text:
3 päivänä heinäkuuta 2008 1(1)
Asia C‑113/07 P
Muutoksenhaku – Kilpailuoikeus – EY 82 artikla – Yrityksen käsite – Taloudellinen toiminta – Väite, jonka mukaan Eurocontrol on käyttänyt määräävää markkina-asemaa väärin – Kantelu – Hylkääminen – Väliintulijan asema oikeudenkäynnissä – Perustelujen korvaaminen toisilla
A Eurocontrolin oikeudellinen perusta
B Yhteisön oikeus
III Tosiseikat ja asian käsittely
A Pääasian tosiseikat
B Oikeudenkäynti ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimessa ja valituksenalainen tuomio
C Oikeudenkäynti yhteisöjen tuomioistuimessa ja asianosaisten vaatimukset
1. Eurocontrolin luonnehtiminen EY 82 artiklassa tarkoitetuksi yritykseksi
2. Valitusperusteiden rakenne
B Eurocontrolin väliintulijana esittämä väite immuniteetista
C Valitusperusteiden arviointi
1. Menettelyyn liittyvät valitusperusteet
a) Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen työjärjestyksen 116 artiklan 6 kohdan rikkominen hyväksymällä Eurocontrol väliintulijaksi
b) Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen työjärjestyksen 48 artiklan 2 kohdan rikkominen vääristelemällä tosiseikkoja, joiden perusteella valittajan esittämät uudet perusteet jätettiin ottamatta tutkittavaksi
c) Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen työjärjestyksen 48 artiklan 2 kohdan rikkominen jättämällä ottamatta huomioon komission toiminnan vaikutus niihin tosiseikkoihin, joiden perusteella valittajan esittämät uudet perusteet jätettiin ottamatta tutkittavaksi
d) Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen työjärjestyksen 66 artiklan 1 kohdan rikkominen jättämällä antamatta asian selvittämistoimia koskeva määräys
2. Pääasiaan liittyvät valitusperusteet
a) Eurocontrolin harjoittama kansallisten viranomaisten avustamistoiminta
i) Komission vaatimus perustelujen korvaamisesta toisilla
– Komission vaatimuksen merkitys
– Komission aloitteen tarkastelu
ii) Riidanalaisen päätöksen sisällön vääristely
iii) Valituksenalaisen tuomion perustelujen ristiriitaisuus, koska sillä ei ole kumottu riidanalaista päätöstä huolimatta siitä, että ensimmäinen kanneperuste hyväksyttiin
iv) Valituksenalaisen tuomion perustelujen ristiriitaisuus, koska ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on korvannut omilla perusteluillaan komission riidanalaisessa päätöksessä esittämät perustelut
v) Tuomioistuinvalvonnan rajoja koskevan yhteisöjen tuomioistuinten vakiintuneen oikeuskäytännön rikkominen
vi) EY 82 artiklan rikkomista koskeva arviointivirhe
b) Eurocontrolin standardointitoiminta
– Oikeudellinen arviointi
iii) Yhteisöjen tuomioistuinten oikeuskäytännössä omaksutun käsitteen vastaisen taloudellisen toiminnan käsitteen soveltaminen
iv) Sosiaalihuoltoetuuksiin liittyvän yhteisöjen tuomioistuinten oikeuskäytännön virheellinen tulkitseminen ja soveltaminen
v) Perusteluvelvollisuuden laiminlyönti
c) Eurocontrolin tutkimus- ja kehitystoiminta
i) Riidanalaisen päätöksen vääristely
ii) Yhteisöjen tuomioistuinten oikeuskäytännössä omaksutun käsitteen vastaisen taloudellisen toiminnan käsitteen soveltaminen
iii) Valittajan Eurocontrolin immateriaalioikeuksien hallinnoinnin taloudellisesta luonteesta esittämien todisteiden vääristely
V Tarkastelun tulos
1. Esillä olevassa asiassa Euroopan yhteisöjen tuomioistuinta pyydetään ottamaan kantaa valitukseen, jonka SELEX Sistemi Integrati SpA ‑niminen yhtiö (aiemmin Alenia Marconi Systems SpA) on tehnyt Euroopan yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen asiassa T-155/04, SELEX Sistemi Integrati SpA vastaan komissio, 12.12.2006 antamasta tuomiosta.(2)
2. Valittaja ja ensimmäisen oikeusasteen kantaja (jäljempänä valittaja) pyytää yhteisöjen tuomioistuinta kumoamaan kyseisen tuomion, jossa ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin vahvisti 12.2.2004 tehdyn komission päätöksen (jäljempänä riidanalainen päätös) olla pitämättä Euroopan lennonvarmistusjärjestöä (Eurocontrol) yrityksenä ja sen toimintaa EY 82 artiklassa tarkoitettuna määräävän markkina-aseman väärinkäyttönä ja näin ollen hylkäsi valittajan kanteen, jossa tuomioistuinta vaadittiin kumoamaan mainittu päätös ja/tai muuttamaan sitä.
3. Eri eurooppalaiset valtiot,(3) joista osa on ja osa ei ole yhteisön jäsenvaltioita, ovat perustaneet Euroopan lennonvarmistusjärjestön (Eurocontrol), joka on ilmailualalla alueellisesti toimiva kansainvälinen järjestö, lennonvarmistusalan yhteistyöstä 13.12.1960 tehdyllä kansainvälisellä yleissopimuksella, jota on muutettu useaan otteeseen sekä tarkistettu ja koordinoitu 27.6.1997 tehdyllä pöytäkirjalla (jäljempänä yleissopimus), tarkoituksenaan lujittaa sopimusvaltioiden välistä yhteistyötä lentosuunnistuksen alalla sekä kehittää yhteisiä toimia yhteisen lentoliikenteen hallintajärjestelmän (Air Traffic Management, jäljempänä ATM) käyttöönottamiseksi tarvittavan yhdenmukaistamisen ja integroimisen toteuttamiseksi. Vaikka yleissopimus ei ole vielä muodollisesti voimassa, koska kaikki sopimusvaltiot eivät ole ratifioineet sitä, sen määräyksiä on sovellettu väliaikaisesti vuodesta 1998 lähtien Eurocontrolin pysyvän komission joulukuussa 1997 tekemän päätöksen mukaisesti. Italia liittyi Eurocontroliin 1.4.1996. Vuonna 2002 yhteisö ja sen jäsenvaltiot allekirjoittivat pöytäkirjan – joka ei ole vielä tullut voimaan – Euroopan yhteisön liittymisestä Eurocontroliin. Yhteisö päätti hyväksyä tämän pöytäkirjan Euroopan yhteisön liittymistä Euroopan lennonvarmistusjärjestöön (Eurocontrol) koskevan pöytäkirjan tekemisestä Euroopan yhteisön puolesta 29.4.2004 tehdyllä neuvoston päätöksellä 2004/636/EY.(4) Vuodesta 2003 lähtien tämän pöytäkirjan tiettyjä määräyksiä on sovellettu väliaikaisesti odotettaessa sitä, että kaikki sopimuspuolet ratifioivat sen.
4. EY 82 artiklan mukaan yhteismarkkinoille soveltumatonta ja kiellettyä on yhden tai useamman yrityksen määräävän aseman väärinkäyttö yhteismarkkinoilla tai niiden merkittävällä osalla, jos se on omiaan vaikuttamaan jäsenvaltioiden väliseen kauppaan.
5. Neuvosto totesi yhteensopivien teknisten eritelmien määrittelemisestä ja käytöstä lentoliikenteen hallinnan (ATM) laitteiden ja järjestelmien hankinnassa 19.7.1993 annetussa neuvoston direktiivissä 93/65/ETY,(5) sellaisena kuin se on muutettuna Eurocontrol-standardien hyväksymisestä 25.3.1997 annetulla komission direktiivillä 97/15/EY,(6) että se aikoo hyväksyä ATM:ää koskevia yhteisön teknisiä eritelmiä Eurocontrolin määrittämien vastaavien teknisten eritelmien perusteella.
6. Direktiivin 93/65 1–5 artiklan sanamuoto on seuraava:
Tämä direktiivi koskee yhteensopivien teknisten eritelmien määrittelemistä ja käyttöä lentoliikenteen hallinnan (ATS) laitteiden ja järjestelmien hankinnassa ja erityisesti:
– viestijärjestelmiä
– valvontajärjestelmiä
– automaattisia lennonvalvonnan apujärjestelmiä
– suunnistusjärjestelmiä.
a) ’teknisellä eritelmällä’ erityisesti tarjousasiakirjoissa esiintyviä teknisiä vaatimuksia, joissa määritellään työsuoritukselta, materiaalilta, tuotteelta tai toimitukselta vaaditut ominaisuudet ja joiden avulla työsuoritus, materiaali, tuote tai toimitus voidaan kuvata objektiivisesti, siten että ne soveltuvat hankintayksikön tarkoittamaan käyttöön. Teknisiin vaatimuksiin voivat kuulua laatu, suorituskyky, turvallisuus tai mitat, mukaan lukien materiaalia, tuotetta tai toimitusta koskevat vaatimukset laadunvarmistuksen, termistön, tunnusten, testauksen ja testausmenetelmien sekä pakkauksen, merkitsemisen tai päällysmerkintöjen suhteen;
b) ’standardilla’ tunnustetun standardointielimen toistuvaan tai jatkuvaan käyttöön vahvistamaa teknistä eritelmää, jonka noudattaminen ei ole pakollista;
c) ’Eurocontrol-standardilla’ Eurocontrol-eritelmien pakollisia tietoja, jotka liittyvät fyysisiin ominaisuuksiin, laitteistokokonaisuuteen, materiaaleihin, suorituskykyyn, henkilöstöön tai menettelyihin ja joiden yhdenmukaista soveltamista pidetään keskeisenä integroidun lentoliikennepalvelujärjestelmän (ATS) täytäntöönpanon kannalta (pakolliset tiedot sisältyvät Eurocontrol-standardia käsitteleviin asiakirjoihin).
1. Noudattaen 6 artiklassa säädettyä menettelyä komissio tunnistaa ja hyväksyy erityisesti liitteessä I esiintyvien vastuualueiden Eurocontrol-standardit ja niihin myöhemmin tehdyt muutokset, joiden noudattaminen on yhteisön lainsäädännön mukaan pakollista. Komissio julkaisee kaikkien pakollisiksi määrättyjen teknisten eritelmien viitenumerot Euroopan yhteisöjen virallisessa lehdessä.
2. Sen varmistamiseksi, että liite I, johon on koottu laadittaviksi tarkoitetut Eurocontrol-standardit, olisi mahdollisimman täydellinen, komissio voi kuultuaan ensin Eurocontrolia tarvittaessa muuttaa liitettä I Eurocontrolin tekemien muutosten mukaiseksi noudattaen 6 artiklassa säädettyä menettelyä.
Saattaakseen päätökseen Eurocontrol-standardien täytäntöönpanotyön komissio voi kuultuaan ensin Eurocontrolia antaa eurooppalaisille standardointielimille direktiivin 83/189/ETY mukaisesti standardointitoimeksiantoja.
1. Jäsenvaltiot toteuttavat tarvittavat toimenpiteet sen varmistamiseksi, että hankkiessaan suunnistuslaitteita liitteessä II tarkoitetut hankintaviranomaiset viittaavat kuhunkin sopimukseen liittyvissä yleisissä asiakirjoissa ja rahtikirjoissa tämän direktiivin mukaisesti hyväksyttyihin eritelmiin, edellä sanotun kuitenkaan rajoittamatta direktiivien 77/62/ETY ja 90/531/ETY soveltamista.
2. Sen varmistamiseksi, että liite II on mahdollisimman täydellinen, jäsenvaltiot ilmoittavat komissiolle kaikki omiin luetteloihinsa tehdyt muutokset. Komissio muuttaa liitettä II noudattaen 6 artiklassa säädettyä menettelyä.”
7. Valittaja on toiminut vuodesta 1961 lähtien lentoliikenteen hallintajärjestelmien alalla. Se teki 28.10.1997 komissiolle 6.2.1962 annetun neuvoston asetuksen N:o 17 (perustamissopimuksen 85 ja 86 artiklan ensimmäinen täytäntöönpanoasetus)(7) 3 artiklan 2 kohdan mukaisen kantelun, jossa se kiinnitti komission huomion Eurocontrolin väitettyihin kilpailusääntöjen rikkomisiin tämän toteuttaessa ATM-laitteistojen ja -järjestelmien standardointitehtäväänsä (jäljempänä kantelu).
8. Kantelussaan valittaja väitti Eurocontrolin käyttäneen määräävää markkina-asemaa väärin. Se valitti erityisesti kilpailun vääristymisistä, jotka sen mukaan johtuvat Eurocontrolin tekemiin prototyyppien kehitys- ja hankintasopimuksiin liittyvien immateriaalioikeuksien hallinnoinnista sekä Eurocontrolin kansallisille viranomaisille pyynnöstä tarjoamasta avustamistoiminnasta.
9. Komissio hylkäsi kantelun 12.2.2004 päivätyllä kirjeellä katsoen, että kantelun kohteena ollut Eurocontrolin toiminta ei ollut luonteeltaan taloudellista eikä Eurocontrolia voitu tämän vuoksi pitää EY 82 artiklassa tarkoitettuna yrityksenä. Lisäksi se katsoi, että vaikka tätä toimintaa pidettäisiinkin yritystoimintana, se ei ollut EY 82 artiklan vastaista.
10. Valittaja nosti kanteen komissiota vastaan ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen kirjaamoon 23.4.2004 saapuneella kannekirjelmällä ja vaati kumoamaan riidanalaisen päätöksen ja/tai muuttamaan sitä sekä velvoittamaan komission korvaamaan oikeudenkäyntikulut.
11. Komissio vaati 23.7.2004 päivätyssä vastineessaan, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin hylkää kanteen ja velvoittaa valittajan korvaamaan oikeudenkäyntikulut.
12. Eurocontrol pyysi 1.9.2004 päivätyllä kirjelmällä, joka toimitettiin ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen kirjaamoon 2.9.2004, saada esiintyä väliintulijana tukeakseen komission vaatimuksia. Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen toisen jaoston puheenjohtaja hyväksyi 25.10.2004 antamallaan määräyksellä ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen työjärjestyksen 116 artiklan 6 kohdan mukaisesti Eurocontrolin väliintulon.
13. Valittaja vaati 25.2.2005 toimitetulla kirjelmällä, että komissiota pyydetään prosessinjohtotoimena toimittamaan ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimeen 3.11.1998 päivätty kirje, kaikki muut komission virkamiesten hallinnollisen menettelyn kuluessa laatimat asiakirjat, tekniset analyysit, mahdollinen kirjeenvaihto komission virkamiesten ja Eurocontrolin välillä sekä Eurocontrolin esittämät asiakirjat. Komissio lähetti 11.3.2005 päivätyllä kirjeellä, joka toimitettiin 18.3.2005, 3.11.1998 päivätyn kirjeen. Komissio totesi, ettei sillä ollut hallussaan muita asiakirjoja, jotka olisi ollut aiheellista liittää esillä olevan asian asiakirjavihkoon.
14. Kantaja pyysi kirjaamoon 27.4.2005 toimittamallaan kirjelmällä asian selvittämistoimia, jotta todistajia kuultaisiin ja komissio toimittaisi asiakirjat.
15. Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin hylkäsi kanteen valituksenalaisella tuomiolla ja velvoitti valittajan korvaamaan oikeudenkäyntikulut.
16. Valittaja teki nyt käsiteltävänä olevan valituksen 23.2.2007 päivätyllä kirjelmällä, joka kirjattiin yhteisöjen tuomioistuimen kirjaamossa 27.2.2007. Valittaja vaatii, että yhteisöjen tuomioistuin
– kumoaa ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen asiassa T-155/04 12.12.2006 antaman tuomion ja palauttaa asian ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen käsiteltäväksi, jotta se ratkaisisi pääasian yhteisöjen tuomioistuimen sille antamien ohjeiden valossa
– velvoittaa komission korvaamaan tästä oikeudenkäynnistä aiheutuvat ja asiassa T-155/04 käydystä oikeudenkäynnistä aiheutuneet oikeudenkäyntikulut.
17. Komissio toimitti vastineensa 29.5.2007 ja Eurocontrol puolestaan 1.6.2007. Vastineissaan ne vaativat, että yhteisöjen tuomioistuin
– hylkää valituksen kokonaan perusteettomana tai jättämällä sen osittain tutkimatta, mahdollisesti ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen tuomion perustelujen osittaisen muuttamisen perusteella
Valittaja täsmensi 29.7.2007 antamassaan vastauksessa vaatimuksiaan vaatien, että yhteisöjen tuomioistuin
– jättää Eurocontrolin esittämän immuniteettia koskevan väitteen tutkimatta
– hylkää komission vaatimuksen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen tuomion perustelujen muuttamisesta
– hyväksyy valituksen, kumoaa Euroopan yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen asiassa T-155/04 12.12.2006 antaman tuomion ja palauttaa asian ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen käsiteltäväksi, jotta se ratkaisisi pääasian yhteisöjen tuomioistuimen sille antamien ohjeiden valossa.
18. Komissio ja Eurocontrol pysyivät vaatimuksissaan vastauksissa, jonka ensin mainittu antoi 12.10.2007 ja jälkimmäinen 9.10.2007.
19. Kirjallisen menettelyn jälkeen pidettiin 8.5.2008 suullinen käsittely, jossa kuultiin asianosaisten huomautukset.
20. Yhteisöjen tuomioistuimen tehtävänä oli ensimmäisen kerran asiassa C-364/92, SAT Fluggesellschaft vastaan Eurocontrol, 19.1.1994 annetussa tuomiossa(8) tutkia, onko Eurocontrol EY 82 artiklassa tarkoitettu ”yritys”. Yhteisöjen tuomioistuimen vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan(9) yrityksen käsitteellä tarkoitetaan jokaista yksikköä, joka harjoittaa taloudellista toimintaa, riippumatta yksikön oikeudellisesta muodosta ja rahoitustavasta.
21. Mainitussa tuomiossa yhteisöjen tuomioistuin tarkasteli aluksi sitä, ovatko Eurocontrolin eri toimintamuodot erotettavissa viranomaisen harjoittamasta julkisen vallan käytöstä erityisesti lennonvalvonnan alalla,(10) ja seuraavaksi sitä, onko kyseinen toiminta luonteeltaan taloudellista.(11) Yhteisöjen tuomioistuin totesi tuolloin, että Eurocontrol vastaa sopimusvaltioiden lukuun sellaisista yleiseen etuun liittyvistä tehtävistä, joiden tarkoituksena on ilmaliikenteen turvallisuuden säilyttäminen ja parantaminen.(12) Näin ollen yhteisöjen tuomioistuin päätteli, että kokonaisuudessaan tarkasteltuna Eurocontrolin toiminta on luonteeltaan, tavoitteeltaan sekä siihen sovellettavilta säännöiltään sellaisten ilmatilan valvontaan ja ohjaukseen liittyvien toimivaltuuksien käyttöä, jotka ovat tyypillisiä julkiselle vallalle. Tämän perusteella yhteisöjen tuomioistuin päätteli, että toiminta ei ole sillä tavalla luonteeltaan taloudellista, että siihen voitaisiin soveltaa perustamissopimuksen kilpailusääntöjä.(13)
22. Luonnehtiminen EY 82 artiklassa tarkoitetuksi ”yritykseksi” kuitenkin edellyttää loogisesti ensinnäkin sitä, että yhteisön oikeuden sääntöihin voidaan vedota Eurocontrolia vastaan. Eurocontrol kiistää tämän komission väliintulijana esillä olevassa asiassa, kun se kansainvälisenä järjestönä nimenomaisesti nojautuu kansainvälisen oikeuden mukaiseen immuniteettiinsa. Tässä yhteydessä voidaan kysyä, missä määrin yhteisöjen tuomioistuimilla on velvollisuus ottaa omasta aloitteestaan huomioon osapuolen immuniteetti tarkasteltaessa tutkittavaksi ottamista.
23. Nämä kysymykset muodostavat esillä olevan asian temaattiset puitteet. Valittaja vetoaa vaatimustensa tueksi useisiin erilaisiin oikeudellisiin virheisiin, jotka liittyvät niin menettelyyn kuin pääasiaankin. Se esittää yhteensä kuusitoista valituksenalaista tuomiota koskevaa valitusperustetta, joista pääasiaa koskevat väitteet voidaan luokitella kolmeen osa-alueeseen, jotka käyvät sisällöllisesti yksiin Eurocontrolin eri toimintamuotojen kanssa: Eurocontrolin harjoittama kansallisten viranomaisten avustamistoiminta, standardointitoiminta sekä tutkimus- ja kehitystoiminta.
24. Selkeyden vuoksi valitusperusteet on syytä käsitellä peräkkäin ja kulloisessakin temaattisessa asiayhteydessä.
25. Ensin on kuitenkin tarkasteltava Eurocontrolin immuniteettinsa nojalla esittämää väitettä, jonka mukaan asia on jätettävä tutkimatta yhteisöjen tuomioistuimissa. Eurocontrol nimittäin katsoo, että yhteisöjen tuomioistuimen on tarkasteltava sen immuniteettia omasta aloitteestaan. Eurocontrol siis toistaa ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimessa käydyssä oikeudenkäynnissä esittämänsä väitteen.
26. Se perustelee näkemystään ensisijaisesti sillä, että se katsoo olevansa kansainvälinen järjestö, johon kuuluu myös muita valtioita kuin Euroopan yhteisön jäsenvaltioita ja jonka oikeusjärjestys myös eroaa Euroopan yhteisön oikeusjärjestyksestä, minkä vuoksi jälkimmäisellä ei ole toimivaltaa alistaa Eurocontrolia noudattamaan sääntöjään, mikä perustuu yleiseen periaatteeseen, jonka mukaan samanarvoisella ei ole määräämisvaltaa toiseen samanarvoiseen nähden (par in parem non habet imperium).
27. Lisäksi Eurocontrol viittaa siihen, että yhteisö on allekirjoittanut Eurocontrolia koskevan liittymispöytäkirjan, joten sen on valtiosopimusoikeutta koskevan Wienin yleissopimuksen 18 artiklassa tunnustetun vilpittömän mielen periaatteen mukaisesti pidättäydyttävä toimenpiteistä, jotka tekisivät tyhjäksi kyseisen liittymispöytäkirjan tarkoituksen ja päämäärän. Eurocontrolin mukaan sama päätelmä voidaan tehdä kansainvälisestä tapaoikeudesta, joka suojaa sitä kattavasti ainakin kaikkien esillä olevaan asiaan liittyvien toimintojen osalta.
28. Minun on välttämätöntä muistuttaa siitä, että Eurocontrol oli alun perin väliintulijana ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimessa käydyssä oikeudenkäynnissä ja sen nykyinen prosessuaalinen asema on pysynyt ennallaan myös yhteisöjen tuomioistuimessa käytävässä oikeudenkäynnissä. Myös valituksiin sovelletaan yhteisöjen tuomioistuimen työjärjestyksen 93 artiklan 4 kohdassa tunnustettua periaatetta, jonka mukaan väliintulijan on hyväksyttävä asia sellaisena kuin se on väliintulohetkellä.
29. Väliintulija saa oman prosessuaalisen asemansa, sillä tultuaan hyväksytyksi väliintulija voi työjärjestyksen 93 artiklan 5 kohdan mukaisesti antaa väliintulokirjelmän, joka sisältää väliintulijan vaatimukset, oikeudelliset perusteet ja perustelut sekä mahdollisesti esitettävän näytön. Väliintulijan oikeus esittää menettelyä koskevia vaatimuksia on kuitenkin sen tehtävää vastaavasti rajoitettu sikäli, että väliintulokirjelmässä saadaan yhteisöjen tuomioistuimen perussäännön 40 artiklan 4 kohdan mukaan esittää vain jonkun asianosaisen vaatimuksia tukevia vaatimuksia. Väliintulija ei tämän vuoksi voi esittää vaatimuksia, joilla on asianosaisten vaatimuksiin verrattuna itsenäistä sisältöä tai jotka muuttavat oikeudenkäynnin kohdetta. Väliintulija ei myöskään saa muuttaa kanteessa määriteltyä oikeudenkäynnin alaa esittämällä uusia perusteita.(14) Erityisesti on todettava, että väliintulija ei voi esittää oikeudenkäyntiväitettä, jota vastaaja ei ole esittänyt vaatimuksissaan.(15)
30. Kuten ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin totesi valituksenalaisen tuomion 42 kohdassa osuvasti, Eurocontrolin esittämä väite immuniteetista muuttaa oikeudenkäynnin alaa huomattavasti. Eurocontrolin väite ei tue komission ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimessa käydyssä oikeudenkäynnissä esittämiä vaatimuksia, jotka koskivat riidanalaista päätöstä koskevan kumoamiskanteen hylkäämistä ja valituksen hylkäämistä yhteisöjen tuomioistuimessa käytävässä oikeudenkäynnissä. Asia on pikemminkin päinvastoin. Jos Eurocontrolin väitettä pidettäisiin perusteltuna, olisi valittajan tapaan välttämättä pääteltävä, että valittajan kyseenalaistama komission päätös on tehty loukaten väitettyä Eurocontrolin immuniteettia ja on sen vuoksi säännöstenvastainen.
31. Lisäksi on todettava, että komissio ei ole missään vaiheessa esittänyt immuniteettia koskevaa perustetta.(16) Tästä komissio ja valittaja ovat yksimielisiä. Komission väitteestä käy pikemminkin ilmi, että tehdessään riidanalaisen päätöksen, joka perustui asiassa SAT Fluggesellschaft annettuun tuomioon, mainittua asiaa koskevaan julkisasiamies Tesauron ratkaisuehdotukseen ja asiassa Höfner ja Elser annettuun tuomioon,(17) komissio periaatteessa hyväksyi yhteisön oikeuden kilpailusääntöjen soveltamisen myös kansainvälisiin järjestöihin, mikäli nämä järjestöt harjoittavat taloudellista toimintaa.(18) Se, että komissio hylkäsi EY 82 artiklan soveltamisen Eurocontroliin, johtuu yksinomaan siitä, että Eurocontrol ei harjoita minkäänlaista taloudellista toimintaa, eikä Eurocontrolin esittämästä immuniteettia koskevasta väitteestä.
32. Päätelmää ei millään tavalla muuta Eurocontrolin väite, että yhteisöjen tuomioistuinten on tutkittava immuniteetti omasta aloitteestaan. Kuten Eurocontrol itse toteaa,(19) tälle väitteelle ei löydy tukea yhteisöjen tuomioistuimen oikeuskäytännöstä. Lisäksi Eurocontrolin esittämät seikat immuniteettinsa laajuudesta eivät koske esillä olevaa muutoksenhakumenettelyä, jossa on ainoastaan kyse valituksen hyväksymisestä tai hylkäämisestä.(20)
33. Koska Eurocontrol komission väliintulijana muuttaa oikeudenkäynnin alaa, kun se katsoo, että yhteisöjen tuomioistuimella ei Eurocontrolin immuniteettiin liittyvistä syistä ole toimivaltaa ratkaista, eikä se tue komission vaatimuksia, tämä väite on jätettävä tutkimatta.
34. Valittaja väittää, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on tehnyt seuraavat menettelyyn liittyvät oikeudelliset virheet:
– se on rikkonut ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen työjärjestyksen 116 artiklan 6 kohtaa, koska se on sallinut Eurocontrolin saada tiedon asiaan liittyvistä asiakirjoista ja esittää kirjallisia huomautuksia
– se on rikkonut ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen työjärjestyksen 48 artiklan 2 kohtaa, koska se on vääristellyt tosiseikkoja, joiden perusteella valittajan esittämät uudet perusteet jätettiin ottamatta tutkittavaksi
– se on rikkonut ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen työjärjestyksen 48 artiklan 2 kohtaa, koska se ei ole ottanut huomioon komission toiminnan vaikutusta niihin tosiseikkoihin, joiden perusteella valittajan esittämät uudet perusteet jätettiin ottamatta tutkittavaksi
– se on rikkonut ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen työjärjestyksen 66 artiklan 1 kohtaa, koska se on jättänyt antamatta asian selvittämistoimia koskevan määräyksen.
Valittaja ensinnäkin väittää ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen rikkoneen työjärjestyksensä 116 artiklan 6 kohtaa, koska se on sallinut Eurocontrolin saada tiedon asiaan liittyvistä asiakirjoista ja esittää kirjallisia huomautuksia, vaikka sen väliintulohakemus saapui vasta työjärjestyksen 115 artiklan 1 kohdan mukaisen kuuden viikon määräajan päätyttyä. Valittaja muistuttaa siitä, että menettelysäännöt ovat luonteeltaan pakottavia, ja toteaa lisäksi, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin ei voi vedota työjärjestyksensä 64 artiklaan kiertääkseen menettelyyn liittyvät määräajat.
35. Tähän on huomautettava, että ottaen huomioon työjärjestyksen 64 artiklan 2 kohdassa asetetut prosessinjohtotoimien tavoitteet ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimella on tarvittaessa käytössään laaja harkintavalta käyttäessään työjärjestyksen 64 artiklan 2 kohdan mukaisia valtuuksia. Jotta voitaisiin päätellä menettelysääntöjä rikotun, valittajan olisi täytynyt osoittaa, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on käyttänyt toimivaltaansa yksinomaan tai ainakin olennaisilta osin muiden päämäärien saavuttamiseksi.(21) Valittaja ei ole esittänyt mitään tällaisia seikkoja.
36. Tästä huolimatta valittajan olisi täytynyt osoittaa, miksi mahdollinen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen työjärjestyksen rikkominen Eurocontrolin myöhästyneen väliintulijaksi hyväksymisen perusteella olisi vahingoittanut valittajan etuja. Yhteisöjen tuomioistuimen perussäännön 58 artiklan mukaan muutoksenhaun perusteena voi olla ainoastaan sellainen oikeudenkäyntivirhe, joka on hakijan edun vastainen. Valittaja ei ole kuitenkaan esittänyt tällaista näyttöä. Ei voida todeta varsinkaan sitä, missä määrin Eurocontrolin osallistuminen väliintulijana olisi jollain tavalla voinut vaikuttaa oikeudenkäynnin lopputulokseen, varsinkaan kun ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin ei käsitellyt Eurocontrolin vaatimusta immuniteettinsa toteamisesta katsoen, että tällaista vaatimusta ei voida ottaa tutkittavaksi.
37. Näin ollen tämä valitusperuste on hylättävä.
38. Valittaja väittää lisäksi ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen työjärjestyksen 48 artiklan 2 kohtaa rikotun ottaen huomioon, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin jätti tutkimatta sen esittämät uudet perusteet, jotka perustuvat komission menettelyn aikana esittämään, 3.11.1998 päivättyyn kirjeeseen. Valittajan mukaan ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on vääristellyt valittajalle osoitettua komission kirjettä.
39. On todettava, että valittajan väite ilmeisesti viittaa tosiseikkaan, joka on jo arvioitu ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimessa käydyssä oikeudenkäynnissä. Ottaen huomioon valittajan täydennetty ja yksityiskohtainen esitys sen ja komission välisestä kirjeenvaihdosta ennen ensimmäisen oikeusasteen oikeudenkäyntiä ja sen aikana minusta on välttämätöntä muistuttaa siitä, että yhteisöjen tuomioistuimelta voidaan EY 225 artiklan 1 kohdan toisen alakohdan mukaan hakea muutosta vain oikeuskysymyksiä koskevilta osin. Yhteisöjen tuomioistuimen perussäännön 58 artiklassa täsmennetään, että muutoksenhaun perusteena voi olla toimivallan puuttuminen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimelta, oikeudenkäyntivirhe tai yhteisön oikeuden rikkominen.
40. Arvioitaessa, onko jonkin valitukseen sisältyvän väitteen esittäminen hyväksyttävää, on tämän vuoksi otettava huomioon, että muutoksenhakumenettelyn tarkoituksena on tarkastaa ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen tapa soveltaa lainsäädäntöä eikä missään tapauksessa toistaa ensimmäisen oikeusasteen oikeudenkäynti. Lisäksi on todettava, että tosiseikkojen arviointi on periaatteessa ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen tehtävä(22) ja että yhteisöjen tuomioistuin voi tutkia tosiseikat vain sellaisissa tapauksissa, joissa määritetyn tosiseikaston paikkansapitämättömyys käy ilmi ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimelle toimitetusta aineistosta.(23) Silloin, kun todistusaineisto on saatu asianmukaisesti ja todistustaakkaa sekä yleisiä oikeusperiaatteita ja asian selvittämistä koskevia menettelysääntöjä on noudatettu, ainoastaan ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen tehtävänä on arvioida sille esitetyn selvityksen todistusvoimaa.(24)
41. Ei voida kuitenkaan todeta, missä väitetty esillä olevaan asiaan liittyvä oikeudellinen virhe on. Kuten ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin totesi valituksenalaisen tuomion 36 kohdassa, Eurocontrolin johtajan 2.7.1999 päivätty kirje ei sisältänyt enempää tietoja kuin komission 12.11.1998 päivätty kirje. Näin ollen valittaja ei voinut vedota kyseiseen 2.7.1999 päivättyyn kirjeeseen tosiseikkana, joka olisi ilmennyt vasta oikeudenkäyntimenettelyn aikana. Tämän perusteella ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin jätti sille esitetyt perusteet tutkimatta perustellusti, koska ne oli esitetty liian myöhään.
42. Näin ollen tämäkin valitusperuste on hylättävä.
43. Valittaja moittii tällä valitusperusteella sitä, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin hylkäsi edellä mainitut uudet perusteet ottamatta huomioon komission toiminnan vaikutusta hallinnollisen ja oikeudellisen menettelyn aikana. Valittaja nimittäin väittää, että mainittujen perusteiden esittäminen johtuu siitä, että komissio kieltäytyi esittämästä kyseisiä asiakirjoja, erityisesti 3.11.1998 päivättyä kirjettä. Nämä asiakirjat olivat valittajan mukaan saatavana vasta menettelyn myöhäisessä vaiheessa, minkä vuoksi valittajan oli vasta tästä ajankohdasta lähtien mahdollista tutustua niihin ja esittää joukko uusia perusteita.
44. Tähän on huomautettava, että valittaja ei ilmeisesti missään vaiheessa ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimessa käytyä oikeudenkäyntiä moittinut mahdollisen asiakirjojen esittämistä koskevan velvollisuuden laiminlyömistä. Kyseessä lienee uusi peruste, joka on kuitenkin todennäköisesti jätettävä tutkimatta, koska yhteisöjen tuomioistuimen työjärjestyksen 48 artiklan 2 kohdan ensimmäisen alakohdan mukaan asian käsittelyn kuluessa ei saa vedota uuteen perusteeseen, ellei se perustu vasta käsittelyn aikana esille tulleisiin tosiseikkoihin tai oikeudellisiin seikkoihin.
45. Koska tämä menettelyä koskeva vaatimus ei täyty esillä olevassa asiassa, myös tämä valitusperuste on hylättävä.
46. Valittaja moittii myös ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen työjärjestyksen 66 artiklan 1 kohdan rikkomisesta, joka sen mukaan johtuu ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen päätöksestä hylätä asian selvittämistoimia koskeva pyyntö, jonka valittaja esitti kanteessa ja 27.4.2005 toimitetussa kirjelmässä, tuomiolla eikä määräyksellä. Valittajan mukaan asian selvittämistoimia koskevan pyynnön hylkääminen käsittelyn päättävällä tuomiolla johtaa siihen, että osapuolilta viedään mahdollisuus turvautua välineisiin, joita niiden käyttöön asetetaan prosessioikeudessa, eli mahdollisuus esittää vaatimustensa tueksi uusia, vakuuttavampia perusteita.
47. Kuten komissio huomauttaa perustellusti, valittajan tämä väite on sikäli ristiriitainen, että valittaja valituskirjelmänsä 56 kohdassa nimenomaisesti tunnustaa – yhteisöjen tuomioistuinten oikeuskäytäntöön viitaten – ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen laajan harkintavallan työjärjestyksensä 66 artiklan 1 kohdan soveltamisessa. Valittajan itsensä mainitsemasta yhteisöjen tuomioistuimen asiassa C-162/05 P, Entorn vastaan komissio, 12.1.2006 antamasta määräyksestä(25) käy nimittäin ilmi, että päätöksen tekeminen määräyksen muodossa ja osapuolten kuuleminen eivät ole välttämättömiä, jos ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin ei pidä osapuolen esittämiä asian selvittämistoimia koskevia pyyntöjä välttämättömänä.
48. Näin oli asianlaita ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimessa käydyssä oikeudenkäynnissä, kuten valituksenalaisen tuomion 132 ja 133 kohdasta ilmenee. Siinä ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin totesi, että esitetyt asian selvittämistoimia koskevat pyynnöt oli hylättävä, koska ratkaisu voitiin antaa vaatimusten, kanneperusteiden sekä kirjallisen ja suullisen menettelyn aikana esitettyjen perustelujen pohjalta sekä ottaen huomioon esitetyt asiakirjat. Toisin sanoen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin ei pitänyt valittajan esittämiä asian selvittämistoimia välttämättöminä.
49. Lisäksi on huomautettava, että valittaja ei moiti sisällöllistä oikeellisuutta vaan ainoastaan muotoa, jolla tämä päätös tehtiin. Tämän vuoksi en ymmärrä, miltä osin valittajan omia oikeuksia olisi vahingoitettu.
50. Näin ollen tämäkin valitusperuste on hylättävä.
51. Valittaja toteaa niistä oikeudellisista virheistä, jotka liittyvät EY 82 artiklan sovellettavuuteen Eurocontrolin harjoittamaan kansallisten viranomaisten avustamistoimintaan, seuraavaa:
– riidanalaisen päätöksen sisältöä on vääristelty
– valituksenalaisen tuomion perustelut ovat ristiriitaisia, koska sillä ei ole kumottu riidanalaista päätöstä huolimatta siitä, että ensimmäinen kanneperuste hyväksyttiin
– valituksenalaisen tuomion perustelut ovat ristiriitaisia, koska ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on korvannut omilla perusteluillaan komission riidanalaisessa päätöksessä esittämät perustelut
– tuomioistuinvalvonnan rajoja koskevaa yhteisöjen tuomioistuinten vakiintunutta oikeuskäytäntöä on rikottu
– EY 82 artiklan rikkomista arvioitaessa on tehty ilmeinen arviointivirhe.
52. Komissio moittii valituksenalaisen tuomion perusteluja ja vaatii sen vuoksi niiden korvaamista toisilla.
53. Jos komission vaatimus perustelujen korvaamiseksi toisilla osoittautuu perustelluksi, on mahdollista, että sillä on vaikutusta muiden valitusperusteiden arviointiin. Systematiikan vuoksi on tarkasteltava komission vaatimusta ennen valittajan esittämien väitteiden tutkimista.
54. Aluksi on todettava, että vaatimus perustelujen korvaamisesta toisilla koskee valituksenalaisen tuomion merkityksellistä perustelua. Näin ollen voidaan kysyä, onko tätä vaatimusta pidettävä menettelyn kannalta komission vastavalituksena. Väitteen luonnehtiminen vastavalitukseksi edellyttää työjärjestyksen 117 artiklan 2 kohdan perusteella, että sen yhteydessä vaaditaan valituksenalaisen tuomion kumoamista osittain tai kokonaan sellaisella perusteella, jota ei ole esitetty valituksessa. Se, onko tilanne tässä tapauksessa tällainen, on selvitettävä komission valitukseen antaman vastineen kyseisen kohdan sanamuodon, tarkoituksen ja asiayhteyden perusteella.(26)
55. Tältä osin on tähdennettävä, että komissio ei kirjelmänsä missään kohdassa käytä ”vastavalituksen” käsitettä. Komissio itse ilmeisesti pitää tätä koskevaa toimintaansa yksinkertaisesti viran puolesta tapahtuvaan oikeuden soveltamiseen liittyvänä asiana.(27) Tätä taustaa vasten on katsottava, että komission ”vaatimusta” ei ole syytä pitää vastavalituksena ja että yhteisöjen tuomioistuimen ei ole tarpeen tehdä siitä erillistä päätöstä.
56. Näin ollen en pidä välttämättömänä tehdä päätöstä tällaisen ”vaatimuksen” tutkittavaksi ottamisesta. Se on ymmärrettävä ainoastaan komission aloitteeksi, jolla pyritään saamaan yhteisöjen tuomioistuin muuttamaan tuomion perustelujen sisältöä.(28)
57. Komissio katsoo, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on perusteettomasti kutsunut Eurocontrolia EY 82 artiklassa tarkoitetuksi yritykseksi sen harjoittaman kansallisten viranomaisten avustamistoiminnan perusteella. Komission mukaan tätä Eurocontrolin harjoittamaa toimintaa ei voida erottaa sille annetuista julkisen vallan käyttöön liittyvistä tehtävistä. Sitä ei erikseen tarkasteltuna myöskään voida pitää taloudellisena toimintana. Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin nojautui seikkaan, joka ei sovi yhteen asiassa SAT Fluggesellschaft vastaan Eurocontrol annetun tuomion kanssa, kun se totesi valituksenalaisen tuomion 86 kohdassa, että kyse ei näin ollen ole lainkaan toiminnasta, joka ”olisi olennaista tai välttämätöntä lentoliikenteen turvallisuuden takaamiseksi”. Lisäksi ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin jätti komission mukaan huomiotta sen, että tämä toiminta on suoraan yhteydessä viranomaisten tyypillisiin toimivaltuuksiin ja osa Eurocontrolille annettuja tehtäviä. Lisäksi toteamuksessa, jonka mukaan tämä avustamistoiminta on palvelujen tarjoamista neuvontapalvelujen markkinoilla, joilla myös asiaan erikoistuneet yksityiset yritykset voisivat toimia, jätetään huomiotta tämän toiminnan ja yleisen edun mukaisten tehtävien välinen yhteys sekä Eurocontrolin antaman neuvonnan erityisluonne.
58. Eurocontrol moittii myös ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen esittämiä seikkoja tämän toiminnan luonteesta ja tekee saman päätelmän kuin komissio. Se katsoo, että sen harjoittama kansallisten viranomaisten avustamistoiminta ei ole luonteeltaan taloudellista silloinkaan, kun se on luonteeltaan vapaaehtoista.
59. Valittaja vastustaa komission esittämiä väitteitä ensisijaisesti sillä perusteella, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on tehnyt päätöksensä asiassa SAT Fluggesellschaft vastaan komissio annetun tuomion mukaisesti.
60. Kuten valittaja esittää osuvasti vastauksessaan, kun ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin arvioi ottaen huomioon asiassa SAT Fluggesellschaft vastaan Eurocontrol annetun tuomion, onko Eurocontrol EY 82 artiklassa tarkoitettu yritys, se tarkasteli aluksi sitä, voidaanko kyseinen toiminta – esillä olevassa asiassa kansallisten viranomaisten avustamistoiminta – erityisesti ATM-järjestelmien ja ‑laitteistojen hankintaa koskevien tarjouskilpailumenettelyjen osalta erottaa Eurocontrolille annetusta ilmatilan hallintaa ja lentoliikenteen turvallisuuden varmistamista koskevasta tehtävästä.
61. Tämä lähestymistapa käy ilmi mainitun tuomion 28 kohdasta, jossa yhteisöjen tuomioistuin totesi, että Eurocontrolin reittimaksujen kantamiseen liittyvää toimintaa ei voida tarkastella erillään järjestön muusta toiminnasta. Yhteisöjen tuomioistuinten oikeuskäytännöstä käy lisäksi ilmi, että perustamissopimuksen kilpailumääräyksiä sovelletaan myös toimintaan, jota toimielin harjoittaa muussa ominaisuudessa kuin viranomaisena, joten toimielimen eri toimintamuotoja on tarkasteltava yksitellen.(29) Näin ollen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen valitsema lähestymistapa on oikeudellisesti moitteeton.
62. Katson kuitenkin, että on asianmukaista kyseenalaistaa ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen päätelmät valituksenalaisen tuomion 86–92 kohdassa, varsinkin kun ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen esittämät perusteet kaiken kaikkiaan puhuvat sen puolesta, että Eurocontrolin harjoittamaa avustamistoimintaa on pidettävä taloudellisena toimintana. On syytä yhtyä Eurocontrolin näkemykseen, jonka mukaan valituksenalaisen tuomion 87 kohdassa esitetyt perustelut ovat ainoat perusteet, joilla voidaan tosiasiallisesti tukea ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen tekemiä päätelmiä. Mainitussa kohdassa ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin toteaa Eurocontrolin neuvoja antamalla harjoittamasta kansallisten viranomaisten avustamistoiminnasta, että kyseessä ”on nimenomaan palvelujen tarjoamista avustamispalvelujen markkinoilla, joilla myös asiaan erikoistuneet yksityiset yritykset voisivat toimia”. Epäselväksi jää kuitenkin se, mihin tämä ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen toteamus perustuu, koska väitteelle ei esitetä todisteita.
63. Lisäksi ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin suhteuttaa omaa päätelmäänsä toteamalla valituksenalaisen tuomion 89 kohdassa, että ”yksityiset yritykset eivät tällä hetkellä harjoita kyseessä olevaa toimintaa”. Kuten Eurocontrol toteaa perustellusti, ottaen huomioon tämän järjestön kansallisille viranomaisille antamien neuvojen selkeä erityisluonne ja korkea tekninen taso ei liene ilman muuta mahdollista antaa pelkästään yleistiedon perusteella arviota siitä, voivatko myös yksityiset yritykset tarjota näitä palveluja.
64. Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin ei myöskään ole riittävällä tavalla osoittanut, että Eurocontrol on kansainvälinen järjestö, joka rahoitetaan jäsenvaltioidensa maksamilla maksuilla(30) ja joka harjoittaa avustamistoimintaa yleisen edun mukaisessa tarkoituksessa. Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin viittasi yhtäältä asiassa Höfner ja Elser annettuun tuomioon(31) ja totesi käyttäen esimerkkinä Saksan Bundesanstalt für Arbeitin tarjoamia työnvälityspalveluja, että päätelmä toiminnan taloudellisesta luonteesta ei edellytä rahoituksen perustumista maksuihin. Toisaalta se rinnasti Eurocontrolin laitoksiin, jotka hallinnoivat lakisääteisiä sosiaaliturvajärjestelmiä,(32) osoittaakseen, että ratkaisevaa ei myöskään ole toiminnan sosiaalinen luonne. Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin jätti kuitenkin arvioimatta edellä mainitut piirteet kokonaisuutena.(33) Näin ollen ensimmäisen oikeusasteen soveltama tarkastelumalli vastaa poissulkemismenettelyä, jonka perusteella ei voida todeta yksiselitteisen selkeästi, onko riidanalaista toimintaa pidettävä taloudellisena.
65. Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen valituksenalaisen tuomion 86 kohdassa esittämää toteamusta, jonka mukaan kansallisten viranomaisten avustamistoiminnalla on vain välillinen yhteys lentoliikenteen turvallisuuteen, ei voida hyväksyä. Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin perusteli näkemystään sillä, että Eurocontrolin tarjoama apu kattaa sen mukaan ainoastaan tekniset eritelmät ATM-laitteistoja koskevia tarjouskilpailumenettelyjä käytettäessä ja koskee lentoliikenteen turvallisuutta ainoastaan näiden tarjouskilpailumenettelyjen kautta.
66. Tähän on kuitenkin huomautettava, että Eurocontrol-yleissopimuksen 1 artiklan 1 kohdan h alakohdan mukaan sopimuspuolet sopivat, että ne ”edistävät ilmaliikenteen järjestelmien ja laitteiden yhteishankintaa”. Lisäksi 2 artiklan 2 kohdan a alakohdassa täsmennetään, että ”yhden tai useamman sopimuspuolen pyynnöstä tai järjestön ja asianomaisten sopimuspuolten erityisestä sopimuksesta järjestö voi avustaa näitä sopimuspuolia ilmaliikenteen järjestelmien ja palvelujen suunnittelussa, määrittelyssä ja käyttöönotossa”. Tästä seuraa – kuten komissio perustellusti toteaa – että apu, jota Eurocontrol antaa kansallisille viranomaisille julkisten hankintojen alalla, hyvinkin kuuluu tämän järjestön institutionaalisiin tehtäviin ja edistää olennaisella tavalla kansallisten järjestelmien yhdentämistä, yhdenmukaistamista ja lähentämistä koskevien tavoitteiden saavuttamista lentoliikenteen turvallisuuden varmistamiseksi.(34)
67. Toisin kuin ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin esittää, en pidä ratkaisevana sitä, että Eurocontrol harjoittaa toimintaansa ainoastaan kansallisten viranomaisten pyynnöstä, varsinkaan kun on ensinnäkin mahdollista, että jotkin viranomaiset kykenevät muita paremmin valmistelemaan Eurocontrolin teknisiä eritelmiä vastaavia tarjouskilpailuja tarvitsematta turvautua sen antamaan apuun. Toiseksi ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin jättää huomioon ottamatta sen, että tietyn toiminnan valinnaisuutta ei voida pitää ratkaisevana, varsinkaan kun Eurocontrol – kuten yhteisöjen tuomioistuin totesi asiassa SAT Fluggesellschaft vastaan Eurocontrol antamassaan tuomiossa(35) – käyttää myös julkiselle vallalle tyypillisiä valtuuksia esimerkiksi harjoittamalla ilmaliikenteen valvontaa jäsenvaltioiden pyynnöstä.
68. Edellä esitetystä seuraa, että valituksenalaisen tuomion 86–93 kohdassa esitetyistä perusteista käy ilmi yhteisön oikeuden rikkominen. Se, että valituksenalainen tuomio perustuu oikeudellisesti virheelliseen perusteluun, ei kuitenkaan oikeuta kumoamaan tuomiota, koska tuomiolauselma on perusteltu muiden oikeudellisten perusteiden vuoksi.(36) Vaikka ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin luonnehtikin Eurocontrolin harjoittamaa avustamistoimintaa taloudelliseksi ja siltä osin piti Eurocontrolia yrityksenä, se lopulta kuitenkin hylkäsi ensimmäisen kanneperusteen. Perusteluksi ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin esitti valituksenalaisen tuomion 94 kohdassa, että toteamus, jonka mukaan Eurocontrol on yritys, ei voi johtaa riidanalaisen päätöksen kumoamiseen, sillä riidanalainen päätös perustuu myös komission toteamukseen, jonka mukaan Eurocontrolin toiminta ei ole EY 82 artiklan vastaista siinäkään tapauksessa, että sitä on pidettävä taloudellisena toimintana.
69. Tämän vuoksi ehdotan, että yhteisöjen tuomioistuin muuttaa tuomion perusteluja tämän mukaisesti.
70. Valittaja väittää, että riidanalaisen päätöksen sisältöä on vääristelty valituksenalaisen tuomion 15 ja 48 kohdassa. Valittajan mukaan ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin totesi, että komissio oli perustellut riidanalaista päätöstä kahdella toteamuksella: että Eurocontrol ei ensinnäkään ole yritys ja että kyseinen toiminta ei toiseksi ole EY 82 artiklan vastaista. Valittajan mukaan komissio ei tutkinut, onko Eurocontrolin toiminta EY 82 artiklan vastaista, vaan se pikemminkin keskittyi siihen, voidaanko kyseistä toimintaa luonnehtia taloudelliseksi toiminnaksi.
71. Tähän on huomautettava, että riidanalaisen päätöksen 28 ja 29 kohdasta käy selvästi ilmi, että komissio toisaalta totesi, että riidanalainen Eurocontrolin toiminta ei ollut luonteeltaan taloudellista, ja toisaalta katsoi, että ”vaikka kyseistä toimintaa voitaisiin luonnehtia yritystoiminnaksi, se ei kuitenkaan olisi EY 82 artiklan vastaista”.(37) Tämän vuoksi katson, että komissio on hyvin selkeästi ottanut kantaa siihen, onko Eurocontrolin toiminta EY 82 artiklan vastaista.
72. Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin ei siis ole vääristellyt riidanalaisen päätöksen sisältöä. Näin ollen tämä valitusperuste on hylättävä.
73. Valittaja väittää, että valituksenalainen tuomio on riidanalaisen päätöksen sisällön vääristely huomioon ottaen ilmeisen ristiriitainen, koska päätöstä ei kumottu, vaikka ensimmäinen kanneperuste hyväksyttiin.
74. Valittaja toteaa valituskirjelmässään, että väite on ”loogista seurausta siitä, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on vääristellyt tosiseikkoja”.(38) Tarkasteltavana oleva valitusperuste toisin sanoen perustuu oletukseen, jonka mukaan ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin vääristeli tosiseikkoja katsoessaan valituksenalaisen tuomion 15 ja 48 kohdassa, että komissio ei riidanalaisessa päätöksessä pitänyt mitään Eurocontrolin toimintamuotoa – myöskään kansallisten viranomaisten avustamistoimintaa – EY 82 artiklan vastaisena.
75. Kuten edellä jo totesin,(39) ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen tuomion perusteluissa ainoastaan toistetaan riidanalaisen päätöksen sisältö, joten tosiseikkojen vääristelystä ei voida puhua.
76. Näin ollen myös tämä valitusperuste on hylättävä.
77. Valittajan mielestä tuomion perustelut ovat myös sikäli ristiriitaisia, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin yhtäältä jätti tutkimatta valittajan vaatimuksen riidanalaisen päätöksen muuttamisesta katsoen, että yhteisöjen tuomioistuinten ei kuulu harjoittamansa laillisuusvalvonnan yhteydessä osoittaa toimielimille määräyksiä tai toimia niiden sijasta; toisaalta se valittajan mukaan korvasi omilla perusteluillaan komission perustelut tarkastellessaan toista kanneperustetta tehdäkseen valituksenalaisen tuomion 108 kohdassa Eurocontrolin mahdollisista väärinkäytöksistä monitahoisia taloudellisia päätelmiä, joita riidanalaisessa päätöksessä ei ole.
78. Kuten komissio huomauttaa osuvasti, valittaja ei kuitenkaan esityksessään viittaa valituksenalaisen tuomion 104 kohtaan, josta käy ilmi, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin nojautui oikeudellisessa arvioinnissaan ensisijaisesti komission riidanalaisessa päätöksessä esittämiin näkemyksiin (”on todettava ensiksi, kuten komissio on oikeutetusti todennut”). Mainitussa päätöksessä komissio oli päätellyt, että Eurocontrolin harjoittama kansallisten viranomaisten avustamistoiminta ei ollut EY 82 artiklan vastaista.
79. Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin ainoastaan totesi 106–108 kohdassa, että valittajan olisi täytynyt antaa perusteltuja tietoja määräävän markkina-aseman olemassaolosta ja sen väärinkäytöstä, kun otetaan huomioon 104 kohdassa mainitut seikat, joiden perusteella komissio oli päätellyt, että kyseessä ei ole määräävän markkina-aseman väärinkäyttö. Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin ei siis esittänyt omia perusteluja.
80. Näin ollen onkin todettava, että vaikka riidanalaisessa päätöksessä ei mainita valituksenalaisen tuomion 105–108 kohdassa mainittuja seikkoja, tämä ei riitä perusteluksi tuomion kumoamiselle, sillä ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin esitti nämä huomautukset kaiken kukkuraksi (”toiseksi on huomautettava”) juuri niistä seikoista, jotka kiistatta mainitaan riidanalaisessa päätöksessä. Lisäksi ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin toistaa tuomion 109 kohdan loppuhuomautuksessaan ainoastaan 104 kohdassa esittämänsä arvioinnin lopputuloksen (”Kantaja ei näin ollen ole osoittanut, että komissio olisi tehnyt ilmeisen arviointivirheen sen osalta, onko Eurocontrol rikkonut EY 82 artiklaa”). Tämä osoittaa, että moitituissa 108 kohdassa esitetyissä seikoissa ei ole kyse tämän tuomion merkityksellisestä perustelusta. Vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan yhteisöjen tuomioistuin hylkää automaattisesti väitteet, jotka koskevat ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen tuomion merkityksetöntä perustelua, koska ne eivät voi johtaa tuomion kumoamiseen.(40)
81. Tämä valitusperuste on siis hylättävä.
82. Valittaja väittää lisäksi, että tuomioistuinvalvonnan rajoja koskevaa yhteisöjen tuomioistuinten oikeuskäytäntöä on rikottu. Se viittaa ennen muuta asiassa Haladjian Frères vastaan komissio annettuun tuomioon,(41) jossa ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin totesi, että ”tuomioistuimen valvoessa komission toimia, jotka sisältävät monitahoisten taloudellisluonteisten arviointien tekemistä, kuten silloin, kun EY 81 ja EY 82 väitetään rikotun, tämä valvonta kohdistuu vain siihen, että menettelyä ja perusteluvelvollisuutta koskevia sääntöjä on noudatettu, että tosiseikat pitävät aineellisesti paikkansa, ettei ole tapahtunut ilmeistä arviointivirhettä ja ettei harkintavaltaa ole käytetty väärin”.
83. Se perustelee tätä valitusperustetta sillä, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin ei valituksenalaisen tuomion 109 kohdassa tutkinut ainoastaan sitä, oliko komissio tehnyt arviointivirheen, vaan pikemminkin toimi komission asemesta tehdessään monitahoisen selvityksen Eurocontrolin toimintatavoista.
84. On todettava, että esittäessään tämän valitusperusteen valittaja ainoastaan toistaa väitteet, jotka se on esittänyt ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen valituksenalaisen tuomion 108 kohdassa toteamista seikoista, eikä tuo esille mitään uusia perusteita. Sen lisäksi, että ei ole havaittavissa, missä määrin ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin olisi ylittänyt tuomioistuinvalvonnan rajat, varsinkin kun se ainoastaan toteaa, että valittajan olisi täytynyt antaa perusteltuja tietoja määräävän markkina-aseman olemassaolosta ja sen väärinkäytöstä kumotakseen komission arvion,(42) on huomautettava toistamiseen siitä, että valittajan väite ei kohdistu kyseisen tuomion merkitykselliseen perusteluun.
85. Näin ollen tämä valitusperuste on hylättävä.
86. Tällä valitusperusteella valittaja moittii ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuinta arviointivirheestä, jonka se valittajan mukaan teki vahvistaessaan päätöksen pätevyyden ja sulkiessaan pois sen mahdollisuuden, että valittajan moittimiin Eurocontrolin toimintatapoihin liittyisi väärinkäytöksiä.
87. Valittaja väittää, että kansallisten viranomaisten päätöksiä koskevan vaikutusmahdollisuuden puuttuminen Eurocontrolilta ja avustamistoiminnan vapaaehtoisuus – ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen valituksenalaisen tuomion 104 kohdassa esittämät ratkaisevat kriteerit, joiden perusteella se katsoi, että Eurocontrol ei ole syyllistynyt väärinkäytöksiin – eivät ole merkityksellisiä. Ensinnäkään EY 82 artiklassa ei valittajan mukaan edellytetä väärinkäytösten järjestelmällisyyttä, ja toiseksi päätösvallan puuttumista kompensoidaan tosiasiallisella vaikutusvallalla, jota tämä järjestö käyttää tarjoamalla palvelujaan.
88. Kun otetaan huomioon valittajan esityksen laaja-alaisuus, on jälleen syytä muistuttaa siitä, että muutoksenhakumenettelyn tarkoituksena on tarkastaa ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen tapa soveltaa lainsäädäntöä eikä missään tapauksessa toistaa ensimmäisen oikeusasteen oikeudenkäyntiä. Valittajan esittämiä seikkoja ei näin ollen voida ottaa uudelleen arvioitaviksi, ja yhteisöjen tuomioistuimen tehtävänä on tarkastaa ainoastaan tosiseikkojen ja ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen niiden perusteella tekemien oikeudellisten päätelmien oikeudellinen luonnehdinta.(43)
89. Tässä yhteydessä on todettava, että valittaja turvautuu osittain perusteeseen, joka ei täytä tutkittavaksi ottamisen edellytyksiä, sillä sen esille ottamat seikat tähtäävät nimenomaisesti tosiseikkojen toteamiseen uudestaan eikä yksinomaan ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen perustelujen tutkimiseen, mikä ei kuulu yhteisöjen tuomioistuimen toimivaltaan muutoksenhaun yhteydessä. Tämä koskee esimerkiksi ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen valituksenalaisen tuomion 104 kohdassa esittämää toteamusta, jonka mukaan kantaja ei ole osoittanut, että Eurocontrol olisi konkreettisessa tilanteessa tosiasiallisesti vaikuttanut päätökseen myöntää sopimus tietylle tarjouksen tekijälle muista syistä kuin niistä, jotka liittyvät parhaan teknisen ratkaisun etsimiseen edullisimmalla hinnalla.
90. Kuten komissio huomauttaa osuvasti, on vaikeaa nähdä, miltä osin tämä arviointi on virheellinen. Valittaja ei myöskään pysty esittämään mitään perusteita näkemyksensä tueksi. Pikemminkin on syytä yhtyä komission näkemykseen, jonka mukaan pelkkää neuvojen antamista voidaan tuskin kutsua määräävän markkina-aseman väärinkäytöksi, sillä viime kädessä kansallinen viranomainen päättää, noudattaako se neuvoa vai ei. Kuten ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin totesi osuvasti valituksenalaisen tuomion 104 kohdassa, Eurocontrolin antama neuvonta ei ole pakollista eikä systemaattista. Yleissopimuksen 2 artiklan 2 kohdan a alakohdan mukaan sitä annetaan ainoastaan kyseessä olevien viranomaisten nimenomaisesta pyynnöstä. Mahdollisten väärinkäytösten katsotaan viime kädessä johtuvan kansallisesta viranomaisesta eikä Eurocontrolista.
91. Toisin kuin valittaja esittää,(44) valituksenalaisen tuomion 104 kohdan ja ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen 108 kohdassa esittämän seuraavan toteamuksen välillä ei ole havaittavissa ristiriitaa:
”Varsinkaan ei vaikuta siltä, että Eurocontrol olisi voinut saada kilpailuetua siitä, että se on voinut vaikuttaa kansallisille viranomaisille tarjottavien neuvontapalvelujen avulla siihen, että kansalliset viranomaiset valitsevat tiettyjä yrityksiä ATM-laitteistojen toimittajikseen.”
92. Tuomion 108 kohdassa esitetty toteamus, jonka mukaan Eurocontrol voi vaikuttaa hankintasopimuksia koskeviin kansallisten viranomaisten valintapäätöksiin, ei ole lainkaan ristiriidassa 104 kohdan toteamuksen kanssa; jälkimmäisen kohdan mukaan kantaja ei ole osoittanut, että Eurocontrol olisi konkreettisessa tilanteessa tosiasiallisesti vaikuttanut päätökseen myöntää sopimus tietylle tarjouksen tekijälle. Tämä väite on siten hylättävä.
93. Lopuksi valittaja moittii todisteiden vääristelemistä 3.11.1998 päivätyn komission kirjeen yhteydessä. Se viittaa ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen valituksenalaisen tuomion 110–112 kohdassa esittämiin seikkoihin.
94. Aluksi on todettava, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimella ei ollut velvollisuutta arvioida mainittuun kirjeeseen perustuvia valittajan perusteita, koska ne oli esitetty sellaisten uusien valitusperusteiden yhteydessä, jotka ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin kuitenkin jätti tutkimatta.(45)
95. Muilta osin ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin arvioi valittajan perusteet riittävässä määrin. Valituksenalaisen tuomion 112 kohdassa se totesi oikeudellisesti moitteettomasti, että se, että komissio oli esittänyt joitakin kriittisiä huomioita Eurocontrolin tiettyjen toimintamuotojen osalta, ei lainkaan osoittanut, että komissio olisi ollut vakuuttunut Eurocontrolin käyttäytymisen kilpailusääntöjen vastaisuudesta. Tältä osin ei voida puhua todisteiden vääristelemisestä.
96. Tämä valitusperuste on siis hylättävä.
97. Valittaja toteaa niistä oikeudellisista virheistä, jotka liittyvät EY 82 artiklan sovellettavuuteen Eurocontrolin harjoittamaan standardointitoimintaan, seuraavaa:
– asiassa on sovellettu sellaista taloudellisen toiminnan käsitettä, joka on yhteisöjen tuomioistuinten oikeuskäytännössä omaksutun käsitteen vastainen
– sosiaalihuoltoetuuksiin liittyvää yhteisöjen tuomioistuinten oikeuskäytäntöä on tulkittu ja sovellettu väärin
– perusteluvelvollisuus on laiminlyöty.
98. Komissio moittii valituksenalaisen tuomion perusteluja ja vaatii sen vuoksi myös niiden korvaamista toisilla.
99. Sen mukaisesti, mitä edellä todettiin,(46) myös tämä komission ”vaatimus” on ymmärrettävä ainoastaan komission aloitteeksi, jolla pyritään saamaan yhteisöjen tuomioistuin muuttamaan tuomion perustelujen sisältöä.
100. Komissio vaatii valituksenalaisen tuomion 59 ja 60 kohdan perustelujen korvaamista toisilla; näissä kohdissa ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin erotti toisistaan standardien ja teknisten eritelmien valmistelun tai laatimisen, joita Eurocontrolin virasto hoitaa toimeenpanevana elimenä, ja sen, että Eurocontrolin neuvosto hyväksyy standardit. Komissio pitää tätä jaottelua keinotekoisena. Se katsoo, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin sovelsi – kuten myös kansallisten viranomaisten avustamistoiminnan osalta – virheellisiä ja asiassa SAT Fluggesellschaft vastaan Eurocontrol annetun tuomion kanssa ristiriidassa olevia kriteereitä todetakseen, että ensin mainittu toiminta voidaan erottaa muista julkisen vallan käyttöön liittyvistä tehtävistä. Lisäksi komissio väittää, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin arvioi tämän toiminnan luonteen virheellisesti.
101. Myös Eurocontrol moittii ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen valituksenalaisessa tuomiossa tekemää jaottelua.
102. Valittaja sitä vastoin katsoo, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on tältä osin noudattanut asiassa SAT Fluggesellschaft annetun tuomion periaatteita.
103. Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin perusteli tätä jaottelua valituksenalaisen tuomion 59 ja 60 kohdassa sillä, että Eurocontrolin neuvoston harjoittama standardien hyväksyminen kuuluu lainsäädäntötoiminnan alaan. Sen mukaan Eurocontrolin neuvosto muodostuu järjestön kunkin jäsenvaltion siviili-ilmailuhallinnon johtajista, joille kukin valtio on antanut valtuutuksen hyväksyä teknisiä eritelmiä, jotka ovat sitovia kaikissa näissä valtioissa. Tämä toiminta kuuluu ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen mukaan suoraan näiden valtioiden julkisen vallan käyttöön. Eurocontrolin rooli vastaa siis ministerin roolia, joka kansallisella tasolla valmistelee lakeja tai asetuksia, jotka hallitus tämän jälkeen hyväksyy. Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin siis katsoo, että kyse on Eurocontrolin julkiseen tehtävään kuuluvasta toiminnasta.
104. Tämä ei ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen mukaan kuitenkaan koske Eurocontrolin harjoittamaa teknisten standardien valmistelua tai laatimista. Komission perusteluissa, joita se esitti osoittaakseen, että Eurocontrolin standardointitoiminta liittyy sen julkisen palvelun tehtävään,(47) viitataan itse asiassa ainoastaan näiden standardien hyväksymiseen eikä niiden laatimiseen. Tarve hyväksyä kansainvälisiä standardeja ei nimittäin välttämättä edellytä, että näitä standardeja laativan yksikön olisi oltava sama kuin se, joka ne tämän jälkeen hyväksyy. Tämän perusteella ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin päättelee, että tämä toiminta voidaan erottaa ilmatilan hallintaa ja lentoliikenteen turvallisuuden parantamista koskevasta tehtävästä.
105. Näissä perusteluissa on mielestäni havaittavissa tosiseikkojen luonnehdinta, jota on pidettävä oikeudellisesti virheellisenä.
106. Eurocontrol-yleissopimuksen 2 artiklan 1 kohdan f alakohdasta käy nimittäin yksiselitteisesti ilmi, että Eurocontrolin yhtenä tehtävänä on ”laatia ja hyväksyä menetelmiä, joiden tarkoituksena on edistää ilmaliikenteen järjestelmien ja laitteiden yhteishankintaa”. Tässä yhteydessä on syystä todeta, että yleissopimuksessa ei vastoin ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen näkemystä eroteta toisistaan standardien valmistelua tai laatimista ja niiden hyväksymistä. Tämän määräyksen sanamuodosta ei siis löydy tukea ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen tekemälle jaottelulle.
107. Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen tulkinta ei myöskään sovi yhteen tämän määräyksen tarkoituksen ja päämäärän kanssa, varsinkaan kun standardien ja teknisten eritelmien valmistelu ja laatiminen ovat Eurocontrolin olennaisia apuvälineitä, jotta saavutetaan yleissopimuksen 1 artiklan 1 kohdassa asetettu tavoite eli edistetään ”harmonisointia ja integrointia, joita yhtenäisen eurooppalaisen ilmaliikenteen hallintajärjestelmän aikaansaaminen edellyttää”.(48)
108. Lisäksi jää epäselväksi, mihin tosiseikkoihin perustuu ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen päätelmä, jonka mukaan myös jokin muu yksikkö tai yritys voisi hoitaa standardien ja teknisten eritelmien valmistelu- ja laatimistehtävän, jonka jäsenvaltiot ovat uskoneet Eurocontrolille. Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen olisi pitänyt todeta selkeästi, onko asianlaita nykyään näin. Sen sijaan ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin tyytyy toteamaan valituksenalaisen tuomion 60 kohdassa, että komissio ”ei ole osoittanut, että esillä olevassa asiassa olisi välttämätöntä, että näitä molempia toimintamuotoja harjoittaa pikemminkin yksi ainoa yksikkö kuin kaksi eri yksikköä”.
109. Lisäksi ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin suhteuttaa omia päätelmiään kiistämällä 61 kohdassa tämän toiminnan taloudellisen luonteen, koska ei ole osoitettu, että ”ATM-laitteistojen alan teknisten standardointipalveluiden” markkinoita olisi olemassa. Tässä yhteydessä ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin itse myöntää teknisen standardoinnin markkinoiden puuttumisen tällä alalla johtuvan siitä, että tällaisten palvelujen ainoita kysyjiä voisivat olla valtiot lentoliikenteen valvontaviranomaisen ominaisuudessa. Ne ovat kuitenkin itse halunneet laatia näitä standardeja kansainvälisen yhteistyön puitteissa Eurocontrolin välityksellä. Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen mukaan Eurocontrol on standardoinnin alalla jäsenvaltioilleen ainoastaan yhteistyöfoorumi, jonka ne ovat luoneet koordinoidakseen ATM-järjestelmiensä teknisiä standardeja.
110. Mielestäni ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen osittain ristiriitainen esitys osoittaa selvästi, että – ainakin esillä olevassa asiassa – myös standardien ja teknisten eritelmien valmistelua ja laatimista on pidettävä julkisen tehtävän(49) suorittamisen ilmenemismuotona ja että sitä ei voida erottaa Eurocontrolin lainsäädäntötoiminnasta julkiselle vallalle tyypillisten valtuuksien käyttämisenä.(50) Eurocontrolin neuvosto hyväksyy Eurocontrolin viraston laatimat standardit ja tekee niistä jäsenvaltioita velvoittavia. Kansainvälisen oikeuden oikeussubjektina sui generis Eurocontrol käyttää näitä valtuuksia tämän vuoksi jäsenvaltioiden lukuun sille annetun toimivallan perusteella.(51) Se, että jäsenvaltiot uskovat julkisen vallan käyttöön liittyvän tehtävän kansainväliselle järjestölle, merkitsee kyseisen julkisen vallan käyttöön liittyvän tehtävän jatkumista monenkeskisessä kansainvälisoikeudellisessa yhteydessä. Tämän vuoksi rinnastaminen yksityisiin standardointijärjestöihin ontuu. Jos jäsenvaltiot olisivat halunneet hyväksyä yksityisten standardointijärjestöjen osallistumisen lentoliikenteen turvallisuutta koskevien standardien ja teknisten eritelmien laatimiseen, niiden olisi pitänyt laatia tästä poikkeusmääräys Eurocontrol-yleissopimukseen.
111. Kuten ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin toteaa osuvasti, Eurocontrolin harjoittamaa standardointitoimintaa ei voida pitää taloudellisena.
112. Edellä esitetyn perusteella ehdotan, että yhteisöjen tuomioistuin muuttaa tuomion perusteluja tämän mukaisesti.
113. Tällä valitusperusteella valittaja väittää toistamiseen,(52) että riidanalaisen päätöksen sisältöä on vääristelty valituksenalaisen tuomion 15 ja 48 kohdassa. Se väittää, että komissio ei ole puuttunut määräävän markkina-aseman väärinkäyttöön. Valittajan mukaan ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin totesi tämän komission asemesta ja siten vääristeli komission päätöstä.
114. Kuten edellä jo totesin,(53) komissio kiisti määräävän markkina-aseman väärinkäytön hyvin selkeästi. Tämä valitusperuste on siis hylättävä.
115. Valittajan mukaan ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen päätelmä, jonka mukaan valittaja ei ole osoittanut, että teknisten standardointipalveluiden markkinoita olisi olemassa, ei ole merkityksellinen arvioitaessa sitä, onko kyseinen toiminta luonteeltaan taloudellista, tai ainakin se on epätäsmällinen. Toisin kuin ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin oletti, Eurocontrol valittajan mukaan todellakin tarjoaa omia, teknisten standardien laatimista koskevia palveluja. Se, että kyseiseen toimintaan ei sisälly tavaroiden tai palvelujen tarjoamista tietyillä markkinoilla, ei valittajan mukaan ole merkityksellistä ottaen huomioon oikeuskäytännön ja komission käytännön. Valittajan mielestä enemmän merkitystä on sillä, voidaanko kyseistä toimintaa pitää taloudellisena.
116. Kuten edellä jo mainitsin,(54) EY 82 artiklassa tarkoitetun yrityksen käsite on itsenäinen yhteisön oikeuden käsite. Sillä tarkoitetaan jokaista yksikköä, joka harjoittaa taloudellista toimintaa, riippumatta yksikön oikeudellisesta muodosta tai rahoitustavasta. Taloudellisella toiminnalla tarkoitetaan toimintaa, jonka tarkoituksena on palvelujen ja tavaroiden vaihto markkinoilla.(55)
117. Kuten komissio toteaa perustellusti, taloudellinen toiminta edellyttää välttämättä sitä, että ylipäänsä on olemassa ”markkinat”, joilla tietyillä tavaroilla tai palveluilla on kysyntää ja tarjontaa.(56) Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin viittasi valituksenalaisen tuomion 61 ja 62 kohdassa tähän eikä esimerkiksi kyseisiin ”merkityksellisiin markkinoihin”, kuten valittaja ilmeisesti on asian ymmärtänyt.
118. Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin totesi oikeudellisesti asianmukaisella tavalla, että ei ollut osoitettu, että ATM-laitteistojen alan teknisten standardointipalveluiden markkinoita olisi olemassa. Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin tutki, oliko tällä alalla kysyntää ja tarjontaa, ja totesi konkreettisen näytön puuttuessa, että kysyntää ja tarjontaa ei ole. Näin ollen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin saattoi perustellusti katsoa, että Eurocontrolin standardointitoiminta ei ole luonteeltaan taloudellista.
119. Näin ollen tämäkin valitusperuste on hylättävä.
120. Valittaja väittää, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on virheellisesti hylännyt sen perustelut asiassa FENIN vastaan komissio annetun tuomion periaatteiden soveltamiseksi esillä olevaan asiaan.
121. Ensin on – kuten komissio asianmukaisesti huomauttaa(57) – todettava, että tämä väite kohdistuu sisällöllisesti oikeastaan ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen esitykseen, jonka mukaan Eurocontrolin harjoittama prototyyppien hankinta ei ole luonteeltaan taloudellista, eikä tarkasteltavana olevaan kyseisen järjestön standardointitoimintaan. Valittajan väitteet ovat tältä osin perusteettomia.
122. Väitettä ei muutenkaan voida ottaa tutkittavaksi. Valittaja käyttää hyväkseen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen näkemyksiä asiassa FENIN vastaan komissio annetussa tuomiossa, joka koski toisenlaista asiayhteyttä, esittäessään väitteitä, joita se ei esittänyt ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimessa käydyssä oikeudenkäynnissä. Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimessa valittaja ei väittänyt, että olisi jätetty tutkimatta, onko toimittu yhteisvastuuperiaatteen mukaisesti.
123. Mikäli yhteisöjen tuomioistuin kuitenkin katsoo, että väite voidaan ottaa tutkittavaksi, on otettava huomioon seuraavat perusteltavuutta koskevat seikat.
124. Valituskirjelmästä käy ilmi, että valittaja ilmeisesti tulkitsee kyseistä oikeuskäytäntöä siten, että sen lähtökohtana olevia periaatteita voidaan soveltaa ainoastaan tapauksiin, joissa jokin laitos hoitaa luonteeltaan yksinomaan sosiaalisia tehtäviä.(58)
125. Tältä osin on selvyyden vuoksi ensin huomautettava, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen valituksenalaisen tuomion 65–69 kohdassa esittämät seikat, joihin valittaja viittaa, koskivat sitä, onko Eurocontrolin standardointitoiminta luonteeltaan taloudellista vai ei.
126. Kuten ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin totesi 61 kohdassa viitaten edellä mainittuun yhteisöjen tuomioistuinten oikeuskäytäntöön,(59) taloudellista toimintaa on kaikki toiminta, jossa tavaroita tai palveluja tarjotaan tietyillä markkinoilla. Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin tähdensi lisäksi perustellusti sitä, että yhteisön oikeuden käsite ”taloudellinen toiminta” liittyy tavaroiden ja palvelujen tarjoamiseen muttei niiden hankintaan. Niinpä ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin muistuttikin asiassa FENIN vastaan komissio annetusta tuomiosta,(60) jonka mukaan pelkästään se, että yksikkö ostaa tuotteita – vaikka suurinakin määrinä – käyttääkseen niitä muunlaisessa, esimerkiksi puhtaasti sosiaalisesti toiminnassa, ei ole riittävä peruste luonnehtia yksikköä yritykseksi. Yksikön toiminta markkinoilla ostajana ei ole riittävä peruste luonnehtia kyseistä toimintaa taloudelliseksi, koska siitä puuttuu olennainen piirre eli tavaroiden ja palvelujen tarjoaminen.
127. Valittaja ei moiti tämän oikeuskäytännön oikeellisuutta. Sen näkemys asiassa FENIN vastaan komissio annetusta tuomiosta kuitenkin perustuu liian suppeaan ja siksi virheelliseen tulkintaan. Kuten edellä jo osoitin, ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin halusi mainitussa tuomiossa lähinnä selventää, että ainoastaan toimintaa, jossa tavaroita tai palveluja tarjotaan tietyillä markkinoilla, voidaan pitää taloudellisena toimintana.(61)
128. Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin hylkäsi näin ollen valittajan väitteen perustellusti.
129. Tämäkin valitusperuste on siis hylättävä.
130. Väitteelle perusteluvelvollisuuden laiminlyönnistä ei mielestäni ole esitetty riittäviä perusteluja, varsinkaan kun ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin esittää valituksenalaisen tuomion 59 kohdassa ja sitä seuraavissa kohdissa ja varsinkin 61 kohdassa perusteet päätelmälleen, jonka mukaan standardien laatimista ei sen näkökulmasta voida pitää taloudellisena toimintana.
131. Näin ollen tämä valitusperuste on hylättävä.
132. Valittaja toteaa niistä oikeudellisista virheistä, jotka liittyvät EY 82 artiklan sovellettavuuteen Eurocontrolin harjoittamaan tutkimus- ja kehitystoimintaan (erityisesti prototyyppien hankintaan ja immateriaalioikeuksien hallinnointiin), seuraavaa:
– riidanalaista päätöstä on vääristelty
– asiassa on vääristelty niitä todisteita, jotka valittaja esitti Eurocontrolin immateriaalioikeuksien hallinnoinnin taloudellisesta luonteesta.
133. Valittaja väittää, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin vääristeli asiaan liittyviä tosiseikkoja antamalla komission päätökselle sellaisen merkityksen, jota valittajan mukaan ei ole olemassa.
134. Konkreettisesti on kyse toteamuksesta, jonka mukaan prototyyppien hankinta ja immateriaalioikeuksien hallinnointi eivät ole taloudellista toimintaa. Valittaja väittää, että komissio ei riidanalaisessa päätöksessä kiistänyt tämän toiminnan taloudellista luonnetta vaan pikemminkin ainoastaan totesi, että määräävän markkina-aseman väärinkäyttö ei voi tulla kyseeseen.
135. Kuten ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin kuitenkin valituksenalaisen tuomion 74 kohdassa totesi, riidanalaisesta päätöksestä ilmenee selvästi, että väitteelle ei ole perustetta. Komissio katsookin päätöksensä 28 kohdassa yksiselitteisesti, että riidanalainen toiminta ei sen mielestä ole luonteeltaan taloudellista, ja komissio myös vahvistaa tämän toteamuksen mainitun päätöksen 29 ja 30 kohdassa.
136. Näin ollen tämä valitusperuste on hylättävä.
137. Valittaja moittii tällä valitusperusteella ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen päätelmiä, joiden mukaan prototyyppien hankintaan ja immateriaalioikeuksien hallinnointiin liittyvä Eurocontrolin toiminta ei ole luonteeltaan taloudellista.
138. Ensiksi se moittii ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen esitystä valituksenalaisen tuomion 76 kohdassa pitäen merkityksettömänä sitä, että prototyyppien kehitystoimintaa ei harjoita Eurocontrol itse vaan sitä harjoittavat kyseisen alan yritykset, sillä esillä olevassa asiassa on kyse näiden prototyyppien hankinnasta.
139. Valittajan väite ilmeisesti perustuu valituksenalaisen tuomion virheelliseen tulkintaan. Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin ei nimittäin katsonut, että prototyyppien hankinta ei ole luonteeltaan taloudellista, siksi, että näiden prototyyppien kehitystoimintaa harjoittavat kolmannet osapuolet, vaan näkemyksen taustalla on – kuten tuomion 75 kohdasta yksiselitteisesti ilmenee – lähinnä se, että prototyyppien hankintaan ei liity tavaroiden tai palvelujen tarjoamista tietyillä markkinoilla. Näin ollen puuttuu yksi olennainen piirre, jota toiminnan luonnehtiminen taloudelliseksi edellyttää.
140. Kuten Eurocontrol esittää vakuuttavasti, se ei käytä prototyyppejä tuotantopanoksena jonkin toisen myyntituotteen valmistamisessa eikä tuo kehittämiään prototyyppejä markkinoille. Pikemminkin sen prototyyppien hankintaan liittyvät ponnistelut tähtäävät yhteisen eurooppalaisen lentoliikenteen hallintajärjestelmän perustamiseen.(62) Mielestäni tämä vahvistaa ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen näkemyksen, jonka mukaan Eurocontrolin toimintaa ei voida pitää taloudellisena.
141. Lisäksi valittaja väittää, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin panee painoa vastikkeettomuuskriteerille, vaikka yhteisöjen tuomioistuinten oikeuskäytännössä tätä kriteeriä ei pidetä ratkaisevana. Valittajan mukaan sillä, että Eurocontrol ei tavoittele voittoa ja että se myöntää kehitystoiminnan yhteydessä hankitut immateriaalioikeudelliset lisenssit ilmaiseksi, ei ole merkitystä, koska vastikkeettomuus on joka tapauksessa merkityksetön piirre.
142. Tähän on huomautettava, että yhteisöjen tuomioistuinten oikeuskäytännössä vastikkeettomuutta(63) ja myös yritysten mahdollisia voitontavoittelupyrkimyksiä pidetään hyvinkin merkittävinä arvioitaessa toiminnan taloudellista luonnetta. Vaikka se, että yksikkö ei tavoittele voittoa, ei yksistään ole ratkaiseva seikka, se on joka tapauksessa ainakin seikka, joka voidaan vahvistaa muiden todisteiden avulla.(64) Tätä koskeva valittajan väite on tältä osin hylättävä.
143. Lisäksi valittaja pitää seuraavaa ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen tuomion 77 kohdassa esittämää toteamusta oikeudellisesti virheellisenä:
”Esillä olevassa asiassa kuitenkin sen lisäksi, että Eurocontrolin prototyyppien kehitystoiminnan yhteydessä hankkimat immateriaalioikeudelliset lisenssit myönnetään ilmaiseksi, kyseessä on teknisen kehityksen edistämiseen liittyvä toiminta, joka kuuluu Eurocontrolin tehtävän yleisen edun mukaisen tavoitteen piiriin, eikä sitä harjoiteta järjestön omassa intressissä, joka olisi erotettavissa kyseisestä tavoitteesta, mikä sulkee pois sen mahdollisuuden, että toiminta olisi taloudellista.”
144. Valittaja perustelee näkemystään sillä, että edellä esitetty toteamus perustuu oletukseen, jonka mukaan tekninen kehitystoiminta ei voi olla luonteeltaan taloudellista. Tämä ei kuitenkaan vastaa yhteisöjen tuomioistuinten oikeuskäytäntöä, jossa on viime aikoina tunnustettu teknisten kehitystehtävien taloudellinen luonne.
145. Olen valittajan kanssa samaa mieltä siitä, että yhteisöjen tuomioistuinten oikeuskäytännön mukaan(65) uuden teknologian kehittäminen voi tietyin edellytyksin tosiasiallisesti olla myös taloudellista toimintaa. Valittaja jättää kuitenkin ensinnäkin huomiotta seikan, johon komissio perustellusti viittaa: ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin ei puhunut ”teknisestä kehitystoiminnasta” vaan ”teknisen kehityksen edistämiseen liittyvästä toiminnasta”. Toiseksi on syytä huomauttaa, että edellä sanottu ei välttämättä päde aina vaan se voi korkeintaan olla yksi seikka muiden joukossa, minkä vuoksi kussakin tapauksessa on aina tutkittava, voiko yksikön harjoittamasta teknisen kehityksen edistämisestä – ottaen huomioon muut näkökohdat kuten voitontavoittelun puuttuminen ja toiminnan liitännäisyys – päätellä kohtuudella, että kyseessä on taloudellinen toiminta. Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on tehnyt näin oikeudellisesti moitteettomalla tavalla.
146. Näin ollen tämä valitusperuste on hylättävä.
147. Tällä valitusperusteella valittaja väittää, että sen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen järjestämässä suullisessa käsittelyssä esittämiä todisteita Eurocontrolin saamista korvauksista on vääristelty. Valittaja väittää, että se ei halunnut huomauttaa vastikkeellisuudesta vaan Eurocontrolin toimintojen moninaisuudesta sekä ristiriidasta, joka sen mukaan vallitsee Eurocontrolin harjoittaman immateriaalioikeuksien hallinnoinnin ja Eurocontrolin sisäisen asiakirjan ”ARTAS Intellectual Property Rights and Industrial Policy” sisällön välillä.
148. Komissio kiistää, että tämä asiakirja sisältyisi kannekirjelmään tai vastineeseen. Se katsoo, että tämä väite – vaikka valittaja olisi vedonnut siihen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen järjestämässä suullisessa käsittelyssä – on joka tapauksessa esitetty liian myöhään ja on sen vuoksi jätettävä tutkimatta.
149. Tästä valitusperusteesta on todettava, että valittaja ilmeisesti pyrkii väitteellään kyseenalaistamaan ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen valituksenalaisen tuomion 79 kohdan toteamukset tosiseikoista esittämättä riittäviä perusteluja sille, miltä osin todisteita sen mukaan on vääristelty. Sen sijaan on todettava, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin arvioi valittajan sille toimittamat todisteet riittävällä tavalla. Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin tutki Eurocontrolin ARTAS-järjestelmän osana hoitaman immateriaalioikeuksien hallinnoinnin ja totesi perustellusti, että käyttölisenssimaksu oli yhden ecun suuruinen, mikä vastasi ilmaista lisenssiä.
150. Näin ollen tämäkin valitusperuste on hylättävä.
151. Edellä esitetystä seuraa, että valitus on perusteeton. Näin ollen se on hylättävä kokonaisuudessaan.
152. Ehdotan, että yhteisöjen tuomioistuin muuttaa tuomion perusteluja ottaen huomioon edellä esitetyt seikat.(66)
153. Yhteisöjen tuomioistuimen työjärjestyksen 69 artiklan 2 kohdan mukaan, jota sovelletaan saman työjärjestyksen 118 artiklan nojalla muutoksenhakumenettelyyn, asianosainen, joka häviää asian, velvoitetaan korvaamaan oikeudenkäyntikulut, jos vastapuoli on sitä vaatinut. Koska valittaja on hävinnyt asian ja komissio on vaatinut oikeudenkäyntikulujensa korvaamista, valittaja on velvoitettava korvaamaan oikeudenkäyntikulut.
154. Työjärjestyksen 69 artiklan 4 kohdan 3 alakohdan mukaan, jota sovelletaan saman työjärjestyksen 118 artiklan nojalla muutoksenhakumenettelyyn, yhteisöjen tuomioistuin voi määrätä, että muun kuin 1 ja 2 kohdassa mainitun väliintulijan on vastattava omista oikeudenkäyntikuluistaan. Tämän määräyksen mukaisesti Eurocontrolin on vastattava sille väliintulijana aiheutuneista oikeudenkäyntikuluista.
155. Edellä esitetyn perusteella ehdotan, että yhteisöjen tuomioistuin toteaa seuraavaa:
– Valitus hylätään kokonaisuudessaan.
– Väliintulija vastaa omista oikeudenkäyntikuluistaan.
– Valittaja velvoitetaan korvaamaan muut oikeudenkäyntikulut.
2 –	Asia T-155/04, SELEX Sistemi Integrati v. komissio, tuomio 12.12.2006 (Kok. 2006, s. II‑4797).
3 –	Eurocontrolin perustivat alun perin Belgia, Saksa, Ranska, Luxemburg, Alankomaat ja Ison-Britannian ja Pohjois-Irlannin yhdistynyt kuningaskunta. Sen nykyisiä jäseniä ovat seuraavat valtiot (aakkosjärjestyksessä maiden englanninkielisten nimien perusteella): Albania, Armenia, Itävalta, Belgia, Bosnia ja Hertsegovina, Bulgaria, Kroatia, Kypros, Tšekki, Tanska, Suomi, Ranska, Saksa, Kreikka, Unkari, Irlanti, Italia, Liettua, Luxemburg, Malta, Moldavia, Monaco, Montenegro, Alankomaat, Norja, Puola, Portugali, Romania, Serbia, Slovakia, Slovenia, Espanja, Ruotsi, Sveitsi, entinen Jugoslavian tasavalta Makedonia, Turkki, Ukraina ja Ison-Britannian ja Pohjois-Irlannin yhdistynyt kuningaskunta.
4 –	EUVL L 304, s. 209.
5 –	EYVL L 187, s. 52.
6 –	EYVL L 95, s. 16.
7 –	EYVL 1962, 13, s. 204.
8 –	Asia C-364/92, SAT Fluggesellschaft, tuomio 19.1.1994 (Kok. 1994, s. I-43, Kok. Ep. XV, s. I-1).
9 –	Asia C-280/06, ETI ym., tuomio 11.12.2007 (Kok. 2007, s. I-0000, 38 kohta); asia C-205/03 P, FENIN v. komissio, tuomio 11.7.2006 (Kok. 2006, s. I-6295, 25 kohta); asia C-237/04, Enirisorse, tuomio 23.3.2006 (Kok. 2006, s. I-2843, 28 kohta); asia C-222/04, Cassa di Risparmio di Firenze ym., tuomio 10.1.2006 (Kok. 2006, s. I-289, 107 kohta); yhdistetyt asiat C-189/02 P, C-202/02 P, C-205/02 P–C-208/02 P ja C-213/02 P, Dansk Rørindustri ym. v. komissio, tuomio 28.6.2005 (Kok. 2005, s. I-5425, 112 kohta); yhdistetyt asiat C-264/01, C-306/01, C-354/01 ja C-355/01, AOK-Bundesverband ym., tuomio 16.3.2004 (Kok. 2004, s. I-2493, 46 kohta); yhdistetyt asiat C-180/98–C-184/98, Pavlov ym., tuomio 12.9.2000 (Kok. 2000, s. I-6451, 74 kohta) ja asia C-41/90, Höfner ja Elser, tuomio 23.4.1991 (Kok. 1991, s. I-1979, Kok. Ep. XI, s. I-147, 21 kohta).
10 –	Vuonna 1944 tehdyn Chicagon yleissopimuksen (Yhdistyneiden Kansakuntien sopimussarja, osa 15, nro 105) 1 artiklan mukaan sopimusvaltiot tunnustavat ”jokaisen valtion täydellisen ja yksinomaisen suvereniteetin alueensa yläpuoliseen ilmatilaan”. Tämän yleissopimuksen lähtökohtana on ajatus, että jokainen yksittäinen valtio vastaa lentoliikenteen turvallisuudesta (Majid, A., Legal status of international institutions: SITA, INMARSAT and Eurocontrol examined, Aldershot, 1996, s. 91). Tämä ei kuitenkaan sulje pois sitä, että valtiot siirtävät tämän toimivallan kansainväliselle järjestölle. Eurocontrol perustettiin valvomaan Euroopan yläilmatilaa. Tätä ei kuitenkaan ole tosiasiallisesti saatu aikaan. Ennen 12.2.1981 tehtyä muutospöytäkirjaa Eurocontrol tosiasiallisesti valvoi lentoturvallisuutta ainoastaan Karlsruhessa ja Maastrichtissa sijaitsevien keskustensa yläilmatilassa. Muutossopimuksen myötä Eurocontrolin tehtäväkenttä laajeni lukuisille uusille osa-alueille, mutta ainoastaan Maastrichtissa sijaitseva aluekeskus valvoo nykyään lentoliikennettä Pohjois-Saksan, Belgian, Alankomaiden ja Luxemburgin yläilmatilassa (Seidl-Hohenveldern, I., ”Eurocontrol und EWG-Wettbewerbsrecht”, Völkerrecht zwischen normativem Anspruch und politischer Realität, Berlin, 1994, s. 252).
11 –	Idot, L., ”Retour sur la notion d’entreprise”, Europe, helmikuu 2007, nro 68, s. 25, jossa kutsutaan monenlaisten toimintamuotojen yksittäistä tutkimusta ”erotettavuuden periaatteen” (”principe de dissociation”) soveltamiseksi.
12 –	Edellä alaviitteessä 8 mainittu asia SAT Fluggesellschaft, tuomion 27 kohta.
13 –	Edellä alaviitteessä 12 mainitun tuomion 30 kohta.
14 –	Vrt. seuraavat tuomiot: asia 30/59, De Gezamenlijke Steenkolenmijnen in Limburg v. korkea viranomainen, tuomio 23.2.1961 (Kok. 1961, s. 1 ja 37, Kok. Ep. I, s. 69); asia C‑313/90, CIRFS ym. v. komissio, tuomio 24.3.1993 (Kok. 1993, s. I-1125, Kok. Ep. XIV, s. I-95, 22 kohta); asia C-245/92 P, Chemie Linz v. komissio, tuomio 8.7.1999 (Kok. 1999, s. I-4643, 32 kohta); asia T-459/93, Siemens v. komissio, tuomio 8.6.1995 (Kok. 1995, s. II-1675, 21 kohta); yhdistetyt asiat T‑371/94 ja T-394/94, British Airways ym. v. komissio, tuomio 25.6.1998 (Kok. 1998, s. II-2405, 75 kohta); yhdistetyt asiat T-125/96 ja T‑152/96, Boehringer v. neuvosto ja komissio, tuomio 1.12.1999 (Kok. 1999, s. II‑3427, 183 kohta); asia T-395/94, Atlantic Container Line ym. v. komissio, tuomio 28.2.2002 (Kok. 2002, s. II-875, 382 kohta) ja asia T-114/02, BaByliss v. komissio, tuomio 3.4.2003 (Kok. 2003, s. II-1279, 417 kohta). Rengeling, H.-W., Middeke, A. ja Gellermann, M., Handbuch des Rechtsschutzes in der Europäischen Union, München, 2003, 22 §, 40 kohta, s. 405.
15 –	Asia C-13/00, komissio v. Irlanti, tuomio 19.3.2002 (Kok. 2002, s. I‑2943, 3–6 kohta); edellä alaviitteessä 14 mainittu asia CIRFS ym. v. komissio, tuomion 21 ja 22 kohta ja asia C-225/91, Matra v. komissio, tuomio 15.6.1993 (Kok. 1993, s. I‑3203, Kok. Ep. XIV, s. I-233, 11 ja 12 kohta).
16 –	Edellä alaviitteessä 8 mainittu asia SAT Fluggesellschaft, tuomion 41 kohta.
17 –	Komissio viittaa edellä alaviitteessä 9 mainittuun asiaan Höfner ja Elser (tuomion 24 kohta). Siinä yhteisöjen tuomioistuin toteaa, että perustamissopimuksen 90 artiklan 2 kohdan nojalla kilpailusääntöjä sovelletaan julkiseen työnvälityslaitokseen, jonka vastuulla jäsenvaltion lainsäädännön mukaan on yleisiin taloudellisiin tarkoituksiin liittyvien palvelujen tuottaminen, kuten työllisyyden edistämistä koskevan Saksan lain (Arbeitsförderungsgesetz) 3 §:ssä säädetään, niiltä osin kuin ne eivät estä yritystä hoitamasta niille uskottuja erityistehtäviä.
18 –	Ks. komission vastauksen 3 kohta.
19 –	Ks. Eurocontrolin vastineen 56 kohta.
20 –	Tätä toteamus käy lisäksi yksiin yhteisöjen tuomioistuimen edellä alaviitteessä 8 mainitussa asiassa SAT Fluggesellschaft esittämien päätelmien (tuomion 10 ja 11 kohta) kanssa. Mainitussa tuomiossa yhteisöjen tuomioistuin esitti Eurocontrolin esittämälle väitteelle (immuniteettiin perustuvasta) toimivallan puuttumisesta vastaväitteen, jonka mukaan sille oli esitetty EY 234 artiklan mukaisessa ennakkoratkaisumenettelyssä kysymys EY-kilpailusäännösten tulkinnasta, ei Eurocontrol-yleissopimuksen tulkinnasta. Näin ollen se, voidaanko yhteisön oikeuden sääntöihin vedota Eurocontrolia vastaan, kuuluu yhteisöjen tuomioistuimen mukaan aineellisoikeudellisiin ongelmiin eikä vaikuta yhteisöjen tuomioistuimen toimivaltaan. Kansainvälisten järjestöjen immuniteettia tarkastellaan ensisijaisesti funktionaalisesta näkökulmasta: immuniteetin tarkoituksena on varmistaa järjestöjen riippumattomuus, jota ne tarvitsevat hoitaakseen tehtävänsä ja saavuttaakseen tavoitteensa (vrt. Wenckstern, M., Handbuch des Internationalen Zivilverfahrensrechts, Die Immunität internationaler Organisationen, nide II/1, Tübingen, 1994, 44 kohta, s. 13). Esillä oleva asia ei kuitenkaan kohdistu Eurocontroliin itseensä. Esillä olevassa muutoksenhakumenettelyssä yhteisöjen tuomioistuimen tehtävänä on yksinomaan päättää ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen tuomiota koskevan valituksen hyväksymisestä tai hylkäämisestä, missä on edellä mainitun asian tavoin kyse ainoastaan EY:n kilpailusääntöjen tulkinnasta. Tältä osin asia ei vaikuta siihen, miten Eurocontrol kansainvälisenä järjestönä hoitaa tehtävänsä.
21 –	Yhteisöjen tuomioistuimen oikeuskäytännön mukaan harkintavallan väärinkäytöstä on kysymys, jos toimielin käyttää toimivaltaansa yksinomaan tai ainakin olennaisilta osin muiden kuin esitettyjen päämäärien saavuttamiseksi tai perustamissopimuksessa asian käsittelyjärjestykseksi erityisesti määrätyn menettelyn välttämiseksi. Vrt. asia C-407/04 P, Dalmine v. komissio, tuomio 25.1.2007 (Kok. 2007, s. I‑829, 99 kohta); asia C-342/03, Espanja v. neuvosto, tuomio 10.3.2005 (Kok. 2005, s. I‑1975, 64 kohta) ja asia C-48/96 P, Windpark Groothusen v. komissio, tuomio 14.5.1998 (Kok. 1998, s. I‑2873, 52 kohta).
22 –	Yhdistetyt asiat C-204/00 P, C-205/00 P, C-211/00 P, C-213/00 P, C-217/00 P ja C-219/00 P, Aalborg Portland ym., tuomio 7.1.2004 (Kok. 2004, s. I-123, 48 kohta) ja asia C-194/99 P, Thyssen Stahl v. komissio, tuomio 2.10.2003 (Kok. 2003, s. I-10821, 33 kohta). Ks. Lenaerts, K., Arts, D. ja Maselis, I., Procedural Law of the European Union, 2. painos, London, 2006, s. 453, 16-003 kohta, jossa todetaan, että yhteisöjen tuomioistuimella ei ole toimivaltaa tosiseikkojen toteamiseen. Se, että valitus rajoittuu oikeuskysymyksiin, merkitsee, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimella on tätä koskeva yksinomainen toimivalta. Tästä seuraa, että valittaja ei saa kyseenalaistaa ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen toteamuksia tosiseikoista eikä esittää tosiseikkoja, joita ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin ei ole arvioinut ensimmäisessä oikeusasteessa.
23 –	Edellä alaviitteessä 22 mainitut yhdistetyt asiat Aalborg Portland ym., tuomion 48 kohta. Ks. myös asiassa C-204/07 P, CAS v. komissio, 13.3.2008 antamani ratkaisuehdotuksen 84 kohta.
24 –	Ks. edellä alaviitteessä 22 mainitut yhdistetyt asiat Aalborg Portland ym., julkisasiamies Ruiz‑Jarabo Colomerin ratkaisuehdotus 11.2.2003, 38 kohta; yhdistetyt asiat C-280/99 P–C-282/99 P, Moccia Irme ym. v. komissio, tuomio 21.6.2001 (Kok. 2001, s. I-4717, 78 kohta) ja asia C-185/95 P, Baustahlgewerbe v. komissio, tuomio 17.12.1998 (Kok. 1998, s. I-8417, 24 kohta).
25 –	Asia C-162/05 P, Entorn v. komissio, määräys 12.1.2006 (Kok. 2006, s. I-12, 54 ja 55 kohta).
26 –	Näin totesi julkisasiamies Kokott asiassa C-413/06 P, Bertelsmann ja Sony Corporation of America, 13.12.2007 antamansa ratkaisuehdotuksen 283 kohdassa.
27 –	Vrt. julkisasiamies Mengozzin asiassa C-71/07 P, Campoli v. komissio, 8.4.2008 antama ratkaisuehdotus, 41 kohta.
28 –	Vrt. edellä alaviitteessä 26 mainittu asia Bertelsmann ja Sony Corporation of America, julkisasiamies Kokottin ratkaisuehdotuksen 286 kohta, jossa julkisasiamies ei pitänyt perustelujen korvaamista koskevia komission ”lisähuomautuksia” vastavalituksena vaan täydentävinä huomautuksina, joilla pyrittiin ainoastaan selventämään komission varsinaista lausumaa, jonka se oli antanut vastaukseksi valitukseen.
29 –	Asia 107/84, komissio v. Saksa, tuomio 11.7.1985 (Kok. 1985, s. 2655, 14 ja 15 kohta) ja asia T-128/98, Aéroports de Paris v. komissio, tuomio 12.12.2000 (Kok. 2000, s. II‑3929, 108 kohta).
30 –	Eurocontrol rahoitetaan lähinnä jäsenvaltioiden maksamilla maksuilla. Maksujen suuruus perustuu johtokunnan laatimaan ja komission sekä Eurocontrolin hyväksymään budjettiin, jossa määritellään kunkin jäsenvaltion maksuosuus. Maksuosuus määräytyy kunkin jäsenvaltion OECD-tilastojen mukaisen bruttokansantuotteen perusteella. Johtokunta laatii vuotuiset budjettisuunnitelmat, joiden hyväksyminen on komission ja Eurocontrolin tehtävä (ks. Schwenk, W. ja Giemulla, E., Handbuch des Luftverkehrsrechts, 3. painos, Köln/Berlin/München, 2005, s. 96).
31 –	Edellä alaviitteessä 9 mainittu asia Höfner ja Elser, tuomion 22 kohta.
32 –	Asia C-244/94, Fédération française des sociétés d’assurances ym., tuomio 16.11.1995 (Kok. 1995, s. I‑4013, 22 kohta) ja asia C-67/96, Albany, tuomio 21.9.1999 (Kok. 1999, s. I‑5751, 84–87 kohta).
33 –	Ks. Mestmäcker/Schweitzer, Wettbewerbsrecht (toim. Ulrich Immeng ja Ernst-Joachim Mestmäcker), 4. painos, München, 2007, 86 artikla, 18 kohta, jonka mukaan sen arvioiminen, onko jokin toiminta luonteeltaan julkisen vallan käyttöä, edellyttää kokonaisvaltaista arviointia. Tämän vuoksi yhteisöjen tuomioistuin otti edellä alaviitteessä 8 mainitussa asiassa SAT Fluggesellschaft (tuomion 30 kohta) huomioon toiminnan luonteen, tavoitteen sekä siihen sovellettavat säännöt.
34 –	Ks. Prompl, W., Luftverkehr – Eine ökonomische und politische Einführung, 5. painos, Berlin/Heidelberg, 2007, s. 23, jossa viitataan vakuuttavasti Euroopan lennonvarmistusjärjestelmien yhdenmukaistamistarpeen vaikutuksiin. Euroopan aluelennonjohtojen harmonisointi- ja integrointiohjelmalla (EATCHIP) pyritään yhdenmukaistamaan hyvin moninaiset lennonvarmistusjärjestelmät (49 lennonvarmistuselintä käyttää 31:tä eri tietokonejärjestelmää, joissa on 22 eri käyttöjärjestelmää ja 30 ohjelmointikieltä) ja tekemään niistä keskenään yhteensopivat.
35 –	Edellä alaviitteessä 8 mainittu asia SAT Fluggesellschaft, tuomion 24 kohta.
36 –	Yhteisöjen tuomioistuin päätti asiassa C-49/92 P, komissio v. Anic Partecipazioni, 8.7.1999 antamassaan tuomiossa (Kok. 1999, s. I‑4125, 120 kohta) ja asiassa C-30/91 P, Lestelle v. komissio, 9.6.1992 antamassaan tuomiossa (Kok. 1992, s. I‑3755, 28 kohta), että valitus on hylättävä, jos ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen tuomion perusteluista käy ilmi, että yhteisön oikeutta on rikottu, mutta tuomiolauselma on perusteltu muiden oikeudellisten perusteiden vuoksi.
37 –	Ks. komission vastineen 51 kohta.
38 –	Ks. valituskirjelmän 73 kohta.
39 –	Ks. tämän ratkaisuehdotuksen 71 kohta.
40 –	Laajasta oikeuskäytännöstä mainittakoon asia C-35/92 P, parlamentti v. Frederiksen, tuomio 18.3.1993 (Kok. 1993, s. I‑991, 31 kohta); asia C-362/95 P, Blackspur v. neuvosto ja komissio, tuomio 16.9.1997 (Kok. 1997, s. I‑4775, 18–23 kohta) ja yhdistetyt asiat C-403/04 P ja C-405/04 P, Sumitomo Metal Industries v. komissio, tuomio 25.1.2007 (Kok. 2007, s. I‑729, 106 kohta) sekä asia C-467/00 P, Comité du personnel de la Banque centrale européenne ym. v. EKP, määräys 13.9.2001 (Kok. 2001, s. I‑6041, 34–36 kohta).
41 –	Asia T-204/03, Haladjian Frères v. komissio, tuomio 27.9.2006 (Kok. 2006, s. II‑3779, 30 kohta).
42 –	Ks. tämän ratkaisuehdotuksen 79 kohta.
43 –	Jos ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on todennut tai arvioinut tosiseikat, yhteisöjen tuomioistuimella on EY 225 artiklan mukaan toimivalta tarkastaa näiden tosiseikkojen ja ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen tosiseikkojen perusteella tekemien oikeudellisten päätelmien oikeudellinen luonnehdinta (tältä osin edellä alaviitteessä 22 mainittu Lenaerts, K., Arts, D. ja Maselis, I., s. 457, 16-007 kohta). Kuten yhteisöjen tuomioistuin on useasti todennut, tällainen luonnehdinta muodostaa oikeuskysymyksen, joka täten voidaan saattaa yhteisöjen tuomioistuimen valvonnan alaiseksi valituksella (vrt. asia C-499/03 P, Biegi, tuomio 3.3.2005 (Kok. 2005, s. I-1751, 41 kohta); asia C-19/93 P, Rendo ym. v. komissio, tuomio 19.10.1995 (Kok. 1995, s. I‑3319, 26 kohta) ja asia C-470/00 P, parlamentti v. Ripa di Meana ym., tuomio 29.4.2004 (Kok. 2004, s. I‑4167, 41 kohta).
44 –	Ks. valituskirjelmän 92 ja 93 kohta.
45 –	Edellä alaviitteessä 2 mainitun asiassa SELEX Sistemi Integrati v. komissio annetun tuomion 33–40 kohta.
46 –	Tämän ratkaisuehdotuksen 54–56 kohta.
47 –	[Ei koske suomenkielistä käännöstä.]
48 –	Yves Lambert, Kansainvälisen siviili-ilmailujärjestön entinen pääsihteeri (1976–1988) ja Eurocontrolin entinen pääjohtaja (1994–2000) toteaa artikkelissaan ”Eurocontrol et l’OACI” (Annals of air and space law/Annales de droit aérien et spatial, nide 19 (1994), s. 360), että standardien ja teknisten eritelmien valmistelua ja laatimista pidetään olennaisina apuvälineinä viraston tavoittelemien yhdenmukaistamis- ja yhdentämistavoitteiden saavuttamiseksi.
49 –	”Julkinen tehtävä” on laaja käsite, jolla tieteellisenä käsitteenä kuvaillaan tietyn asian yhteiskunnallista tärkeyttä mutta jota toisinaan käytetään myös oikeudellisena käsitteenä. Jos jotakin asiaa kuvaillaan julkiseksi tehtäväksi, tällöin ei ilmaista, että kyseessä on valtiolle kuuluva tehtävä. Ks. Raschauer, B., Allgemeines Verwaltungsrecht, Wien/New York, 1998, s. 358, 722 kohta, jossa todetaan perustellusti, että julkisia tehtäviä voivat suorittaa myös yksityiset tahot (esim. yhteiskuntaan sopeuttamista tai AIDS-työtä edistävien yhdistysten toiminta, joka vähentää valtion kuormitusta).
50 –	Julkiselle vallalle tyypillisiä ovat osa-alueet, joilla ilmenee nimenomainen valtiollisuus, esivalta, yksipuolinen määräys- ja käskyvalta: valtio sille ominaisen valtapiirin edustajana (vrt. edellä alaviitteessä 49 mainittu Raschauer, B., s. 357, 720 kohta). Esimerkkinä julkisesta vallasta tai valtapiiristä voidaan mainita valtiollisten elinten lainsäädäntötoiminta. Valtioilla itsenäisinä kansainvälisen oikeuden oikeussubjekteina ei kuitenkaan ole yksinoikeutta siihen, vaan se voidaan siirtää myös kansainvälisille järjestöille, jotka voivat käyttää sitä (ks. Schliesky, U., Souveränität und Legitimität von Herrschaftsgewalt, Tübingen, 2004, s. 336, jossa mainitaan Euroopan yhteisö esimerkkinä kansallisen lainsäädäntötoiminnan tilalle tulevasta ylikansallisesta lainsäädännästä).
51 –	Kansainvälisellä tasolla eivät suinkaan toimi enää ainoastaan valtiot. Niiden tilalle ovat 1900-luvun alusta lähtien enenevässä määrin tulleet kansainväliset järjestöt. Kansainvälisten järjestöjen esiintulo johtuu siitä, että kansainvälinen kanssakäyminen ilman vakiintunutta yhteistyön muotoa käy koko ajan mahdottomammaksi. Tämän vuoksi kansainväliset järjestöt ovat toiminnan vakiintumisen ratkaisevia osatekijöitä, koska järjestöjä ylläpitävät jäsenet voivat perustaa niitä lähes mihin tahansa tarkoitukseen ja antaa niille toiminnan kannalta tarkoituksenmukaiset valtuudet. Vahvistamalla sisäistä rakennetta ja varmistamalla oma mielipiteenmuodostus voidaan suurelta osin turvata tehtävien hoitaminen keskeytyksettä (ks. Klein, E., ”Die Internationalen und Supranationalen Organisationen als Völkerrechtssubjekte”, Völkerrecht (toim. Wolfgang Graf Vitzthum), Berlin/New York, 1997, s. 273, 1 kohta).
52 –	Ks. valituskirjelmän 104 ja 105 kohta.
53 –	Ks. tämän ratkaisuehdotuksen 71–72 kohta.
54 –	Ks. tämän ratkaisuehdotuksen 20 kohta.
55 –	Asia 118/85, komissio v. Italia, tuomio 16.6.1987 (Kok. 1987, s. 2599, 7 kohta); asia C-343/95, Diego Cali & Figli, tuomio 18.3.1997 (Kok. 1997, s. I‑1547, 16 kohta); edellä alaviitteessä 9 mainitut yhdistetyt asiat Pavlov ym., tuomion 75 kohta; asia Cassa di Risparmio di Firenze, tuomion 108 kohta ja asia Enirisorse, tuomion 29 kohta sekä edellä alaviitteessä 29 mainittu asia Aéroports de Paris v. komissio, tuomion 107 kohta.
56 –	Ks. Arcelin, L., ”Être ou (et?) ne pas être une entreprise. C’est la question…”, Revue Lamy de la Concurrence, 2007 nro 11, s. 22, jossa todetaan, että ”markkinat” perinteisesti määritellään kysynnän ja tarjonnan yhteispeliksi. Sen mukaisesti ei ole olemassa tarjontaa ilman kysyntää.
57 –	Ks. komission vastineen 101 kohta.
58 –	Ks. valituskirjelmän 122 kohta.
59 –	Ks. tämän ratkaisuehdotuksen 116 kohta ja alaviitteessä 55 mainittu oikeuskäytäntö.
60 –	Asia T-319/99, FENIN v. komissio, tuomio 4.3.2003 (Kok. 2003, s. II‑357, 37 kohta). Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin totesi seuraavaa: ”Näin ollen kun yksikkö ostaa tuotteen ja vaikka se ostaisi tuotteita suurina määrinä, mutta ei tee sitä tarjotakseen tavaroita tai palveluja taloudellisen toiminnan yhteydessä vaan käyttääkseen näitä tuotteita muunlaisessa toiminnassa, esimerkiksi puhtaasti sosiaalisessa toiminnassa, kyse ei ole yrityksestä pelkästään sen vuoksi, että se toimii markkinoilla ostajana. Vaikka onkin totta, että tällainen yksikkö voi käyttää huomattavaa taloudellista valtaa, mikä voi tietyissä tapauksissa johtaa monopoliasemaan, on kuitenkin todettava, että siltä osin kuin se toiminta, jonka harjoittamiseksi yksikkö ostaa näitä tuotteita, ei ole taloudellista, yksikköä ei ole pidettävä yhteisön kilpailusäännöissä tarkoitettuna yrityksenä eikä siihen siten sovelleta EY 81 artiklan 1 kohdassa ja EY 82 artiklassa määrättyjä kieltoja.”
61 –	Yhteisöjen tuomioistuin vahvisti tämän edellä alaviitteessä 9 mainittua asiaa FENIN v. komissio koskevassa muutoksenhakumenettelyssä, tuomion 25 kohta. Mainitussa kohdassa yhteisöjen tuomioistuin totesi, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin oli korostanut valituksenalaisena olleen tuomion 36 kohdassa yhteisöjen tuomioistuimen oikeuskäytännön mukaisesti, että taloudellista toimintaa on kaikki toiminta, jossa tavaroita tai palveluja tarjotaan tietyillä markkinoilla. Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin päätteli tämän pohjalta perustellusti, että tuotteen ostamista ei ole erotettava sen myöhemmästä käytöstä tämän ostotoiminnan laadun arvioimisessa ja että sillä, onko ostetun tuotteen myöhempi käyttö taloudellista vai ei, on ratkaiseva merkitys tämän ostotoiminnan luonteen määrittämisessä. Ks. Prieto, C., ”Chronique de jurisprudence du Tribunal et de la Cour de justice des Communautés européennes”, Journal du droit international, 2007, s. 670, jonka mukaan yhteisöjen tuomioistuin halusi tällä tavoin selventää, että ratkaisevana piirteenä on aina tavaroiden ja palvelujen tarjonta. Vastaavasti myös Kovar, J.‑P., ”Le Tribunal précise la notion d’activité économique et confirme la jurisprudence Fenin sur la qualification de l’acte d’achat”, Concurrences, 2007, nro 1, s. 168, 170 ja edellä alaviitteessä 56 mainittu Arcelin, L., s. 22, joissa katsotaan edellä alaviitteessä 2 mainitun ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen asiassa SELEX Sistemi Integrati v. komissio antaman tuomion vahvistavan yhteisöjen tuomioistuinten oikeuskäytännön asiassa FENIN.
62 –	Ks. Eurocontrolin vastineen 102 kohta. Ks. edellä alaviitteessä 11 mainittu Idot, L., s. 25, jonka mukaan tutkittavat seikat eivät kuitenkaan niinkään koske sitä, onko olemassa markkinat, kuin poliittista päätöstä, jolla julkinen tutkimus asetetaan etusijalle yksityiseen tutkimukseen nähden.
63 –	Vastikkeettomuuskriteerin merkityksellisyys arvioitaessa toiminnan taloudellista luonnetta, ks. sosiaaliturvajärjestelmän tehtäviä koskevat yhdistetyt asiat C-159/91–160/91, Poucet ja Pistre, tuomio 17.2.1993 (Kok. 1993, s. I‑637, Kok. Ep. XIV, s. I-27, 10 kohta); tullihuolitsijoiden toimintaa koskeva asia C-35/96, komissio v. Italia, tuomio 18.6.1998 (Kok. 1998, 37 kohta); edellä alaviitteessä 9 mainitut itsenäisten erikoislääkärien toimintaa koskevat yhdistetyt asiat Pavlov ym., tuomion 76 ja 77 kohta. Ks. edellä alaviitteessä 61 mainittu Prieto, C., s. 670, jossa viitataan em. oikeuskäytäntöön ja todetaan, että vastikkeellinen osallistuminen markkinoille on aina otettava huomioon.
64 –	Edellä alaviitteessä 60 mainitussa asiassa FENIN v. komissio (tuomion 39 kohta) ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin tarkasteli sitä, harjoittaako kyseinen laitos toimintaa ilman voitontavoittelua. Edellä alaviitteessä 55 mainitussa asiassa Enirisorse (tuomion 31 kohta) yhteisöjen tuomioistuin yhtäältä totesi, että yrityksen taloudellinen toiminta muodostuu sen konkreettisesta toiminnasta – kyseisessä asiassa uusien hiilen käyttöä koskevien teknologioiden kehittämisestä ja erityistukipalvelujen tarjoamisesta viranomaisille, julkisoikeudellisille laitoksille ja näiden teknologioiden kehittämisestä kiinnostuneille yhtiöille. Toisaalta yhteisöjen tuomioistuin katsoi, että kyseinen yritys tavoittelee toiminnallaan voittoa.
65 –	Vrt. edellä alaviitteessä 55 mainittu asia Enirisorse (tuomion 31 kohta) teknologiseen kehittämistoimintaan liittyen.
66 –	Ks. tämän ratkaisuehdotuksen 53–69 ja 98–110 kohta.

matches:
tuomioistuin
tuomioistuin
tuomioistuin
tuomioistuin
tuomioistuin
tuomioistuin
tuomioistuin
tuomioistuin
tuomioistuin
tuomioistuin
tuomioistuin
tuomioistuin
tuomioistuin
tuomioistuin
tuomioistuin
tuomioistuin
tuomioistuin
tuomioistuin
tuomioistuin
tuomioistuin
tuomioistuin
tuomioistuin
tuomioistuin
tuomioistuin
tuomioistuin
tuomioistuin
tuomioistuin
tuomioistuin
tuomioistuin
tuomioistuin
tuomioistuin
tuomioistuin
tuomioistuin
tuomioistuin
tuomioistuin
tuomioistuin
tuomioistuin
tuomioistuin
tuomioistuin
tuomioistuin
tuomioistuin
tuomioistuin
tuomioistuin
tuomioistuin
tuomioistuin
tuomioistuin
tuomioistuin
tuomioistuin
tuomioistuin
tuomioistuin
tuomioistuin
tuomioistuin
tuomioistuin
tuomioistuin
tuomioistuin
tuomioistuin
tuomioistuin
tuomioistuin
tuomioistuin
tuomioistuin
tuomioistuin
tuomioistuin
tuomioistuin
tuomioistuin
tuomioistuin
tuomioistuin
tuomioistuin
tuomioistuin
tuomioistuin
tuomioistuin
tuomioistuin
tuomioistuin
tuomioistuin
sui generis
tuomioistuin
tuomioistuin
tuomioistuin
tuomioistuin
tuomioistuin
tuomioistuin
tuomioistuin
tuomioistuin
tuomioistuin
tuomioistuin
tuomioistuin
tuomioistuin
tuomioistuin
tuomioistuin
tuomioistuin
tuomioistuin
tuomioistuin
tuomioistuin
tuomioistuin
tuomioistuin
tuomioistuin
tuomioistuin
tuomioistuin
tuomioistuin
tuomioistuin
tuomioistuin
tuomioistuin
tuomioistuin
tuomioistuin
tuomioistuin
tuomioistuin
tuomioistuin
tuomioistuin
tuomioistuin
tuomioistuin
tuomioistuin
tuomioistuin
tuomioistuin
tuomioistuin
tuomioistuin
tuomioistuin
tuomioistuin
tuomioistuin