täytä tai eivät enää täytä jäsenvaltioon saapumisen taikka jäsenvaltiossa oleskelun tai asumisen edellytyksiä.
(17) Säilöön otettuja kolmansien maiden kansalaisia olisi kohdeltava inhimillisellä ja ihmisarvoisella tavalla ja heidän perusoikeuksiaan kunnioittaen sekä kansainvälistä oikeutta ja kansallista lainsäädäntöä noudattaen. Säilöönotto olisi yleensä toteutettava erityisissä säilöönottolaitoksissa, sanotun kuitenkaan rajoittamatta lainvalvontaviranomaisten suorittamaa kiinniottoa, josta säädetään kansallisessa lainsäädännössä.”
10. Direktiivin 2 artiklan 1 kohdassa määritellään direktiivin soveltamisala seuraavasti:
11. Direktiivin 6 artiklan 1 kohdan mukaan ”jäsenvaltion on tehtävä palauttamispäätös sen alueella laittomasti oleskelevista kolmansien maiden kansalaisista, sanotun kuitenkaan rajoittamatta 2–5 kohdassa tarkoitettujen poikkeusten soveltamista”.
12. Direktiivin 2008/115 kymmenennessä perustelukappaleessa todetaan, että jäsenvaltion alueella laittomasti oleskelevien kolmansien maiden kansalaisten palauttamisen sijasta olisi suosittava vapaaehtoista paluuta, ja sen mukaisesti direktiivin 7 artiklassa, jonka otsikko on ”Vapaaehtoinen paluu”, säädetään seuraavaa:
”1.	Palauttamispäätöksessä on määrättävä vapaaehtoista paluuta varten asianmukaisesta ajasta, jonka pituus on seitsemästä päivästä kolmeenkymmeneen päivään, sanotun kuitenkaan rajoittamatta 2 ja 4 kohdassa tarkoitettujen poikkeusten soveltamista. – –
4.	Jos on olemassa pakenemisen vaara tai laillista oleskelua koskeva hakemus on hylätty selvästi perusteettomana tai vilpillisenä taikka jos asianomainen henkilö on vaaraksi yleiselle järjestykselle, yleiselle turvallisuudelle tai valtion turvallisuudelle, jäsenvaltiot voivat olla myöntämättä aikaa vapaaehtoista poistumista varten tai myöntää sitä varten vähemmän kuin seitsemän päivää.”
13. Direktiivin 2008/115 8 artiklan otsikko on ”Maastapoistaminen”, ja kyseisen artiklan 1 kohdassa säädetään, että ”jäsenvaltioiden on toteutettava kaikki tarvittavat toimenpiteet pannakseen täytäntöön palauttamispäätöksen, jos vapaaehtoista poistumista varten ei ole myönnetty aikaa 7 artiklan 4 kohdan mukaisesti tai jos paluuvelvoitetta ei ole noudatettu 7 artiklan mukaisesti myönnetyn ajan kuluessa”.
14. Direktiivin 2008/115 20 artiklan mukaan jäsenvaltioiden oli – ellei direktiivin 13 artiklan 4 kohdasta muuta johdu – saatettava direktiivin noudattamisen edellyttämät lait, asetukset ja hallinnolliset määräykset voimaan viimeistään 24.12.2010.
15. Cesedan L. 621-1 §:ssä säädetään seuraavaa:
”Ulkomaalaista, joka on tullut Ranskaan tai oleskellut siellä noudattamatta L. 211-1 §:n tai L. 311-1 §:n säännöksiä tai joka on pysytellyt Ranskassa yli sen ajan, johon hänen viisuminsa oikeuttaa, rangaistaan vuoden pituisella vankeusrangaistuksella ja 3 750 euron suuruisella sakolla.
Tuomioistuin voi lisäksi kieltää tällä tavoin tuomittua ulkomaalaista enintään kolmen vuoden ajan tulemasta Ranskaan tai oleskelemasta siellä. Kielto saapua maahan merkitsee automaattisesti tuomitun henkilön maastapoistamista (reconduite à la frontière) tarvittaessa vankeusrangaistuksen päätyttyä.”
16. Rikosprosessilain (code de procédure pénale) pidättämistä koskevia pykäliä muutettiin 14.4.2011 annetulla lailla nro 2011-392, joka tuli voimaan 1.6.2011. Näin ollen rikosprosessilain 62 §, sellaisena kuin sitä sovelletaan pääasian tosiseikkoihin, on sanamuodoltaan seuraavanlainen:
”Henkilöitä, joiden osalta ei ole olemassa perusteltua syytä epäillä, että he ovat tehneet tai yrittäneet tehdä rikoksen, voidaan pitää kiinniotettuina ainoastaan sen ajan, joka on ehdottoman tarpeellinen heidän puhuttamistaan varten, eikä kuitenkaan yli neljää tuntia.
Jos henkilön puhuttamisen yhteydessä ilmenee, että on perusteltuja syitä epäillä, että hän on tehnyt tai yrittänyt tehdä rikoksen, josta seuraa vankeusrangaistus, hänet voidaan pitää tutkintaviranomaisten käytettävissä ainoastaan pidättämällä hänet. Hänen pidättämisestään ilmoitetaan tällöin hänelle 63 §:ssä säädetyn mukaisesti.”
17. Rikosprosessilain 62-2 §:ssä, sellaisena kuin se oli voimassa pääasian tosiseikkojen tapahtuma-aikana, säädettiin, että ”pidättäminen on poliisiviranomaisen tuomioistuinten valvonnan alaisena päättämä pakkokeino, jolla henkilö, jota epäillään yhdestä tai useammasta perustellusta syystä siitä, että hän on tehnyt tai yrittänyt tehdä sellaisen rikoksen, josta voidaan seuraamukseksi määrätä vankeusrangaistus, pidetään tutkintaviranomaisten käytettävissä. – –”
18. Kansallisen tuomioistuimen esittämä ennakkoratkaisukysymys heijastelee sitä tilannetta, joka Ranskassa vallitsee sen jälkeen, kun asiassa El Dridi annettiin tuomio,(6) jossa unionin tuomioistuin totesi, että direktiivi 2008/115 on esteenä jäsenvaltion lainsäädännölle, jossa säädetään vankeusrangaistuksen määräämisestä maassa laittomasti oleskelevalle kolmannen valtion kansalaiselle ainoastaan sillä perusteella, että hän vastoin hänelle annettua määräystä poistua tämän valtion alueelta määräajassa jatkaa ilman hyväksyttävää syytä oleskeluaan kyseisellä alueella. Ranskan tuomioistuinten keskuudessa esiintyy toisistaan eriäviä näkemyksiä siltä osin kuin on kyse siitä, päteekö tämä periaate myös Cesedan L. 621-1 §:ssä säädetyn vankeusrangaistuksen – joka määrätään sillä perusteella, että ulkomaalainen tulee laittomasti Ranskaan tai oleskelee siellä laittomasti – perusteella. Jos näin olisi, rikosprosessilain 62-2 §:ssä tarkoitettu pidättäminen, joka on pakkokeino, johon turvautuminen edellyttää kyseisen lain mukaan epäilyä sellaisesta rikoksesta, josta voidaan määrätä vankeusrangaistus, ei olisi mahdollinen Cesedan L. 621-1 §:n perusteella.
19. Vaikka tämä kysymys on esitetty Achughbabianin henkilökohtaisen vapauden riistämiseen eli hänen pidättämiseensä liittyvän tuomioistuinvalvonnan yhteydessä,(7) on täsmennettävä, etteivät pidättäminen henkilökohtaisen vapauden riistämistä merkitsevänä rikosoikeudellisena toimenpiteenä sellaisenaan ja siihen turvautumisen edellytykset ole nyt käsiteltävän ennakkoratkaisukysymyksen kohteena. Tästä huolimatta olen toki tietoinen siitä, että unionin tuomioistuimen vastaus on omiaan vaikuttamaan mahdollisuuteen pidättää henkilöitä, joiden epäillään syyllistyneen Cesedan L. 621-1 §:ssä säädettyyn rikokseen.
20. Cesedan L. 621-1 §:llä ja direktiivillä 2008/115 on yhtymäkohta siinä, että molemmat koskevat kolmannen maan kansalaisen laitonta oleskelua jäsenvaltion alueella. Mainitut säädökset johtavat tällaisen teon tapauksessa kuitenkin keskenään erilaisiin seurauksiin. Cesedan L. 621-1 §:ssä kyseinen teko luokitellaan rikokseksi, josta rangaistaan vuoden pituisella vankeusrangaistuksella ja 3 750 euron suuruisella sakolla, kun taas direktiivissä 2008/115 säädetään sellaisen palauttamiseen liittyvän hallinnollisen menettelyn käynnistämisestä, jonka yhteydessä on varmistettava se, että asianomaisen henkilön henkilökohtaisen vapauden rajoittaminen on mahdollista vain palauttamisen valmistelemiseksi ja/tai henkilön poistamiseksi maasta ja vain sillä edellytyksellä, ettei muita riittäviä mutta lievempiä keinoja voida soveltaa tehokkaasti.
21. Ranskan lainsäädännössä toki säädetään sellaisen tilanteen varalta, että kolmannen maan kansalainen oleskelee laittomasti Ranskassa, rikosoikeudellisen seuraamuksen ohella myös palauttamista koskevasta hallinnollisesta menettelystä. Tätä osoittaa se, että Achughbabianilla tällaisen menettelyn vaihe on parhaillaan kesken ja että menettelyä säännellään Cesedalla.
22. Ennakkoratkaisukysymys ei kuitenkaan koske kyseistä menettelyä sellaisenaan, e nkä näin ollen tässä kannanotossa tarkastele kysymystä siitä, vastaako se palauttamista koskeva hallinnollinen menettely, jota Achughbabianiin Ranskan lainsäädännön mukaisesti sovelletaan, direktiivistä 2008/115 johtuvia vaatimuksia. On kuitenkin todettava, ettei Ranska ollut pääasian tosiseikkojen tapahtuma-aikana täyttänyt direktiivin 2008/115 20 artiklasta johtuvaa velvollisuuttaan saattaa voimaan direktiivin noudattamisen edellyttämät lait, asetukset ja hallinnolliset määräykset. Kuten Ranskan hallituksen kirjallisista huomautuksista ilmenee, direktiivi 2008/115 saatettiin täysimääräisesti osaksi Ranskan oikeutta vasta maahanmuutosta, kotouttamisesta ja kansalaisuudesta 16.6.2011 annetulla lailla nro 2011-672 (loi n° 2011-672 du 16 juin 2011 relative à l’immigration, à l’intégration et à la nationalité), joka tuli voimaan 18.7.2011. Mainitulla lailla säädetyillä muutoksilla ei kuitenkaan ollut merkitystä Cesedan nyt käsiteltävän L. 621-1 §:n sanamuodon kannalta.
23. Kun otetaan huomioon se periaate, jonka unionin tuomioistuin on esittänyt asiassa El Dridi antamassaan tuomiossa ja jonka mukaan ”siitä huolimatta, ettei EY 63 artiklan ensimmäisen kohdan 3 alakohdan b alakohdassa, joka on otettu SEUT 79 artiklan 2 kohdan c alakohtaan, eikä direktiivissä 2008/115, joka on annettu muun muassa tämän EY:n perustamissopimuksen määräyksen perusteella, suljeta pois jäsenvaltioiden rikosoikeudellista toimivaltaa laitonta maahanmuuttoa ja luvatonta oleskelua koskevissa kysymyksissä, jäsenvaltioiden on järjestettävä näitä kysymyksiä koskeva lainsäädäntönsä niin, että unionin oikeuden noudattaminen voidaan taata. Jäsenvaltiot eivät voi soveltaa – rikosoikeudellistakaan – lainsäädäntöä, jolla saatetaan vaarantaa direktiivillä tavoiteltujen päämäärien toteuttaminen ja estää näin sen tehokas vaikutus”;(8) olen sitä mieltä, että nyt käsiteltävässä asiassa esitettyyn kysymykseen vastaamiseksi on tutkittava, voiko se, että jäsenvaltion alueella laittomasti oleskelevaa kolmannen maan kansalaista rangaistaan tästä oleskelustaan vankeusrangaistuksella, olla omiaan vaarantamaan direktiivin 2008/115 tavoitteiden toteutumisen.
24. Direktiivin 2008/115 tavoite on helposti tunnistettavissa direktiivin 2 ja 20 perustelukappaleen ja 1 artiklan perusteella. Direktiivin tavoitteena on vahvistaa tehokkaan palauttamispoliitikan perustaksi perusoikeuksien mukaiset yhteiset säännöt palauttamiselle, maastapoistamiselle, pakkokeinojen käytölle, säilöönotolle ja maahantulokielloille siltä osin kuin on kyse jäsenvaltion alueella laittomasti oleskelevista kolmansien maiden kansalaisista.
25. Ennen sen tutkimista, onko Cesedan L. 621-1 §:n kaltainen säännös omiaan vaarantamaan näin määritellyn tavoitteen toteutumisen, on aluksi torjuttava Viron ja Ranskan hallitusten väite siitä, että direktiiviä 2008/115 sovelletaan vasta siitä alkaen, kun palauttamispäätös on tehty.
26. Tämän väitteen hyväksyminen merkitsisi sitä, että direktiivissä 2008/115 jätetään jäsenvaltioille mahdollisuus päättää siitä, aikovatko ne ylipäätään tehdä palauttamista koskevan päätöksen ja siten aloittaa niiden alueella laittomasti oleskelevaa kolmannen maan kansalaista koskevan palauttamismenettelyn, ja siitä, milloin ne aikovat näin tehdä.
27. Direktiivissä 2008/115 ei kuitenkaan jätetä jäsenvaltioille tällaista harkintavaltaa. Direktiivin useissa säännöksissä päinvastoin ilmaistaan se, että direktiivin tarkoituksena on velvoittaa jäsenvaltio käynnistämään palauttamismenettely kaikista sen alueella laittomasti oleskelevista kolmansien maiden kansalaisista. Kyse on erityisesti direktiivin 2008/115 6 artiklan 1 kohdasta, jonka mukaan jäsenvaltion on tehtävä palauttamispäätös sen alueella laittomasti oleskelevista kolmansien maiden ”kansalaisista” (ranskaksi ”tout ressortissant” eli ”kaikista kansalaisista”).(9) Poikkeukset tästä velvollisuudesta on nimenomaisesti lueteltu direktiivin 2008/115 saman artiklan 2–5 kohdassa.
28. Edellä mainitun velvollisuuden, eli palauttamispäätöksen tekemistä koskevan velvollisuuden, vastinparina on jäsenvaltion alueella laittomasti oleskelevan kolmannen maan kansalaisen oikeus siihen, että jäsenvaltio toimii näin. Direktiivissä 2008/115 myönnetään näin ollen jäsenvaltion alueella laittomasti oleskelevalle kolmannen maan kansalaiselle oikeus siihen, että asianomainen jäsenvaltio tekee palauttamispäätöksen, jolla käynnistetään palauttamismenettely, jonka tarkoituksena on saada laiton oleskelu päättymään ja jonka yhteydessä on varmistettava se, että asianomaisen henkilön henkilökohtaisen vapauden rajoittaminen on mahdollista vain palauttamisen valmistelemiseksi ja/tai henkilön poistamiseksi maasta ja vain sillä edellytyksellä, ettei muita riittäviä mutta lievempiä keinoja voida soveltaa tehokkaasti.
29. Palatakseni keskeiseen ongelmaan eli sen arvioimiseen, voiko jäsenvaltion alueella laittomasti oleskelevan kolmannen maan kansalaisen rankaiseminen vankeusrangaistuksella olla omiaan vaarantamaan direktiivin 2008/115 tavoitteiden toteutumisen, on kiinnitettävä huomio direktiivillä 2008/115 säädettyyn palauttamismenettelyyn.(10)
30. Mainitussa direktiivissä säädetään pakkokeinojen käytöstä sen tavoitteen toteuttamiseksi eli palauttamispäätöksen täytäntöön panemiseksi. Kuten olen jo todennut asiassa El Dridi esittämässäni kannanotossa,(11) mainittuja toimenpiteitä ei luetella tyhjentävästi direktiivissä 2008/115. Kun otetaan huomioon kunkin palauttamismenettelyn yksilöllisyys (tapauskohtaisuus), tämä ei kuitenkaan olisi edes mahdollista.
31. Vankeusrangaistus merkitsee kiistatta pakkokeinoa. Vastaavasti on kuitenkin myös selvää, ettei kyse ole palauttamispäätöksen täytäntöönpanoa ja siten direktiivin 2008/115 tavoitteen toteutumista edistävästä toimenpiteestä. Vankeusrangaistus, josta on säädetty sellaista tapausta varten, että kyse on kolmannen maan kansalaisen laittomasta oleskelusta (kuten tämän kannanoton 25 kohdassa olen jo todennut, tämä on se seikka, johon direktiivissä 2008/115 liitetään velvollisuus käynnistää palauttamismenettely), objektiivisesti katsoen estää – vaikkakin vain väliaikaisesti – palauttamispäätöksen täytäntöönpanon.
32. Ranskan hallitus kiinnittää tältä osin huomion oikeusministerin 21.2.2006 ja 12.5.2011 antamiin hallinnollisiin soveltamisohjeisiin, joissa syyttäjiä kehotetaan nostamaan syytteitä laittoman maahan tulon ja maassa oleskelun perusteella ainoastaan sellaisia ulkomaalaisia vastaan, jotka ovat syyllistyneet muuhunkin rikokseen, ja jättämään silleen muut rikosoikeudelliset menettelyt erityisesti siinä tarkoituksessa, että mahdollinen samanaikainen maastapoistamista koskeva hallinnollinen menettely voi jatkua. Sellaisista tilastotiedoista, joita Ranskan hallitus on myös toimittanut, ilmenee kuitenkin, että edellä mainituista ohjeista huolimatta on kuitenkin olemassa tapauksia, joissa on annettu rikostuomio yksinomaan Cesedan L. 621-1 §:n nojalla.
33. Haluaisin kuitenkin korostaa, ettei tämä merkitse sitä, että kaikki asianomaisen henkilön vapauteen kohdistuvat rajoitukset olisivat yleisesti kiellettyjä sinä aikana, joka on ehdottoman tarpeellinen sen tarkistamiseksi, täyttyvätkö edellytykset direktiivin 2008/115 6 artiklan 1 kohdassa tarkoitetun palauttamispäätöksen tekemiselle. Jaan tältä osin Ranskan hallituksen näkemyksen siitä, että tällainen rajoitus voi olla tarpeellinen useissa tapauksissa,(12) ja direktiivin 2008/115 17 perustelukappaleen mukaisesti tällaiset rajoitukset kuuluvat jäsenvaltioiden kansallisen lainsäädännön alaan. Mainittua henkilökohtaisen vapauden rajoittamista ei kuitenkaan voida perustaa Cesedan L. 621-1 §:n kaltaiseen säännökseen.
34. Edellä esitetyn mukaisesti katson, että unionin tuomioistuimen olisi vastattava kansallisen tuomioistuimen esittämään ennakkoratkaisukysymykseen, että direktiiviä 2008/115 on tulkittava siten, että se on esteenä kansalliselle lainsäädännölle, jossa säädetään vankeusrangaistuksen määräämisestä yksinomaan sillä perusteella, että kolmannen maan kansalainen tulee asianomaisen jäsenvaltion alueelle laittomasti tai oleskelee siellä laittomasti.
35. Edellä esitettyjen näkökohtien perusteella ehdotan, että unionin tuomioistuin vastaa cour d’appel de Paris’n esittämiin ennakkoratkaisukysymyksiin seuraavasti:
Jäsenvaltioissa sovellettavista yhteisistä vaatimuksista ja menettelyistä laittomasti oleskelevien kolmansien maiden kansalaisten palauttamiseksi 16.12.2008 annettua Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiiviä 2008/115/EY on tulkittava siten, että se on esteenä kansalliselle lainsäädännölle, jossa säädetään vankeusrangaistuksen määräämisestä yksinomaan sillä perusteella, että kolmannen maan kansalainen tulee asianomaisen jäsenvaltion alueelle laittomasti tai oleskelee siellä laittomasti.
(2) – Asia C-61/11 PPU, tuomio 28.4.2011 (ei vielä julkaistu oikeustapauskokoelmassa).
(3) – EUVL L 348, s. 98.
(4) – Mainittu edellä alaviitteessä 2.
(5) – Mainittu edellä alaviitteessä 2.
(6) – Mainittu edellä alaviitteessä 2.
(7) – Vastauksessaan unionin tuomioistuimen esittämään täsmennyspyyntöön kansallinen tuomioistuin totesi, että yleiset tuomioistuimet ja näin ollen myös ennakkoratkaisupyynnön esittänyt tuomioistuin toimivat henkilökohtaisen vapauden takuumiehen roolissa. Tästä syystä sen tehtävänä on sille esitettyjen väitteiden perusteella valvoa vapaudenriistojen ketjuja sekä kiinnioton ja pidättämisen laillisuutta silloin, kun se välittömästi edeltää hallinnollista säilöönottoa. Hallinnollisia päätöksiä (maastapoistamista koskeva päätös tai säilöönottoa koskeva päätös) koskevat oikeusriidat kuuluvat sitä vastoin hallintotuomioistuinten toimivaltaan.
(8) – Mainittu edellä alaviitteessä 2 (tuomion 54 ja 55 kohta). Unionin tuomioistuin on sen jälkeen toistanut tämän periaatteen asiassa C-104/10, Kelly, 21.7.2011 antamassaan tuomiossa (35 kohta, ei vielä julkaistu oikeustapauskokoelmassa).
(9) – Lainausmerkit tässä.
(10) – Palauttamismenettelyn eri vaiheet ja niiden kulku kuvaillaan hyvin yksityiskohtaisesti edellä alaviitteessä 2 mainitussa asiassa El Dridi annetun tuomion 34–40 kohdassa.
(11) – Esitetty 1.4.2011 (32 kohta).
(12) – Minulla on tiettyjä epäilyksiä siitä, onko tällainen tarve olemassa Achughbabianin tapauksessa. Achughbabianista oli nimittäin jo 27.1.2009 tehty prefektin päätös, jota mielestäni voidaan pitää direktiivin 2008/115 6 artiklan 1 kohdassa tarkoitettuna palauttamispäätöksenä.

matches: tuomioistuin tuomioistuin tuomioistuin Tuomioistuin tuomioistuin tuomioistuin tuomioistuin tuomioistuin tuomioistuin tuomioistuin