text:
 Euroopan komissio - Euroopan oikeudellisen verkosto - Konkurssi - Suomi
Euroopan komissio > EOV > Konkurssi > Suomi
Konkurssi - Suomi
2.1. Konkurssi
2.2. Yrityssaneeraus
2.3. Yksityishenkilön velkajärjestely
3.1. Konkurssi
3.2. Yrityssaneeraus
3.3. Yksityishenkilön velkajärjestely
4.1. Konkurssi
4.2. Yrityssaneeraus
4.3. Yksityishenkilön velkajärjestely
5.1. Konkurssi
5.2. Yrityssaneeraus
5.3. Yksityishenkilön velkajärjestely
7.1. Konkurssi
7.2. Yrityssaneeraus
7.3. Yksityishenkilön velkajärjestely
8. Mitä säännöksiä sovelletaan saneerausmenettelyssä saneerausohjelman osalta (laatiminen, sisältö ja vaikutukset)?
10.1. Konkurssi
10.2. Yrityssaneeraus
10.3. Yksityishenkilön velkajärjestely
Maksukyvyttömyydellä tarkoitetaan sitä, että velallinen on muuten kuin tilapäisesti kykenemätön maksamaan velkojaan niiden erääntyessä. Maksukyvyttömyysmenettelyllä tarkoitetaan tässä menettelyä, joka koskee samanaikaisesti kaikkia velallisen velkoja.
Suomessa on kolme erillistä maksukyvyttömyysmenettelyä: konkurssi, yrityssaneeraus ja yksityishenkilön velkajärjestely. Konkurssia sääntelee konkurssilaki (120/2004), joka tuli voimaan 1.9.2004. Yrityksen saneerauksesta (47/1993) ja yksityishenkilön velkajärjestelystä (57/1993) annetut lait ovat tulleet voimaan 8.2.1993. Yrityksen saneerauksesta annettua lakia on muutettu 1.6.2007 voimaan tulleella lailla (247/2007).
Velallinen voi myös sopia velkojensa maksusta ja muista järjestelyistä velkojiensa kanssa virallisten maksukyvyttömyysmenettelyjen ulkopuolella. Vapaaehtoisuuteen perustuvia järjestelyjä ei ole säännelty.
Kaikkien kolmen maksukyvyttömyysmenettelyn aloittamisen yleinen edellytys on velallisen maksukyvyttömyys.
Konkurssin soveltamisala on yleinen, joten konkurssiin voidaan asettaa niin luonnollinen henkilö kuin oikeushenkilökin. Konkurssiin asettamista voi hakea velallinen tai velkoja.
Konkurssiin asettamisen yleinen edellytys on velallisen maksukyvyttömyys. Konkurssilaissa on säädetty todistelua helpottavista oletuksista, joiden täyttyessä velallisen katsotaan olevan maksukyvytön, jollei toisin osoiteta.
jos velallinen ilmoittaa olevansa maksukyvytön eikä ilmene erityisiä syitä olla hyväksymättä velallisen ilmoitusta;
jos velallinen on lakkauttanut maksunsa;
ulosotossa konkurssihakemuksen tekemistä edeltävän kuuden kuukauden aikana ilmennyt, ettei velalliselta kerry varoja saatavan täydeksi suorittamiseksi; tai
velallinen, joka on tai on viimeisenä vuonna ennen konkurssihakemuksen tekemistä ollut liiketoiminnassaan kirjanpitovelvollinen, ei viikon kuluessa velkojan maksukehotuksen saatuaan ole maksanut velkojan selvää ja erääntynyttä saatavaa. Velkojan on tehtävä konkurssihakemus kolmen kuukauden kuluessa maksukehotuksessa velan maksulle asetetun määräajan päättymisestä.
Kun konkurssia hakee velkoja, velkojan saatavan on perustuttava tuomioon tai muuhun täytäntöönpanoperusteeseen tai oltava muutoin selvä. Saatavan ei tarvitse olla erääntynyt. Konkurssiin hakemista vähäisen saatavan perusteella on rajoitettu.
Tuomioistuin huolehtii, että konkurssin alkamisesta julkaistaan viivytyksettä kuulutus virallisessa lehdessä. Kuulutus voidaan julkaista myös jossakin päivälehdessä. Pesänhoitajan tehtävänä on ilmoittaa konkurssin alkamisesta velkojille. Konkurssin alkamisesta tehdään merkintä muun muassa konkurssi- ja yrityssaneerausrekisteriin, kaupparekisteriin, lainhuuto- ja kiinnitysrekisteriin, alusrekisteriin, alusrakennusrekisteriin, ilma-alusrekisteriin, yrityskiinnitysrekisteriin, ajoneuvoliikennerekisteriin sekä arvo-osuusrekisteriin.
Yrityssaneerauksen kohteena voi olla mikä tahansa yritystoimintaa harjoittava yritys samoin kuin yksityinen elinkeinonharjoittaja. Saneerausmenettelyn ulkopuolelle on kuitenkin rajattu eräitä yrityksiä, kuten erityissääntelyn ja –valvonnan alaiset luotto- ja vakuutuslaitokset. Yrityssaneerausta voi hakea velallinen tai velkoja. Valtaosa hakemuksista on velallisten tekemiä.
Saneerausmenettely voidaan aloittaa, jos velallinen on maksukyvytön eikä menettelyn aloittamiselle ole laissa säädettyä estettä. Este on muun muassa se, ettei maksukyvyttömyyttä voida poistaa saneerausohjelman avulla tai, etteivät velallisen varat riitä menettelystä aiheutuviin kustannuksiin. Saneerausmenettely voidaan aloittaa myös, jos velallista uhkaa maksukyvyttömyys. Velkoja voi tällä perusteella saada menettelyn aloitetuksi vain erityistapauksissa. Lisäksi saneerausmenettely voidaan aloittaa, jos vähintään kaksi velkojaa, joiden yhteenlasketut saatavat edustavat vähintään viidennestä velallisen tunnetuista veloista tekevät velallisen kanssa yhdessä hakemuksen tai ilmoittavat puoltavansa velallisen hakemusta.
Tuomioistuin julkaisee saneerausmenettelyn aloittamispäätöksestä kuulutuksen virallisessa lehdessä. Selvittäjän tehtävänä on antaa tieto menettelyn alkamisesta velkojille. Saneerausmenettelyn alkamisesta tehdään merkintä muun muassa konkurssi- ja yrityssaneerausrekisteriin, kaupparekisteriin, lainhuuto- ja kiinnitysrekisteriin sekä arvo-osuusrekisteriin.
Velkajärjestelyä voi hakea vain luonnollinen henkilö. Velkajärjestelyssä voidaan järjestellä myös jo päättyneeseen yritystoimintaan liittyviä velkoja.
Velkajärjestelyn aloittaminen edellyttää, että velallinen on maksukyvytön eikä kykene kohtuudella parantamaan maksukykyään veloista selviytyäkseen. Merkitystä on myös maksukyvyttömyyden syillä (mm. sairaus, työttömyys) samoin kuin kokonaisvelkamäärällä ja velallisen maksukyvyllä. Myös elinkeinotoimintaa harjoittava luonnollinen henkilö voi määrätyin edellytyksin hakea velkajärjestelyä. Velkajärjestelylle ei saa olla laissa mainittua estettä (esim. rikokseen perustuva tai ilmeisen kevytmielinen velkaantuminen).
Velkajärjestelyn aloittaminen annetaan tiedoksi velalliselle ja velkojille. Tiedoksiantamisesta huolehtii tuomioistuin, jollei tuomioistuin ole määrännyt tehtävää selvittäjälle. Tuomioistuimen tulee lisäksi ilmoittaa velkajärjestelyn alkamisesta velallisen kotipaikan ja velallisen kiinteistön sijaintipaikkakunnan ulosottoviranomaiselle.
Konkurssiin asettamisesta päättää tuomioistuin. Toimivaltainen on yleinen alioikeus (käräjäoikeus). Tuomioistuin päättää myös konkurssin raukeamisesta tai muusta ennenaikaisesta päättämisestä. Se määrää pesänhoitajan, vahvistaa saatavia koskevan jakoluettelon sekä ratkaisee saatavia koskevat riitautukset. Tuomioistuimen ratkaisuihin voidaan eräitä poikkeuksia lukuun ottamatta hakea muutosta.
Ylintä päätösvaltaa konkurssipesässä käyttävät velkojat. Keskeisin päätöksentekoelin on velkojainkokous. Velkojan äänivalta määräytyy saatavan suuruuden mukaan. Velkojien päätöksistä voidaan valittaa tuomioistuimeen.
Pesänhoitajalla on keskeinen asema konkurssipesän asioiden hoidossa. Pesänhoitajan tehtävänä on muun muassa edustaa konkurssipesää ja hoitaa sen juoksevaa hallintoa, laatia pesäluettelo ja velallisselvitys, ottaa vastaan saatavien valvonnat ja laatia saatavien perusteella jakoluetteloehdotus. Pesänhoitaja huolehtii myös konkurssipesään kuuluvan omaisuuden hoidosta ja myynnistä sekä varojen jakamisesta. Pesänhoitajaksi määrättävän henkilön on täytettävä laissa säädetyt kelpoisuusvaatimukset ja oltava riippumaton sekä velallisesta että velkojista.
Velallinen on velvollinen myötävaikuttamaan konkurssipesän selvittämiseen. Velallisen tulee antaa pesänhoitajalle tietoja pesäluettelon laatimiseksi ja vahvistaa pesäluettelo oikeaksi. Velallisella on oikeus saada konkurssipesästä tietoja ja osallistua velkojainkokouksiin sekä ilmaista kantansa päätettävänä oleviin asioihin.
Yrityssaneerauksen alkamisesta päättää tuomioistuin. Tuomioistuin määrää myös selvittäjän ja asettaa tarvittaessa velkojatoimikunnan. Lisäksi se vahvistaa saneerausohjelman. Yrityssaneerausta koskevat asiat on keskitetty määrättyihin alioikeuksiin. Tuomioistuimen ratkaisuihin voidaan eräitä poikkeuksia lukuun ottamatta hakea muutosta.
Selvittäjä laatii selvityksen velallisen varoista ja veloista sekä ehdotuksen saneerausohjelmaksi. Hän myös valvoo velallisyrityksen toimintaa. Selvittäjäksi määrättävän henkilön tulee täyttää laissa säädetyt kelpoisuusvaatimukset ja olla riippumaton sekä velallisesta että velkojista.
Velkojatoimikunta edustaa velkojia sekä avustaa selvittäjää neuvoa-antavana elimenä. Toimikuntaa ei aseteta, jos se on tarpeeton velkojien pienen lukumäärän tai muun syyn vuoksi.
Velkojilla on oikeus tulla kuulluksi menettelyn eri vaiheissa. Selvittäjän laatima saneerausohjelmaehdotus toimitetaan velkojille lausumaa varten. Jolleivät kaikki velkojat suostu saneerausohjelmaehdotuksen vahvistamiseen, lopullisesta saneerausohjelmasta äänestetään. Äänestyksessä velkojat jaetaan ryhmiin, ja ohjelma voidaan vahvistaa ryhmäenemmistöjen suostumuksella.
Velallisella on velvollisuus antaa tietoja tuomioistuimelle ja selvittäjälle sekä myötävaikuttaa saneerausmenettelyn toteuttamiseen. Velallisella on oikeus esittää oma ehdotuksensa saneerausohjelmaksi.
Yksityishenkilön velkajärjestelyn aloittamisesta päättää tuomioistuin. Tuomioistuin määrää tarvittaessa selvittäjän. Myös maksuohjelman vahvistaminen kuuluu tuomioistuimen tehtäviin. Tuomioistuimen ratkaisuihin voidaan eräitä poikkeuksia lukuun ottamatta hakea muutosta.
Selvittäjän tehtävänä on laatia maksuohjelmaehdotus sekä suorittaa muut tuomioistuimen määräämät tehtävät. Esimerkiksi velallisen omaisuuden rahaksimuutto voidaan antaa selvittäjän tehtäväksi. Selvittäjän on täytettävä laissa säädetyt kelpoisuusvaatimukset ja oltava riippumaton sekä velallisesta että velkojista.
Jos selvittäjää ei ole määrätty, velallinen laatii maksuohjelmaehdotuksen itse. Velallisella on velvollisuus antaa tietoja tuomioistuimelle, selvittäjälle ja velkojille sekä myötävaikuttaa siihen, että velkajärjestely voidaan toteuttaa asianmukaisesti. Velallinen saa apua kunnallisesta talous- ja velkaneuvonnasta.
Velkojille varataan tilaisuus lausua velallisen hakemuksesta ja maksuohjelmaehdotuksesta.
Konkurssipesään kuuluu kaikki se omaisuus, joka velallisella on konkurssin alkaessa ja jonka velallinen saa ennen konkurssin päättymistä. Luonnollisen henkilön konkurssipesään ei kuitenkaan kuulu hänen konkurssin alkamisen jälkeen saamansa omaisuus tai ansaitsemansa tulo.
Konkurssin alkaessa velallinen menettää määräysvaltansa konkurssipesään kuuluvaan omaisuuteensa. Määräysvalta siirtyy konkurssipesälle (velkojille).
Konkurssin aikana velalliseen voidaan määrätyin edellytyksin kohdistaa henkilökohtaisen vapauden rajoituksia (esim. maastapoistumiskielto). Myös velallisen toimimiskelpoisuutta on eräissä suhteissa rajoitettu. Velallinen ei voi konkurssin aikana esimerkiksi toimia osakeyhtiön hallituksen jäsenenä. Näillä rajoituksilla on merkitystä lähinnä silloin, kun velallinen on luonnollinen henkilö.
Konkurssilla ei ole veloista vapauttavaa vaikutusta. Velallinen jää vastuuseen niistä veloista, joille ei kertynyt konkurssissa suoritusta. Velkavastuulla on käytännössä merkitystä vain, kun velallinen on luonnollinen henkilö, koska konkurssi johtaa yleensä oikeushenkilön purkautumiseen. Velallisella on kuitenkin mahdollisuus vapautua maksukykynsä ylittävistä veloistaan yksityishenkilön velkajärjestelyssä.
Konkurssin alkaminen estää konkurssisaatavien erillistäytäntöönpanon eli ulosoton eräitä poikkeuksia, kuten panttisaatavia, lukuun ottamatta
Maksukyvyttömyysmenettelyistä annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 1346/2000 mukaan selvittäjä voi vaatia, että konkurssin alkamisesta julkaistaan kuulutus toisessa jäsenvaltiossa (21 artikla) ja että siitä tehdään merkintä toisessa jäsenvaltiossa pidettävään rekisteriin (22 artikla). Toisessa jäsenvaltiossa aloitettu konkurssi kuulutetaan Suomessa virallisessa lehdessä selvittäjän pyynnöstä. Kuuluttamisesta huolehtii Oikeusrekisterikeskus (www.oikeus.fi/oikeusrekisterikeskus/).
Toisessa jäsenvaltiossa aloitettu konkurssi merkitään selvittäjän pyynnöstä Suomessa muun ohella lainhuuto-ja kiinnitysrekisteriin, kaupparekisteriin, yrityskiinnitysrekisteriin, alusrekisteriin, alusrakennusrekisteriin, ilma-alusrekisteriin, ajoneuvoliikennerekisteriin sekä arvo-osuusrekisteriin. Merkinnän tekee asianomaisen rekisterin ylläpitäjä.
Lainhuuto-ja kiinnitysrekisteriin merkitsemistä haetaan siltä käräjä- oikeudelta, jonka alueella kiinteistö sijaitsee (www.oikeus.fi/).
Kaupparekisterin ja yrityskiinnitysrekisterin ylläpitäjä on Patentti- ja rekisterihallitus (www.prh.fi/).
Alus- ja alusrakennusrekisterin ylläpitäjä on Merenkulkulaitos
(www.fma.fi/palvelut/alusrekisteri/).
Ilma-alusrekisterin ylläpitäjä on Ilmailuhallinto
(www.ilmailuhallinto.fi/)
Ajoneuvoliikennerekisterin ylläpitäjä on Ajoneuvohallintokeskus
(www.ake.fi/).
Arvo-osuusrekisterin ylläpitäjä on Suomen Arvopaperikeskus Oy
(www.apk.fi/).
Kuuluttamista tai rekistereihin merkitsemistä ei ole säädetty pakolliseksi, vaikka velallisella olisi Suomessa toimipaikka.
Yrityssaneeraushakemuksen vireillä ollessa velallista ei voida asettaa konkurssiin. Hakemuksen tultua vireille tuomioistuin voi määrätä väliaikaisen maksu-, perintä- ja täytäntöönpanokiellon jo ennen menettelyn alkamista.
Yrityssaneerausmenettelyn aikana on voimassa maksu-, perintä- ja täytäntöönpanokielto. Kielto koskee kaikkia ennen saneeraushakemuksen vireilletuloa syntyneitä velkoja, myös panttivelkoja.
Saneerausmenettelyssä velallinen ei menetä määräysvaltaansa. Yrityksen toiminta jatkuu, mutta selvittäjän valvonnassa. Määrättyihin toimiin velallisen on saatava selvittäjän suostumus.
Saneerausmenettelyssä velalliselle vahvistetaan saneerausohjelma, joka voi käsittää erilaisia toimia velallisen toiminnan tervehdyttämiseksi. Kyse voi olla velkojen järjestelystä, jossa voidaan puuttua ennen saneeraushakemuksen vireilletuloa syntyneiden velkojen, myös panttivelkojen, ehtoihin. Toimet voivat koskea myös yrityksen muotoa, toimintaa, johtoa, organisaatiota, henkilöstöä tai pääomarakennetta. Kun velallinen täyttää saneerausohjelmassa vahvistetun maksuvelvollisuutensa, velallinen vapautuu maksamasta velkojaan siltä osin kuin ne ylittävät ohjelmassa vahvistetun määrän.
Toisessa Euroopan unionin jäsenvaltiossa aloitetun yrityssaneerauksen kuuluttamisesta Suomessa ja merkitsemisestä Suomessa pidettyihin rekistereihin, ks. kohdat 2.2 ja 4.1.
Velkajärjestelyhakemuksen vireillä ollessa velallista ei voida asettaa konkurssiin. Väliaikainen maksu-, perintä- ja täytäntöönpanokielto voidaan tuomioistuimen päätöksellä määrätä voimaan jo ennen velkajärjestelyn alkamista.
Velkajärjestelyn aikana on voimassa maksu-, perintä- ja täytäntöönpanokielto. Kielto koskee kaikkia ennen menettelyn alkamista syntyneitä velkoja, myös panttivelkoja.
Velkajärjestelyssä velalliselle vahvistetaan hänen todellista maksukykyään vastaava maksuohjelma. Maksuohjelma on määräaikainen, yleensä viiden vuoden pituinen. Maksuohjelma koskee kaikkia ennen menettelyn alkua syntyneitä velkoja, myös panttivelkoja. Kun velallinen täyttää maksuohjelmassa vahvistetut maksuvelvoitteensa, hän vapautuu loppuosasta velkojaan.
Velkajärjestelyssä realisoidaan velallisen muu kuin perusturvaan kuuluva omaisuus. Määrätyin edellytyksin velallinen voi säilyttää omistamansa asunnon.
Konkurssi ei lähtökohtaisesti vaikuta panttivelkojan oikeuteen muuttaa pantti rahaksi. Konkurssipesällä on kuitenkin oikeus kieltää panttiomaisuuden (esim. kiinteä omaisuus) myynti määräajaksi, jos tämä on konkurssipesän etujen turvaamiseksi tarpeen. Lisäksi konkurssipesällä on oikeus myydä määrätyin edellytyksin tuomioistuimen luvalla panttiomaisuus. Myös panttivelkojan on ilmoitettava panttisaatavansa pesänhoitajalle. Tarkoituksena on helpottaa pesän selvitystä. Panttivelkoja voi osallistua konkurssipesän hallintoon koko saatavansa määrällä.
Yritysvelallisen irtain omaisuus voi olla yrityskiinnityksen kohteena. Yrityskiinnitys tuottaa määrätynlaisen etuoikeuden maksunsaantiin. Velkojan saatavalle maksetaan 50 prosenttia kiinnitetyn omaisuuden arvosta. Loput saatavat ovat niiden vakuudeksi vahvistetuista yrityskiinnityksistä huolimatta etuoikeudettomia.
Jos velallinen on hankkinut omaisuutta omistuksenpidätysehdoin, ehto sitoo määrätyin edellytyksin myös konkurssipesää. Konkurssipesällä on oikeus tulla sopimuksen osapuoleksi velallisen sijaan ja näin säilyttää omaisuus hallinnassaan.
Velkojalla on oikeus kuitata velalliselta oleva saatavansa velalliselle konkurssin alkaessa olevaa velkaansa vastaan. Luottolaitoksen kuittausoikeutta on rajoitettu, kun velallisella on luottolaitoksessa tili, jota voidaan käyttää maksuliikenteen hoitamiseen. Muutoin kuittausoikeutta on rajoitettu lähinnä sellaisilla perusteilla, jotka tähtäävät kuittausoikeuden väärinkäytön estämiseen.
Velallisyrityksen työntekijät irtisanotaan yleensä heti konkurssin alettua. Pesänhoitajan on selvitettävä työntekijöiden saatavat ja se, miltä osin ne voidaan maksaa palkkaturvana.
Saneerauksessa yritys jatkaa liiketoimintaansa. Saneerausmenettelyn alkaminen ei vaikuta velallisen jo tekemiin sitoumuksiin, ellei toisin ole säädetty.
Yrityssaneerauksen onnistumisen turvaamiseksi saneeraus vaikuttaa myös panttivelkojien asemaan. Maksu-, perintä- ja täytäntöönpanokielto koskee myös panttivelkojaa. Saneerausohjelmassa voidaan puuttua tietyin rajoituksin myös panttivelan ehtoihin.
Velkojalla on eräin poikkeuksin yrityssaneerauksessa kuittausoikeus.
Saneeraustoimenpiteenä voidaan joutua toteuttamaan henkilöstöä koskevia järjestelyjä.
Velkajärjestelyssä voidaan järjestellä tietyin rajoituksin myös panttivelkoja. Maksu-, perintä- ja täytäntöönpanokielto koskee myös panttivelkoja.
Oikeustoimen peräyttämistä koskee vuonna 1992 voimaan tullut laki takaisinsaannista konkurssipesään (758/1991). Oikeustoimi voidaan peräyttää paitsi konkurssissa myös yrityssaneerauksessa ja yksityishenkilön velkajärjestelyssä.
Takaisinsaannissa velallisen ennen konkurssia tekemä sinänsä pätevä oikeustoimi peräytetään. Takaisinsaanti on siten erillinen niistä siviilioikeudellisista keinoista, joilla oikeustoimi voidaan katsoa mitättömäksi tai julistaa pätemättömäksi.
Takaisinsaannin perusteet jaetaan subjektiivisiin ja objektiivisiin. Subjektiivinen takaisinsaantiperuste edellyttää sitä, että velallinen on menetellyt velkojiaan kohtaan sopimattomasti ja oikeustoimen toinen osapuoli on ollut vilpillisessä mielessä. Se on käytettävissä kaikenlaisiin oikeustoimiin.
Objektiivisilla takaisinsaantiperusteilla voidaan peräyttää sellaiset oikeustoimet, jotka ovat tyypillisesti sopimattomia ja velkojia vahingoittavia. Vilpillistä tarkoitusta ei siten tarvitse näyttää toteen. Objektiivisia perusteita sovelletaan määrättyihin oikeustoimiin, kuten velan maksuun ja vakuuden antamiseen, jotka on tehty takaisinsaantiaikana, joka on normaalisti kolmen kuukauden aika ennen määräpäivää. Esimerkiksi konkurssissa määräpäivä on päivä, jona konkurssihakemus tehtiin tuomioistuimelle.
Konkurssissa jako-osuutta voi saada velkoja, jolla on velalliselta ennen konkurssin alkamista syntynyt saatava (konkurssisaatava). Velkoja on velvollinen valvomaan saatavansa. Valvonta ei kuitenkaan ole tarpeen, jos pesänhoitaja ottaa selvänä pitämänsä konkurssisaatavan huomioon ilman valvontaa.
Valvonta on tehtävä kirjallisesti. Valvontakirjelmässä on muun muassa mainittava saatavan määrä ja peruste sekä saatavalle vaadittava etuoikeus ja sen peruste. Asiakirja, johon velkoja perustaa vaatimuksensa, on yksilöitävä kirjelmässä, jollei asiakirjaa toimiteta pesänhoitajalle.
Velkojan on toimitettava valvontakirjelmänsä pesänhoitajalle viimeistään valvontapäivänä. Valvontapäivän määrää pesänhoitaja, joka myös huolehtii valvontaa koskevan kuulutuksen julkaisemisesta sekä ilmoittaa valvonnasta velkojille. Velkoja voi valvoa saatavansa vielä valvontapäivän jälkeenkin, mutta tällöin velkojan tulee suorittaa konkurssipesälle jälkivalvontamaksu.
Pesänhoitaja tarkastaa valvonnat ja laatii ehdotuksen siitä, miten konkurssipesän varat on jaettava velkojien kesken (jakoluetteloehdotus). Jakoluetteloehdotuksen vahvistaa tuomioistuin. Valvottu saatava, jota ei ole riitautettu, katsotaan konkurssissa hyväksytyksi.
Velkojat saavat suorituksen velallisen varoista velkojien maksunsaantijärjestyksestä annetun lain (1578/1992) mukaisesti. Etuoikeutettuja saatavia on vähän. Niitä ovat lähinnä panttisaatavat, yrityksen saneerauksen yhteydessä syntyneet saatavat ja elatusavut. Muutoin velallisen varat jaetaan saatavien suuruuden mukaisessa suhteessa.
Yrityssaneeraus koskee kaikkia velkoja, jotka ovat syntyneet ennen saneeraushakemuksen vireilletuloa. Selvittäjän tehtävänä on selvittää velallisen velkojat ja velat. Velkojalla on mahdollisuus korjata saatavaansa koskevat tiedot määräaikana. Velkojat saavat suorituksen tuomioistuimen vahvistaman saneerausohjelman mukaisesti.
Saneerausohjelman vahvistaminen merkitsee eräitä poikkeuksia lukuun ottamatta tuntemattomaksi jääneiden saneerausvelkojen lakkaamista.
Velkajärjestely koskee kaikkia velkoja, jotka ovat syntyneet ennen menettelyn alkamista. Velallisen on ilmoitettava kaikki velkansa. Valvontavelvollisuutta ei ole. Maksuohjelmaehdotuksen laatii velallinen tai selvittäjä. Velkojille varataan tilaisuus antaa lausumansa maksuohjelmaehdotuksesta. Velallinen suorittaa maksuja velkojille tuomioistuimen vahvistaman maksuohjelman mukaisesti.
Ks. vastaukset kohdista 3.2, 3.3, 4.2, 4.3, 5.2, 5.3, 7.2. ja 7.3.
Konkurssissa konkurssipesään kuuluva omaisuus muutetaan rahaksi pesän kannalta edullisimmalla tavalla niin, että siitä saadaan mahdollisimman hyvä myyntitulos. Myyntitapaa ei ole määrätty, vaan se on konkurssivelkojien päätettävissä. Pantattua omaisuutta koskevat erityissäännökset (ks. kohta 5.1). Kun konkurssipesä on selvitetty ja pesään kuuluva omaisuus on muutettu rahaksi, jäljellä olevat varat jaetaan velkojille viivytyksettä tuomioistuimen vahvistaman jakoluettelon mukaisesti.
Pesänhoitaja laatii lopputilityksen, kun konkurssipesä on selvitetty ja pesään kuuluva omaisuus on muutettu rahaksi. Konkurssi katsotaan päättyneeksi, kun velkojat ovat hyväksyneet lopputilityksen.
Konkurssi voi päättyä myös tuomioistuimen päätöksellä konkurssin raukeamiseen, jos konkurssipesän varat eivät riitä konkurssimenettelyn kustannuksiin tai jos konkurssimenettely muutoin ei ole tarkoituksenmukainen. Konkurssia ei kuitenkaan voida määrätä raukeamaan, jos tuomioistuin konkurssiasiamiehen esityksestä päättää, että konkurssi jatkuu julkisselvityksenä. Syynä julkisselvitykselle voivat olla muun muassa pesän varojen vähäisyys tai velalliseen kohdistuvat selvitystarpeet. Julkisselvityksen kustannukset maksetaan valtion varoista siltä osin kuin konkurssipesän varat eivät riitä niihin.
Konkurssi voidaan lisäksi päättää sovintoon, jota kannattavat velallinen ja pääosa velkojista.
Konkurssi voidaan myös määrätä peruuntumaan pätevästä syystä kahdeksan päivän kuluessa konkurssiin asettamisesta.
Konkurssista seuraavat velallisen toimimiskelpoisuuden rajoitukset (ks. kohta 4.1) ovat voimassa, kunnes velallinen on vahvistanut pesäluettelon, enintään kuitenkin neljä kuukautta konkurssin alkamisesta. Tämän jälkeen velallinen voi esimerkiksi aloittaa uuden elinkeinon harjoittamisen.
Velallisen konkurssiin johtaneeseen toimintaan mahdollisesti liittyvät väärinkäytökset voivat täyttää rikoksen tunnusmerkistön (esimerkiksi kirjanpitorikos, velallisen epärehellisyys). Velallinen tai tämän edustaja voi syyllistyä rikokseen myös konkurssin aikana (esimerkiksi velallisen petos). Lisäksi on mahdollista, että velallinen tai velallisen edustaja määrätään liiketoimintakieltoon. Edellytyksenä on, että hän on olennaisesti laiminlyönyt liiketoimintaan liittyviä lakisääteisiä velvollisuuksiaan tai on liiketoiminnassa syyllistynyt rikolliseen menettelyyn, jota ei voida pitää vähäisenä. Liiketoimintakielto on määräaikainen (3-7 vuotta) ja se merkitään julkiseen rekisteriin. Liiketoimintakieltoon määrätty ei saa mm. harjoittaa itse tai toista välikätenä käyttäen sellaista liiketoimintaa, josta on säädetty kirjanpitovelvollisuus eikä olla yhteisön perustajana tai vastuuhenkilönä.
Saneerausohjelma on voimassa, kunnes ohjelmassa määrätyt velvollisuudet on täytetty. Saneerausohjelma voidaan tuomioistuimen päätöksellä määrätä raukeamaan, jos velallinen rikkoo ohjelmaa eikä rikkomus ole vähäinen. Saneerausohjelma raukeaa myös, jos velallinen asetetaan konkurssiin ennen ohjelman päättymistä. Lisäksi tuomioistuin voi määrätä ohjelmaan sisältyvän tiettyä velkojaa koskevan velkajärjestelyn raukeamaan muun muassa, jos velallinen on olennaisesti laiminlyönyt maksuvelvollisuutensa tälle velkojalle.
Velallinen vapautuu loppuosasta velkojaan, kun maksuohjelmassa määrätyt velvollisuudet on täytetty. Maksuohjelma voidaan kuitenkin määrätä raukeamaan tuomioistuimen päätöksellä, jos velallinen on olennaisesti laiminlyönyt maksuohjelman noudattamisen ilman hyväksyttävää syytä tai velallinen laiminlyö myötävaikutusvelvollisuutensa. Ohjelma raukeaa myös, jos velallinen asetetaan konkurssiin maksuohjelman aikana. Ohjelman raukeamisen seurauksena velkojen alkuperäiset ehdot palautuvat.
« Konkurssi - Yleistä | Suomi - Yleistä »

matches: Tuomioistuin Tuomioistuin tuomioistuin Tuomioistuin Tuomioistuin Tuomioistuin tuomioistuin tuomioistuin tuomioistuin


text:
vanhempien elatusvelvollisuus lapsia kohtaan
lasten elatusvelvollisuus vanhempia kohtaan
muiden sukulaisten välinen elatusvelvollisuus
avioerotilanteessa maksettava hyvitysluonteinen korvaus
yksinhuoltajaäidin elatukseen ja tiettyihin kuluihin maksettava korvaus.
Kahdeksantoista vuoden ikärajalla on merkitystä menettelyllisestä näkökulmasta. Lapsen täysi-ikäiseksi tuloon saakka tuomioistuin voi aloittaa elatusapua koskevan menettelyn myös omasta aloitteestaan, mutta tämän jälkeen vain hakemuksesta. Täysi-ikäisen lapsen tekemä hakemus on osoitettava toiselle tai molemmille vanhemmista. Siinä on mainittava haetun elatusavun määrä ja ajankohta, josta alkaen sitä haetaan maksettavaksi. Täysi-ikäisen lapsen elatushakemus sitoo tuomioistuinta, koska kyse ei ole alaikäisten oikeudellista suojelua koskevasta asiasta, josta säädetään muiden kuin riita-asiain siviiliprosessilain (Civilný mimosporový poriadok) 111 §:ssä ja sitä seuraavissa pykälissä.
Jos elatusapuun oikeutettu ja elatusvelvollinen eivät pääse sovintoon, elatusvelvollisuudesta päättää toimivaltainen piirituomioistuin (okresný súd). Lukuun ottamatta tapauksia, joissa on kyse vanhempien elatusvelvollisuudesta alaikäisiä lapsia kohtaan, tuomioistuin aloittaa menettelyn elatusapuun oikeutetun (kantajan) hakemuksesta elatusvelvollista (vastaajaa) vastaan. Alaikäisen lapsen elatusta koskevan menettelyn tuomioistuin voi aloittaa myös oma-aloitteisesti muiden kuin riita-asiain siviiliprosessilain 23 §:n nojalla, kun kyse on alaikäisten oikeudellista suojelua koskevasta asiasta.
Jokainen voi toimia tuomioistuimessa itsenäisesti menettelyn asianosaisena (oikeudenkäyntikelpoisuus) siltä osin kuin hän voi omien toimiensa kautta saada oikeuksia ja velvollisuuksia. Luonnollisella henkilöllä, joka ei voi toimia tuomioistuimessa itsenäisesti (esim. alaikäisellä lapsella), on oltava laillinen edustaja (riita-asiain siviiliprosessilain (Civilný sporový poriadok) 68 §).
Riita-asiain siviiliprosessilaissa ja muiden kuin riita-asiain siviiliprosessilaissa erotetaan asianosaisten lakisääteisen edustuksen ohella valtakirjaan perustuva edustus ja tuomioistuimen päätökseen perustuva edustus.
Alueellinen toimivalta määritellään muiden kuin riita-asiain siviiliprosessilain 3 §:ssä ja asiallinen toimivalta riita-asiain siviiliprosessilain 12 §:ssä. Ensimmäisen oikeusasteen käsittelyssä toimivaltaisia ovat pääsääntöisesti piirituomioistuimet. Yleensä menettelyssä on toimivaltainen sen asianosaisen tuomioistuin, jota vastaan hakemus on esitetty (vastaajan tuomioistuin). Toisin sanoen kyseessä on vastaajan yleisen tuomioistuimen perusteella määräytyvän toimivallan periaate. Vastaajan yleinen tuomioistuin on tuomioistuin, jonka toimivalta-alueella hänellä on asuinpaikka, tai (jos hänellä ei ole asuinpaikkaa) tuomioistuin, jonka toimivalta-alueella hän oleskelee. Tästä periaatteesta poiketaan yksittäisissä erityistapauksissa, joista säädetään nimenomaisesti muiden kuin riita-asiain siviiliprosessilaissa. Alaikäisen lapsen elatusta koskevassa asiassa on toimivaltainen tuomioistuin, jonka toimivalta-alueella alaikäisellä lapsella on asuinpaikka vanhempien sopimuksen, tuomioistuimen päätöksen tai muiden ratkaisevien seikkojen perusteella (muiden kuin riita-asiain siviiliprosessilain 112 §:n 1 momentissa tarkoitettu yksinomainen alueellinen toimivalta).
Vireillepanoa koskevan hakemuksen yleiset vaatimukset sisältyvät riita-asiain siviiliprosessilain 127 §:ään: hakemuksesta on käytävä ilmi tuomioistuin, jolle se on osoitettu, hakemuksen tekijä, hakemuksen aihe ja hakijan vaateet, ja se on allekirjoitettava.
Yleisten vaatimusten lisäksi menettelyn aloittamista koskevassa hakemuksessa on oltava tietyt erityistiedot, joista säädetään muiden kuin riita-asiain siviiliprosessilain 25 ja 26 §:ssä. Hakemuksessa on mainittava haetun elatusavun määrä ja ajankohta, josta alkaen sitä haetaan maksettavaksi.
Hakemus voidaan tehdä kirjallisesti joko paperimuotoisena tai sähköisesti. Jos hakemus toimitetaan sähköisesti ilman erikseen säädettyä varmennusta, se on lisäksi toimitettava kirjallisessa muodossa tai sähköisesti siten, että se varmennetaan erikseen säädetyllä tavalla. Elatusapuasioissa hakemus voidaan tehdä myös suullisesti siten, että tuomioistuimen kanslia kirjaa sen.
Tuomioistuin myöntää hakemuksesta vapautuksen oikeudenkäyntimaksuista, jos tätä voidaan perustella osapuolen tilanteella (riita-asiain siviiliprosessilain 254 §). Osapuolten tilanne on näytettävä toteen, jotta tuomioistuin voi ratkaista hakemuksen.
Perhelain 62 §:n 3 momentissa säädetään elatusavun vähimmäistasosta (tällä hetkellä 27,13 euroa): Kummallakin vanhemmalla on ansaintikykyynsä, mahdollisuuksiinsa ja taloudellisiin olosuhteisiinsa katsomatta elatusvelvollisuus, joka on vähintään 30 prosenttia erikseen säädetystä huollettavan alaikäisen lapsen tai huollettavan lapsen vähimmäistoimeentulosta.
Perhelain 78 §:n mukaan elatusapua koskevia sopimuksia ja tuomioistuimen päätöksiä voidaan muuttaa olosuhteiden muuttuessa. Alaikäisen lapsen elatusapua lukuun ottamatta (vrt. muiden kuin riita-asiain siviiliprosessilain 121 §) elatusapupäätöksiä voidaan muuttaa tai ne voidaan kumota vain hakemuksesta. Jos alaikäisen lapsen elatusapu kumotaan tai jos sitä pienennetään kuluneelta ajalta, kulutettua elatusapua ei tarvitse palauttaa. Olosuhteiden muuttuessa otetaan aina huomioon elinkustannusten kehitys.
Korvaavasta elatustuesta sekä perhelain 36/2005 täydentämisestä ja eräiden lakien muuttamisesta annetussa laissa 201/2008, sellaisena kuin se on tulkittuna Slovakian perustuslakituomioistuimen ratkaisussa 615/2006, säädetään mekanismista, jossa valtio (työ-, sosiaali- ja perheasiain keskustoimisto Ústredie práce, sociálnych vecí a rodiny) maksaa ns. korvaavan elatustuen elatusapuun oikeutetulle. Korvaavalla elatustuella maksetaan huollettavana olevan lapsen elatus tapauksissa, joissa elatusvelvollinen ei täytä tuomioistuimen lainvoimaisella päätöksellä tai tuomioistuimen hyväksymällä sopimuksella määrättyä elatusvelvollisuutta.

matches: tuomioistuin tuomioistuin tuomioistuin tuomioistuin Tuomioistuin tuomioistuin


Muu päätös 298/2018 - Korkein hallinto-oikeus
Etusivu » Päätöksiä » Muita päätöksiä » Muupaatos » Muu päätös 298/2018
Muu päätös 298/2018
Diaarinumero: 2340/3/16
ECLI-tunniste: ECLI:FI:KHO:2018:T298
Pohjois-Suomen hallinto-oikeus 27.6.2016 nro 16/0192/1
Keminmaan kunnanvaltuusto on 13.4.2015 tekemällään päätöksellä (§ 33) muun ohella päättänyt, että Liedakkalan koulu jatkaa toimintaansa kaksiopettajaisena yhdysluokkakouluna. Koulussa jatkaa 1–2 luokka yhdellä opettajalla ja 3–4 luokka toisella opettajalla.
Valtuusto on 10.11.2014 (§ 103) päättänyt lakkauttaa Liedakkalan koulun 31.5.2015 lukien. Valtuusto on kuitenkin päätöksessään todennut, että koska kunnan talouden tasapainottamiseksi on monia asioita vielä kesken ja uusia säästökohteita haetaan, valtuusto käsittelee Liedakkalan koulun tilannetta uudestaan kesäkuun 2015 kokouksessaan.
Liedakkalan koulun vanhempainyhdistys ry on 5.11.2014 toimittanut kunnanvaltuustolle 1 525 Keminmaan kunnan äänestysikäisen henkilön allekirjoittaman kuntalaisaloitteen, jossa on pyydetty, että valtuusto päättää jatkaa Liedakkalan koulun toimintaa nykyisessä muodossaan.
Kunnanhallitus on 25.11.2014 (§ 533) todennut, että kuntalaisaloitteen tarkoittama asia on jo päätetty valtuuston kokouksessa 10.11.2014, joten aloitteen johdosta ei ole tarvetta ryhtyä muihin toimenpiteisiin. Kunnanhallitus on saattanut asian valtuuston ja Liedakkalan vanhempainyhdistys ry:n tietoon.
Valtuusto on käsitellyt kuntalaisaloitetta ensimmäisen kerran 11.12.2014 (§ 121) ja päättänyt tuolloin, että asia jää pöydälle. Valtuusto on lisäksi päättänyt lisätä päätökseen ponnen, jonka mukaan Liedakkalan koulun lakkauttamista koskeva uusintakäsittely aikaistetaan kesäkuulta huhtikuulle 2015.
Kunnanhallitus on 27.1.2015 (§ 45) saattanut valtuuston tiedoksi mainitun kuntalaisaloitteen ja todennut, että aloitetta käsitellään vielä valtuuston huhtikuun 2015 kokouksessa. Valtuusto on 26.2.2015 (§ 20) hyväksynyt kunnanhallituksen sanotun esityksen.
Sivistyslautakunta on 25.3.2015 (§ 57) todennut, että kuntalaisaloitteen tarkoittama asia on jo päätetty valtuuston kokouksessa 10.11.2014 ja valtuusto on kokouksessaan 26.2.2015 päättänyt käsitellä asiaa vielä uudelleen huhtikuun kokouksessaan, joten aloitteen johdosta ei ole tarvetta ryhtyä muihin toimenpiteisiin.
Kunnanhallitus on 30.3.2015 (§ 147) päättänyt esittää valtuustolle, että se hyväksyy sivistyslautakunnan päätösesityksen ja toteaa, että Liedakkalan koulun toiminta lakkaa valtuuston kokouksessa 10.11.2014 päätetyllä tavalla ja että Liedakkalan koulun oppilaat siirtyvät Kirkonmäen koululle lukuvuoden 2015–2016 alusta alkaen.
Valtuusto on valituksenalaisella päätöksellään päättänyt, että Liedakkalan koulu jatkaa toimintaansa kaksiopettajaisena yhdysluokkakouluna. Koulussa jatkaa 1–2 luokka yhdellä opettajalla ja 3–4 luokka toisella opettajalla.
Asian otsikoinnin harhaanjohtavuus
Kuntalain (365/1995) 54 §:n 3 momentin mukaan valtuuston kokouskutsussa on ilmoitettava käsiteltävät asiat.
Kuntalain (365/1995) 55 §:n 1 momentin mukaan valtuusto voi käsitellä asian, joka on mainittu kokouskutsussa ja joka on valmisteltu lain 53 §:ssä tarkoitetulla tavalla.
Valtuutetuille kokouksen 13.4.2015 kokouskutsun liitteenä lähetetyssä esityslistassa valituksenalainen asia (§ 33) on otsikoitu ”Kuntalaisaloite Liedakkalan koulun puolesta”. Esityslistassa §:n 33 kohdalla on selostettu kunnanhallituksen päätös 25.11.2014 § 533, valtuuston päätös 11.12.2014 § 121 ja sivistyslautakunnan päätös 25.3.2015 § 57. Edellä mainituista esityslistaan sisältyneistä päätöksistä ja kunnanhallituksen esityksestä (30.3.2015 § 147) valtuustolle on ilmennyt, että mainitun pykälän 33 kohdalla on ollut tarkoitus käsitellä kuntalaisaloitteen johdosta ja valtuuston päätöksen 10.11.2014 § 103 mukaisesti kysymystä siitä, lakkaako Liedakkalan koulun toiminta vai ei. Käsiteltävän asian on katsottava ilmenneen asian otsikosta, asiakohdan selostuksesta ja kunnanhallituksen esityksestä sillä tavoin, että valtuusto on voinut käsitellä asian. Asian käsittelyn edellytyksenä ei ole ollut se, että asia olisi otsikoitu Liedakkalan koulun lakkauttamista koskevaksi asiaksi. Valtuuston päätöksen ei voida katsoa asian otsikoinnin väitetyn harhaanjohtavuuden vuoksi syntyneen virheellisessä järjestyksessä.
Asian valmistelun puutteellisuutta koskevat väitteet
Ennen valtuuston 10.11.2014 tekemää päätöstä Liedakkalan koulun lakkauttamisesta on kuultu oppilaita ja heidän vanhempiaan ja heille on varattu mahdollisuus vaikuttaa asian käsittelyyn hallintolain 41 §:ssä tarkoitetulla tavalla. Asiasta on tuolloin myös tiedotettu kuntalain (365/1995) 27 §:ssä ja 29 §:ssä tarkoitetulla tavalla. Nyt valtuuston päätettävänä on ollut kysymys siitä, onko valtuuston 10.11.2014 tekemää päätöstä mahdollisesti aihetta muuttaa ja jatketaanko Liedakkalan koulun toimintaa. Asiassa on ollut kysymys valtuuston 10.11.2014 päättämän asian uudelleenkäsittelystä. Edellä todettuun nähden ja kun otetaan huomioon, että valtuuston valituksenalaisen päätöksen johdosta odotettavissa olleet muutokset Liedakkalan koulun oppilaiden koulunkäyntiin ja vaikutukset näiden vanhempiin sekä muihin asiaan osallisiin ovat olleet samat tai vähäisemmät kuin valtuuston 10.11.2014 tekemän päätöksen, valtuuston valituksenalainen päätös ei ole syntynyt virheellisessä järjestyksessä sillä perusteella, että ennen päätöksentekoa oppilaita ja heidän vanhempiaan ei vielä ole kuultu, asiasta ei ole edelleen tiedotettu eikä asiaan osallisille ole varattu vaikuttamismahdollisuuksia.
Valituksenalainen asia on valmisteltu kuntalain (365/1995) 53 §:n 1 momentin (81/2002) mukaisesti valtuuston käsiteltäväksi. Asian valmistelussa on arvioitu Liedakkalan koulun toiminnan mahdollisen jatkamisen taloudellisia ja opetusryhmiin kohdistuvia vaikutuksia. Valtuusto, jonka toimivaltaan kuuluu arvioida valmistelun riittävyys, on ottanut asian käsiteltäväkseen palauttamatta sitä uudelleen valmisteltavaksi ja siten hyväksynyt valmistelun. Näin ollen ja kun valtuuston päätöksen 10.11.2014 § 103 valmisteluun liittyvillä valittajien toisessa valitusasiassa esiintuomilla puutteellisuuksilla ei ole välitöntä merkitystä arvioitaessa valituksenalaisen valtuuston päätöksen valmistelun riittävyyttä, valtuuston valituksenalainen päätös ei ole syntynyt virheellisessä järjestyksessä valittajien tältä osin esittämillä perusteilla.
Asianosaisille ei ole varattu hallintolain 41 §:ssä sekä kuntalain 27 ja 29:ssä edellytettyjä vaikutusmahdollisuuksia. Koulun lakkautusta ei ole valmisteltu avoimesti. Asiasta olisi tullut tiedottaa jo asian valmisteluvaiheessa ja antaa asianosaisille mahdollisuus ilmaista mielipiteensä asiassa. Käydyistä keskusteluista sekä niissä esille tulleista kysymyksistä, epäkohdista ja ratkaisuista tulisi laatia myös riittävät kirjalliset dokumentit.
Koulun lakkautusta ei ole kunnassa valmisteltu riittävällä tavalla. Säästö- ja kustannusselvitysten laatimisen lisäksi kunnan olisi tullut ottaa huomioon ja selvittää koulun lakkautuksen vaikutukset koulua käyviin lapsiin ja huomioida koulun asema kylän elinvoimaisuuden ylläpitäjänä. Liedakkalan koulun oppilasennuste on nouseva. Kirkonmäen koulun tilat, jonne Liedakkalan koulun oppilaat sijoitetaan, ovat osoittautuneet liian pieniksi kahden koulun oppilaille ja opetuskäyttöön tarvitaan uusia tiloja, joiden remontti- ja muutostyökustannukset tulevat olemaan vähintään 70 000 euroa.
Liedakkalan koulun vanhempainyhdistys ry on antanut vastaselityksen.


text:
Sigma 18-250mm f/3,5-6,3 DC Macro HSM Pentax
Matka-objektiivi kameroille, joissa on APS-C-anturi. Vastaa noin 27-375 mm.
Kuvanvakautus vähentää tärinää (koskee Nikon & Canon).
Suhteellisen kompakti ja kevyt sinulle, joka haluaa kevyen kameran.
Objektiivi 50/1,7 MC
Phenix Objektiivi 50/1,7 MC
Samyang MF 14/2,8 IF ED MC Asperical Pentax soveltuva
Pentax FAFA 31mm f/1,8 AL musta
Objektiivi 24/2,8 MC
Phenix Objektiivi 24/2,8 MC
Samyang 85mm f/1,4 IF MC Aspherical Pentax soveltuva
Samyang T-S 24mm f/3,5 ED AS UMC / Pentaxille
HD DA 20-40mm f/2,8-4 ED Limited DC WR musta
Pentax HD DA 20-40mm f/2,8-4 ED Limited DC WR musta
Pentax HD DA 70mm f/2,4 Limited musta
Pentax SMC DA 18-270mm f/3,5-6,3 SDM
Pentax HD DA 70mm f/2,4 Limited hopea
Pentax HD DA 40mm f/2,8 Limited hopea
Pentax HD DA 40mm f/2,8 Limited musta
Pentax DA 35mm f/2,8 HD Macro Limited hopea
Pentax DA 35mm f/2,8 HD Macro Limited musta
Pentax DA 21mm f/3,2 HD AL Limited hopea
Pentax DA 21mm f/3,2 HD AL Limited musta
Pentax HD DA 15mm f/4 ED AL Limited hopea
Pentax HD DA 15mm f/4 ED AL Limited musta
HD DA 20-40mm f/2,8-4 ED Limited DC WR hopea
Pentax HD DA 20-40mm f/2,8-4 ED Limited DC WR hopea
Pentax K(22)
Täysikokoinen (24x36)(13)
17-70(1)
18-250(1)
f/2,8(7)
f/22(17)
f/16(3)

matches: HD HD HD HD HD HD HD HD HD HD HD HD HD HD


text:
7 päivänä maaliskuuta 2019 (1)
Asia C-32/18
Ennakkoratkaisupyyntö – Asetus (EY) N:o 883/2004 – 5 artikla – Asetus (EY) N:o 987/2009 – 60 artikla – Siirtotyöläisten sosiaaliturva – Perhe-etuudet – Oikeus ensisijaisesti toimivaltaisen jäsenvaltion maksaman vanhempainrahan ja toissijaisesti toimivaltaisen jäsenvaltion maksaman kotihoidontuen väliseen erotukseen
1. Tämä ennakkoratkaisupyyntö koskee ensisijaisesti sosiaaliturvajärjestelmien yhteensovittamisesta annetun asetuksen (EY) N:o 883/2004 täytäntöönpanomenettelystä annetun asetuksen (EY) N:o 987/2009(2) 60 artiklan 1 kohdan toisen virkkeen tulkintaa. Lisäksi unionin tuomioistuinta pyydetään ilmoittamaan, mikä ”tulo” on otettava huomioon, kun lasketaan haetun perhe-etuuden määrää.
2. Ennakkoratkaisupyyntö liittyy Michael Moserin ja Tiroler Gebietskrankenkassen (Tirolin alueen sairausvakuutuskassa, Itävalta) väliseen oikeudenkäyntiin, joka koskee Moserin hakemusta saada saksalaisen vanhempainrahan (Elterngeld) ja Itävallan kotihoidontuen (Kinderbetreuungsgeld) välistä erotusta vastaava korvaus. Ennen asian tarkastelua on kuitenkin yksityiskohtaisesti tutustuttava asiaa koskevaan lainsäädäntöön.
1. Sosiaaliturvajärjestelmien yhteensovittamisesta annettu asetus (EY) N:o 883/2004(3)
3. Asetuksen (EY) N:o 883/2004 johdanto-osan 9, 10, 11 ja 12 perustelukappaleessa todetaan seuraavaa:
”9) Yhteisöjen tuomioistuin on useaan otteeseen esittänyt kannan mahdollisuudesta etuuksien, tulojen ja tosiseikkojen rinnastamiseen. Periaate olisi omaksuttava nimenomaisesti ja sitä olisi kehitettävä noudattaen samalla tuomioistuinpäätösten sisältöä ja henkeä.
10) Periaatteen, jonka mukaan tiettyjä toisen jäsenvaltion alueella ilmenneitä tosiseikkoja tai tapahtumia käsitellään ikään kuin ne olisivat tapahtuneet sen jäsenvaltion alueella, jonka lainsäädäntöä sovelletaan, ei pitäisi kuitenkaan olla esteenä kausien yhteenlaskemisperiaatteelle, jonka mukaan toisen jäsenvaltion lainsäädännön nojalla täyttyneet vakuutus-, työskentely-, itsenäisen ammatinharjoittamisen tai asumiskaudet lasketaan yhteen toimivaltaisen jäsenvaltion lainsäädännön nojalla täyttyneiden kausien kanssa. Toisen jäsenvaltion lainsäädännön perusteella täyttyneet kaudet olisi näin ollen otettava huomioon yksinomaan soveltamalla kausien yhteenlaskemisperiaatetta.
11) Jossain jäsenvaltiossa ilmenneiden tosiseikkojen tai tapahtumien rinnastaminen ei voi mitenkään johtaa toisen jäsenvaltion toimivaltaisuuteen tai sen lainsäädännön soveltamiseen.
12) Suhteellisuusperiaatteen mukaisesti olisi huolehdittava siitä, että tosiseikkojen tai tapahtumien rinnastamista koskeva periaate ei johda tuloksiin, jotka objektiivisesti katsottuna eivät ole perusteltuja, tai samanlaisten ja samaa kautta koskevien etuuksien päällekkäisyyteen.”
4. Asetuksen (EY) N:o 883/2004 4 artiklassa, jonka otsikko on ”Yhdenvertainen kohtelu”, säädetään seuraavaa: ”Henkilöillä, joihin tätä asetusta sovelletaan, on samat jäsenvaltion lainsäädännön mukaiset etuudet ja velvollisuudet kuin kyseisen jäsenvaltion kansalaisilla, jollei tässä asetuksessa toisin säädetä.”
5. Asetuksen (EY) N:o 883/2004 5 artiklassa, jonka otsikko on ”Etuuksien, tulojen, tosiseikkojen tai tapahtumien rinnastaminen”, säädetään seuraavaa:
6. Asetuksen (EY) N:o 883/2004 6 artiklassa tehdään selväksi, että ”jollei tässä asetuksessa toisin säädetä, sen jäsenvaltion toimivaltaisen laitoksen, jonka lainsäädännön mukaan etuuksia koskevan oikeuden saavuttamiseksi, säilyttämiseksi, keston määrittämiseksi tai takaisinsaamiseksi, lainsäädännön soveltamiseksi, tai pakollisen, valinnaisen jatkuvan tai vapaaehtoisen vakuutuksen piiriin pääsemiseksi tai siitä vapauttamiseksi edellytetään vakuutuskausien, työskentelykausien, itsenäisen ammatinharjoittamisen kausien tai asumiskausien täyttymistä, on otettava tarpeellisessa määrin huomioon toisten jäsenvaltioiden lainsäädännön mukaan täyttyneet vakuutuskaudet, työskentelykaudet, itsenäisen ammatinharjoittamisen kaudet tai asumiskaudet, ikään kuin nämä kaudet olisivat täyttyneet kyseisen laitoksen soveltaman lainsäädännön mukaan.”
7. Asetuksen (EY) N:o 883/2004 III osaston 8 luku koskee perhe-etuuksia. Asetuksen 67 artiklassa (jonka otsikko on ”Toisessa jäsenvaltiossa asuvat perheenjäsenet”) säädetään seuraavaa:
8. Asetuksen (EY) N:o 883/2004 saman luvun 68 artiklassa asetetaan päällekkäisiä etuuksia koskevat ensisijaisuussäännöt:
b) jos useamman jäsenvaltion on maksettava etuuksia samoin perustein, ensisijaisuusjärjestys määräytyy seuraavin lisäperustein:
i) Jos kyse on palkkatyön tai itsenäisen ammatinharjoittamisen perusteella saavutetuista oikeuksista: lasten asuinpaikka edellyttäen, että edellä tarkoitettua toimintaa harjoitetaan siellä, ja toissijaisesti, tapauksen mukaan, kyseessä olevien eri lainsäädäntöjen mukaisten etuuksien suurin määrä. Viimeksi mainitussa tapauksessa etuuksien kustannukset jaetaan täytäntöönpanoasetuksessa määriteltyjen perusteiden mukaisesti;
2. Jos oikeudet ovat päällekkäisiä, perhe-etuudet myönnetään sen lainsäädännön mukaisesti, joka on määritelty ensisijaiseksi 1 kohdan säännösten mukaisesti. Toisen lainsäädännön tai toisten lainsäädäntöjen mukainen oikeus perhe-etuuksiin keskeytetään ensiksi mainitun lainsäädännön mukaiseen määrään, ja kyseisen määrän ylittävä osuus maksetaan tarvittaessa erotusetuutena.
2. Asetus (EY) N:o 987/2009
9. Asetuksen (EY) N:o 987/2009 60 artiklan 1 kohdassa säädetään seuraavaa:
”Perhe-etuushakemus osoitetaan toimivaltaiselle laitokselle. Sovellettaessa perusasetuksen [N:o 883/2004] 67 ja 68 artiklaa on otettava huomioon koko perheen tilanne, ikään kuin kaikkiin kyseessä oleviin henkilöihin sovellettaisiin asianomaisen jäsenvaltion lainsäädäntöä ja ikään kuin he asuisivat siellä, erityisesti kun on kyse henkilön oikeudesta vaatia tällaisia etuuksia.
1. Kotihoidontukea koskeva laki
10. Ennakkoratkaisupyynnön esittäneen tuomioistuimen mukaan kotihoidontuesta annetussa Itävallan laissa (Kinderbetreuungsgeldgesetz, jäljempänä KBGG)(4) kotihoidontuki (Kinderbetreuungsgeld) määriteltiin alun perin perhe-etuudeksi. Myöhemmin kotihoidontukea on kuitenkin maksettu kiinteämääräisenä aiemmasta ansiotoiminnasta riippumatta. Valittavia vakiovaihtoehtoja oli ensin kolme, ja niiden perusteella voidaan maksaa kolmenlaista kiinteämääräistä tukea siihen saakka, kunnes lapsi täyttää 30 tai 36 kuukautta, 20 tai 24 kuukautta taikka 15 tai 18 kuukautta. Kiinteämääräinen summa määräytyy tällöin valitun vaihtoehdon (etuuskausi) perusteella. Itävallan virallisessa lehdessä (BGBl) I 2009/116 julkaistulla lailla otettiin käyttöön neljäs vakiovaihtoehto (12 + 2 kuukautta), minkä lisäksi siinä säädettiin oikeudesta saada kotihoidontukea korvauksena ansiotulojen menetyksestä aiempien ansiotulojen perusteella.
11. KBGG:n 6 §:n 3 momentissa säädetään seuraavaa (sellaisena kuin se on julkaistu BGBl:ssä I 116/2009):
”Jos henkilöllä on oikeus vastaaviin ulkomaisiin perhe-etuuksiin, oikeus kotihoidontukeen pidätetään sen määrän osalta, joka vastaa ulkomaisia etuuksia. Vastaavien ulkomaisten perhe-etuuksien ja kotihoidontuen välinen erotus otetaan huomioon kotihoidontuessa, kun ulkomaiset perhe-etuudet päättyvät.”
12. KBGG:n 24 § (sellaisena kuin se on julkaistu BGBl:ssä I 117/2013):
”(1) Vanhemmalla ‑ ‑ on oikeus saada lapsestaan tämän jakson mukaista kotihoidontukea ‑ ‑, jos
1. 2 §:n 1 momentin 1, 2, 4 ja 5 kohdassa säädetyt myöntämisedellytykset täyttyvät
2. kyseinen vanhempi on ollut sen lapsen syntymää, josta kotihoidontukea on tarkoitus maksaa, välittömästi edeltävien kuuden kuukauden aikana yhtäjaksoisesti 2 momentin mukaisessa ansiotyössä, eikä hän ole saanut kyseisenä ajanjaksona etuuksia työttömyysvakuutuksesta; enintään 14 kalenteripäivän keskeytyksillä ei ole vaikutusta tähän oikeuteen – –.
(2) Tätä liittovaltion lakia sovellettaessa ansiotyöllä tarkoitetaan Itävallassa tosiasiallisesti harjoitettua, pakollisen sosiaalivakuutuksen piiriin kuuluvaa ansiotoimintaa
13. KBGG:n 24 a §:ssä (sellaisena kuin se on julkaistu BGBl:ssä I 139/2011) säädetään seuraavaa:
”(1) Päivittäinen kotihoidontuki on
1. äitiysrahan saajalle 80 prosenttia Itävallan lainsäädännön mukaisesta kalenteripäivää kohden myönnetystä äitiysrahasta, joka maksetaan sen lapsen syntymän johdosta, jota varten kotihoidontukea haetaan, – –
3. isälle 80 prosenttia kalenteripäivää kohden myönnetystä laskennallisesti määritettävästä äitiysrahasta, joka maksettaisiin äidille hänen sijastaan sen lapsen syntymän johdosta, jota varten kotihoidontukea haetaan – –.
(2) 1 momentin mukainen kotihoidontuki on joka tapauksessa vähintään 1 momentin 5 kohdan mukaisesti päivää kohden laskettu määrä mutta enintään 66 euroa päivässä.”
14. KBGG:n 24 b §:n mukaan (sellaisena kuin se on julkaistu BGBl:ssä I 116/2009) kotihoidontukea maksetaan enintään siihen saakka, kunnes lapsi saavuttaa 12 kuukauden iän, jos kotihoidontukea hakee vain toinen vanhemmista. Jos myös toinen vanhempi hakee kyseistä etuutta, etuuskautta pidennetään sillä ajalla, jolta toinenkin vanhempi hakee etuutta, kuitenkin korkeintaan siihen asti, kunnes lapsi täyttää 14 kuukautta. Käytettyihin etuuskausiin luetaan ainoastaan ne kaudet, joilta etuutta on tosiasiassa maksettu.
2. Yleinen sosiaaliturvalaki
15. Itävallan yleisen sosiaaliturvalain (Allgemeines Sozialversicherungsgesetz) 162 §:n 3 momentissa säädetään muun muassa seuraavaa:
”Äitiysrahaa maksetaan äitiyteen perustuvan vakuutustapahtuman toteutumista edeltävien 13 viikon (‑ ‑ viimeisten kolmen kalenterikuukauden) aikana saatujen keskimääräisten ansiotulojen perusteella laskettuna kalenteripäivää kohden vähennettynä lakisääteisillä pidätyksillä
16. Moserin aviopari asuu kahden yhteisen tyttärensä kanssa Saksassa. Moserin vaimo on työskennellyt Itävallassa rajatyöntekijänä 1.7.1996 lähtien. Michael Moser on työskennellyt Saksassa toimihenkilönä vuodesta 1992 lähtien.
17. Kun toinen tytär syntyi 29.8.2013, Moserin vaimo sopi itävaltalaisen työnantajansa kanssa palkattomasta vapaasta 28.5.2015 asti (Karenz eli Itävallan vanhempainvapaa). Vastaaja Tiroler Gebietskrankenkasse maksoi Moserin vaimolle toisesta tyttärestä tiettyjä lisäkorvauksia Itävallan ansiosidonnaisen kotihoidontuen (Kinderbetreuungsgeld) lisäksi. Nämä lisäkorvaukset olivat yhteensä 785,84 euroa 188 päivän ajanjaksolta 25.10.2013–30.4.2014 ja 129,58 euroa 31 päivän ajanjaksolta 1.5.2014–31.5.2014.
18. Michael Moser puolestaan otti Saksan lain mukaista vanhempainvapaata (Elternzeit) 29.6.2014–28.8.2014 huolehtiakseen toisesta tyttärestään ja sai tältä ajalta Saksassa vanhempainrahaa (Elterngeld) 3 600 euroa.
19. Moserin vaimo vaati menestyksekkäästi työ- ja sosiaaliturva-asioita käsittelevän Landesgericht Innsbruckin (osavaltion tuomioistuin, Innsbruck, Itävalta) ensimmäisessä oikeudenkäyntimenettelyssä kotihoidontukea vastaavaa ylimääräistä täydentävää korvausta ajalta 25.10.2013–28.6.2014 sekä ajalta 29.8.2014–28.10.2014. Michael Moser vaati toisessa oikeudenkäyntimenettelyssä samassa tuomioistuimessa ansiosidonnaista kotihoidontukea vastaavaa täydentävää lisäkorvausta 66 euroa päivältä Saksan vanhempainvapaajaksolta 29.6.2014–28.8.2014.
20. Asiat yhdistettiin niiden käsittelyä ja ratkaisun antamista varten. Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin päätti Moserin vaimon vireille paneman menettelyn 20.12.2017 antamallaan tuomiolla. Hänen korvausvaatimustaan koskeva ratkaisu on lainvoimainen. Landesgericht Innsbruck hylkäsi sitä vastoin Michael Moserin vaatimuksen.
21. Muutoksenhaun jälkeen Oberlandesgericht Innsbruck (toisen asteen tuomioistuin, Innsbruck, Itävalta) muutti ensimmäisessä oikeusasteessa tehtyä ratkaisua. Se velvoitti Tiroler Gebietskrankenkassen maksamaan Moserille ansiosidonnaista kotihoidontukea vastaavaa täydentävää korvausta 29,86 euroa päivältä ajalta 29.6.2014–28.8.2014, yhteensä 1 821,46 euroa. Se hylkäsi vaatimuksen muilta osin, eikä tätä moitittu.
22. Tiroler Gebietskrankenkasse teki tästä tuomiosta Revision-valituksen Oberster Gerichtshofiin (ylin tuomioistuin, Itävalta). Se vaatii hylkäämään kanteen kaikilta osin. Näin ollen on selvennettävä, onko Michael Moserilla oikeus saksalaisen vanhempainrahan ja itävaltalaisen ansiosidonnaisen kotihoidontuen väliseen erotukseen hänen vanhempainvapaansa (palkaton vapaa) kattamalta ajanjaksolta 29.6.2014–28.8.2014.
23. Michael Moserin mukaan Itävallan toissijainen toimivalta johtuu hänen vaimonsa voimassa olevasta työsuhteesta itävaltalaiseen työnantajaan. KBGG:n 24 §:n 2 momentti olisi unionin oikeuden vastainen, jos siinä edellytetään Itävallassa tosiasiallisesti harjoitettua, pakollisen sosiaalivakuutuksen piiriin kuuluvaa ansiotoimintaa.
24. Tiroler Gebietskrankenkasse kiistää olevansa velvollinen maksamaan täydentävää korvausta. Sen mukaan isä ei täytä kansallisia kelpoisuusedellytyksiä, sillä hän ei ole harjoittanut yhtäjaksoisesti sosiaalivakuutuksen piiriin kuuluvaa ansiotoimintaa tai vastaavaa toimintaa toisen tyttären syntymää edeltävien kuuden kuukauden aikana. Asetuksella N:o 883/2004 yhteensovitetaan vain tilanteita, joissa henkilöllä on oikeus useisiin etuuksiin eri maissa. Vastaajan mukaan asetuksen N:o 883/2004 edellyttämää rajat ylittävää osatekijää ei siis ole olemassa.
25. Ennakkoratkaisupyynnön esittäneen tuomioistuimen mukaan Oberster Gerichtshof on katsonut, että KBGG:n 24 § 1 momentin 2 kohtaan, luettuna yhdessä 24 §:n 2 momentin kanssa, sisältyvä pelkästään Itävallassa harjoitettavaa, sosiaalivakuutuksen piiriin kuuluvaa ansiotoimintaa koskeva rajoitus on unionin oikeuden vastainen.
26. Lisäksi ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin katsoo, että Michael Moser täyttää kansallisessa lainsäädännössä vahvistetut ajalliset kelpoisuusedellytykset, jotka koskevat vähintään kahden kuukauden etuuskautta (KBGG:n 5 §:n 4 momentti) ja lasten syntymää edeltänyttä vähintään kuuden kuukauden yhtäjaksoista ansiotoimintaa (KBGG:n 24 §:n 1 momentin 1 kohta ja 2 momentti).
27. Oberster Gerichtshof on tähän liittyen epävarma siitä, millainen tulkinta olisi annettava asetuksen N:o 883/2004 ja asetuksen N:o 987/2009 asiaankuuluville säännöksille. Moserin perheen asiassa on erityisesti kaksi riitakysymystä.
28. Ensinnäkin on riidanalaista, annetaanko asetuksen N:o 987/2009 60 artiklan 1 kohdan toisessa virkkeessä, jonka mukaan huomioon on otettava koko perheen tilanne, isälle unionin oikeuteen perustuva oikeus saada itävaltalaiseen ansiosidonnaiseen kotihoidontukeen nähden etuuksien erotus, kun Itävalta on äidin työskentelymaana toissijaisesti toimivaltainen ja kun se on jo maksanut äidille kuuluvan ansiosidonnaisen kotihoidontuen. Toiseksi, tukeeko asetuksen N:o 883/2004 5 artiklassa vahvistettu etuuksien, tulojen, tosiseikkojen tai tapahtumien rinnastaminen sitä näkemystä, että Moserin Saksassa saamat tulot on otettava huomioon ansiosidonnaisen kotihoidontuen ja etuuksien erotuksen laskennassa.
29. Näissä olosuhteissa Oberster Gerichtshof päätti lykätä asian käsittelyä ja esittää unionin tuomioistuimelle seuraavat ennakkoratkaisukysymykset:
”1) Onko – – asetuksen (EY) N:o 987/2009 60 artiklan 1 kohdan toista virkettä tulkittava siten, että toissijaisesti toimivaltaisen jäsenvaltion (Itävalta) on maksettava vanhemmalle, jonka asuin- ja työskentelypaikka sijaitsee asetuksen N:o 883/2004 68 artiklan 1 kohdan b alakohdan i alakohdan mukaan ensisijaisesti toimivaltaisessa jäsenvaltiossa (Saksa), ensisijaisesti toimivaltaisen jäsenvaltion maksaman vanhempainrahan ja toisen jäsenvaltion maksaman ansiosidonnaisen kotihoidontuen välinen erotus perhe-etuutena, kun molemmat vanhemmat asuvat yhteisten lastensa kanssa ensisijaisesti toimivaltaisessa jäsenvaltiossa ja kun vain toinen vanhemmista työskentelee rajatyöntekijänä toissijaisesti toimivaltaisessa jäsenvaltiossa?
2) Määräytyykö ansiosidonnainen kotihoidontuki työskentelyvaltiossa (Saksa) tosiasiassa saatujen tulojen perusteella vai toissijaisesti toimivaltaisessa jäsenvaltiossa (Itävalta) vastaavasta ammatista laskennallisesti saatavien tulojen perusteella?”
30. Pääasian kantaja ja vastaaja, Tšekin ja Itävallan hallitus sekä Euroopan komissio ovat esittäneet huomautuksia kirjallisessa menettelyssä.
31. Lisäksi kantaja, Itävallan hallitus ja Euroopan komissio ovat osallistuneet 30.1.2019 pidettyyn istuntoon ja esittäneet tuomioistuimelle suullisia väitteitä.
32. Unionin tuomioistuimen pyynnön mukaisesti tässä ratkaisuehdotuksessa rajoitutaan tarkastelemaan toista Oberster Gerichtshofin esittämää kysymystä rajoittamatta mitenkään unionin tuomioistuimen mahdollista vastausta ensimmäiseen kysymykseen.
33. Unionin tuomioistuin on tarkastellut vastaavaa kysymystä tuomiossa Bergström.(5) Kyseisessä asiassa unionin tuomioistuin totesi, että perhe-etuuden määrä, kun on kyse henkilöstä, joka on täyttänyt kokonaan tämän oikeuden saamisen edellyttämät työskentelykaudet toisen jäsenvaltion alueella, lasketaan siten, että otetaan laskennallisesti huomioon sellaisen henkilön tulot, jolla on tällaiseen henkilöön verrattava kokemus ja pätevyys ja joka työskentelee vastaavissa tehtävissä sen jäsenvaltion alueella, jossa tätä etuutta vaaditaan.
34. Asetuksen N:o 883/2004 5 artiklassa vahvistettu etuuksien, tulojen, tosiseikkojen tai tapahtumien rinnastaminen voi ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen mukaan kuitenkin tukea sitä näkemystä, että Moserin Saksassa saamat tulot on otettava huomioon ansiosidonnaisen kotihoidontuen ja etuuksien erotuksen laskennassa. En kuitenkaan yhdy tähän tulkintaan. Katson päin vastoin, että 15.12.2011 annetussa tuomiossa Bergström esitetyt perustelut ovat tässä asiassa ratkaisevia. Mikä tahansa muu päätelmä merkitsisi aiemman tuomion oikeusvaikutuksen kumoamista ilman minkäänlaista oikeudellista tai tosiasiallista perustetta siihen.(6)
A Tuomio 15.12.2011, Bergström (C-257/10, EU:C:2011:839)
35. Kuten juuri totesin, 15.12.2011 antamassaan tuomiossa Bergström unionin tuomioistuin kieltäytyi rinnastamasta kolmannessa maassa saatua tuloa kotimaiseen tuloon, jota käytetään sovellettavan kansallisen lainsäädännön mukaisesti haetun perhe-etuuden laskemisen perustana.
36. Kyseisessä asiassa kantaja, joka oli Ruotsin kansalainen, oli aiemmin asunut Sveitsissä ja työskennellyt siellä tyttärensä syntymään vuonna 2002 asti. Sen jälkeen hän muutti miehensä kanssa Ruotsiin. Hänen aviomiehensä alkoi työskennellä, mutta Bergström jäi kotiin hoitamaan tytärtään. Hän anoi vanhempainrahaa niiden tulojen perusteella laskettuna, jotka hän oli saanut Sveitsissä työskentelystään.
37. Kansallisen lainsäädännön mukaisesti asianomainen perhe-etuus vastasi arvoltaan päiväkohtaisia etuuksia, jotka määritettiin sairausvakuutusta koskevien sääntöjen mukaisesti. Asianomainen perhe-etuus liittyy vakuutetun vuotuisiin ansiotuloihin.
38. Näin ollen unionin tuomioistuin katsoi, että tämän erityisryhmän perhe-etuuksien määrän laskemiseksi on otettava huomioon tuolloin sovelletun asetuksen (ETY) N:o 1408/71(7) merkitykselliset säännöt, jotka koskevat sosiaaliturvan ”sairausosaa”.
39. Asetuksen N:o 1408/71 23 artiklan mukaisesti tulo vahvistetaan joko sellaisten ansioiden perusteella, jotka on vahvistettu maksetuiksi toimivaltaisen laitoksen lainsäädännön mukaan täytettyjen kausien aikana, tai ottaen huomioon vakioansiot niiltä kausilta, jotka on täytetty kyseisen lainsäädännön eli tässä tapauksessa Ruotsin lainsäädännön mukaan.
40. Bergströmillä ei kuitenkaan ollut minkäänlaisia tuloja Ruotsista viitekauden aikana, joten unionin tuomioistuin katsoi, että ”– – asetuksen N:o 1408/71 72 artiklan – – tehokkaan vaikutuksen varmistamiseksi – – ja kyseisen asetuksen 3 artiklan 1 kohdassa vahvistetun yhdenvertaisen kohtelun vaatimuksen täyttämiseksi Bergströmin viitetulot on laskettava siten, että otetaan huomioon sellaisen henkilön tulot Ruotsissa, joka työskentelee vastaavissa tehtävissä kuin hän ja jolla on niin ikään häneen verrattavissa oleva kokemus ja pätevyys”.(8)
41. Tuomion Bergström todellinen merkitys piilee kuitenkin siinä, että unionin tuomioistuin hylkäsi väitteen, jonka mukaan asetuksen N:o 1408/71 vaikutuksena olisi rinnastaa Bergströmin Sveitsissä saama tulo kotimaiseen tuloon, joka toimisi Ruotsissa haetun perhe-etuuden laskennan perustana. Koska Bergströmillä ei ollut tätä varten asiaankuuluvia tuloja Ruotsissa, unionin tuomioistuimen mukaan Bergströmin viitetulot on laskettava viittaamalla laskennalliseen tuloon, jonka vastaavan pätevyyden ja kokemuksen omaava Ruotsissa työskentelevä henkilö laskennallisesti saisi, jotta asetuksen N:o 1408/71 säännösten tehokas vaikutus voidaan kokonaisuudessaan varmistaa ja kyseisen asetuksen 3 artiklan 1 kohdassa vahvistettu yhdenvertaisen kohtelun vaatimus täyttää.
B Soveltaminen käsiteltävään asiaan
42. Kun arvioidaan Bergström-asiassa tehdyn päätöksen merkittävyyttä, on muistettava, että sääntöjä, joiden perusteella unionin tuomioistuin teki päätelmänsä, eli asetuksen N:o 1408/71 3 artiklan 1 kohtaa sekä 23 ja 72 artiklaa, sovelletaan edelleen asetuksen N:o 883/2004(9) osalta.
43. Tätä näkökohtaa ei muuta se tosiseikka, ettei Moser muuttanut Saksasta Itävaltaan – toisin kuin Bergström, joka muutti Sveitsistä Ruotsiin. Bergström-ratkaisussa ei kuitenkaan kiistetä sitä seikkaa, että pääasian kantaja oli käyttänyt oikeuttaan vapaaseen liikkuvuuteen. Ratkaisevaa unionin tuomioistuimen perusteluissa oli pikemmin se, että Bergströmin todellisia ansioita Sveitsissä ei voitu ottaa huomioon laskettaessa hänelle Ruotsissa maksettavaa perhe-etuuden määrää. Oikeudellinen kysymys on siis kummassakin tilanteessa sama: etuus vahvistetaan äitiysetuutta (kuten pääasiassa) tai sairausvakuutusta (kuten asiassa Bergström) koskevien sääntöjen mukaisesti. Kummatkin ovat vuorostaan sidoksissa asianomaisen henkilön aiemmin ansaitsemaan tuloon ja niitä koskevat samat asetuksen (EY) N:o 883/2004 säännökset.(10)
44. Ennakkoratkaisupyynnön esittänyt tuomioistuin tosin ottaa sen kannan, että asetuksen N:o 883/2004 5 artikla saattaa viitata siihen, että Michael Moserin Saksassa ansaitsema tulo – toisin sanoen hänen ansaitsemansa ”todellinen” tulo – on asetettava ansiosidonnaisen kotihoidontuen ja täydentävän erotuksen laskennan perustaksi.
45. Asetuksen N:o 883/2004 5 artiklan b kohdan mukaan, ”jos tietyillä seikoilla tai tapahtumilla on toimivaltaisen jäsenvaltion lainsäädännön nojalla oikeusvaikutuksia, kyseisen jäsenvaltion on otettava huomioon toisten jäsenvaltioiden alueella tapahtuneet samankaltaiset seikat tai tapahtumat ikään kuin ne olisivat tapahtuneet sen alueella”. Tätä sääntöähän ei sisältynyt asetukseen N:o 1408/71. Asetuksen N:o 883/2004 5 artiklassa kuitenkin vain selkeytetään saman asetuksen 4 artiklassa vahvistettua yhdenvertaisen kohtelun periaatetta.
46. Siltä näkökannalta tarkasteltuna vaikuttaa, ettei kyseinen säännös voi vaikuttaa perhe-etuuksien määrän laskemiseen ainakaan nyt kyseessä olevassa asiassa. Tässä yhteydessä on todettava, että asetuksen N:o 883/2004 johdanto-osan 10 perustelukappaleessa ilmoitetaan nimenomaan, että ”periaatteen, jonka mukaan tiettyjä toisen jäsenvaltion alueella ilmenneitä tosiseikkoja tai tapahtumia käsitellään ikään kuin ne olisivat tapahtuneet sen jäsenvaltion alueella, jonka lainsäädäntöä sovelletaan, ei pitäisi kuitenkaan olla esteenä kausien yhteenlaskemisperiaatteelle, jonka mukaan toisen jäsenvaltion lainsäädännön nojalla täyttyneet vakuutus-, työskentely-, itsenäisen ammatinharjoittamisen tai asumiskaudet lasketaan yhteen toimivaltaisen jäsenvaltion lainsäädännön nojalla täyttyneiden kausien kanssa.(11) Täsmälleen sama periaate sisältyi asetuksen N:o 1408/71 72 artiklaan, jota unionin tuomioistuin käytti 15.12.2011 antamassaan tuomiossa Bergström (C-257/10, EU:C:2011:839, 52 kohta), ja nykyisin se sisältyy asetuksen N:o 883/2004 6 artiklaan.
47. Lisäksi asetuksen N:o 883/2004 67 artiklassa säädetään perhe-etuuksista seuraavaa: ”Henkilöllä on oikeus perhe-etuuksiin toimivaltaisen jäsenvaltion lainsäädännön mukaisesti, myös toisessa jäsenvaltiossa asuvien perheenjäsentensä osalta, ikään kuin he asuisivat ensiksi mainitussa jäsenvaltiossa.”(12)
48. Ei voida myöskään sivuuttaa sitä tosiseikkaa, että kun nyt on kyse asiasta, jossa on sovellettava asetuksen N:o 883/2004 67 artiklaa, asetuksen N:o 987/2009 60 artiklan mukaan ”on otettava huomioon koko perheen tilanne, ikään kuin kaikkiin kyseessä oleviin henkilöihin sovellettaisiin asianomaisen jäsenvaltion lainsäädäntöä ja ikään kuin he asuisivat siellä, erityisesti kun on kyse henkilön oikeudesta vaatia tällaisia etuuksia”.(13)
49. Sana ”erityisesti” osoittaa tässä yhteydessä selkeästi, että säännöksessä esitettyjen olosuhteiden luetteloa ei ole tarkoitettu tyhjentäväksi.
50. Lisäksi asetuksen N:o 883/2004 5 artiklan ja asetuksen N:o 987/2004 60 artiklan tällaisella tulkinnalla suojellaan asianomaisen jäsenvaltion sosiaaliturvajärjestelmän rahoitustasapainoa, koska muista jäsenvaltioista saatuja korkeita tuloja ei oteta huomioon.(14) Se on johdonmukainen myös asetuksen N:o 883/2004 johdanto-osan 12 perustelukappaleen kanssa, sillä sen mukaan rinnastamista koskeva periaate ei saisi johtaa tuloksiin, jotka objektiivisesti katsottuna eivät ole perusteltuja.
51. Kaikki edellä sanottu johtaa siihen päätelmään, että aivan vastaavin perusteluin kuin Bergström-asiassa esitettiin, Moserille Itävallasta maksettavan perhe-etuuden määrän laskelmassa ei pitäisi käyttää viitetulona hänen todellisia ansiotulojaan Saksassa, vaan pikemminkin tuloja, jotka saman pätevyyden ja kokemuksen omaava työntekijä olisi laskennallisesti ansainnut toissijaisesti toimivaltaisessa jäsenvaltiossa (tässä tapauksessa Itävallassa).
52. Edellä esitetyn perusteella ehdotan, että unionin tuomioistuin vastaa Oberster Gerichtshofin esittämään toiseen ennakkoratkaisukysymykseen seuraavasti:
Ansiosidonnainen kotihoidontuki on laskettava käyttämällä viitetulona tuloa, joka vastaa toissijaisesti toimivaltaisessa jäsenvaltiossa vastaavasta ammatista laskennallisesti saatavia tuloja.
2 EUVL 2009, L 284, s. 1.
3 EUVL 2004 L 166, s. 1 ja oikaisu EUVL 2004, L 200, s. 1.
4 Bundesgesetzblatt (jäljempänä BGBl) I 103/2001.
5 Tuomio 15.12.2011, Bergström (C-257/10, EU:C:2011:839).
6 Totean myös, ettei yksikään tälle tuomioistuimelle huomautuksia esittänyt asianosainen ole tuonut esiin väitteitä, jotka koskisivat tällaisten määrien laskennan mahdollisia vaikeuksia.
7 Neuvoston asetus N:o 1408/71, annettu 14 päivänä kesäkuuta 1971, sosiaaliturvajärjestelmien soveltamisesta yhteisön alueella liikkuviin palkattuihin työntekijöihin ja heidän perheenjäseniinsä (EYVL 1971, L 149, s. 2), sellaisena kuin se on muutettuna 5 päivänä kesäkuuta 2001 annetulla Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksella (EY) N:o 1386/2001 (EYVL 2001, L 187, s. 1).
8 Tuomio 15.12.2011, Bergström (C-257/10, EU:C:2011:839, 53 kohta).
9 Ks. vastaavasti asetuksen N:o 883/2004 4, 21 ja 6 artikla.
10 Ks. asetuksen N:o 883/2004 III osaston 1 luku ”Sairausetuudet sekä äitiys- ja vastaavat isyysetuudet”.
11 Korostus tässä.
12 Korostus tässä.
13 Korostus tässä.
14 Voidaan myös huomauttaa, että Itävallan sosiaaliturvajärjestelmän rahoitustasapaino ei ole vaarassa heikentyä vakavasti, koska kotihoidontuen määrälle on asetettu lakisääteinen yläraja.

matches:
tuomioistuin
tuomioistuin
§ 1
tuomioistuin
tuomioistuin
tuomioistuin
tuomioistuin
tuomioistuin
tuomioistuin
tuomioistuin
tuomioistuin
tuomioistuin
tuomioistuin
tuomioistuin