text:
Euroopan unionin C 312/9. j
Komission tiedonanto — Yhteisön suuntaviivat lentoasemien rahoittamisesta ja alueellisilta lentoasemilta liikennöivien lentoyhtiöiden toiminnan aloittamista koskevasta valtiontuesta ( 1 )
Yhteisön suuntaviivat lentoasemien rahoittamisesta ja alueellisilta lentoasemilta liikennöivien lentoyhtiöiden toiminnan aloittamista koskevasta valtiontuesta
1.1 Yleinen asiayhteys
Nämä suuntaviivat liittyvät yleisesti Euroopan ilmatilan avaamiseen, jonka toteuttamiseksi komissio on työskennellyt yli 10 vuotta. Vuonna 1993 voimaan tulleeseen niin sanottuun kolmanteen toimenpidekokonaisuuteen sisältyvien vapauttamistoimenpiteiden ansiosta kaikilla lentoliikenteen harjoittajilla, joilla on yhteisön toimilupa, on huhtikuusta 1997 alkaen ollut pääsy yhteisön sisäisille markkinoille ilman minkäänlaisia, edes hinnoittelua koskevia rajoituksia (1). Jos jäsenvaltio haluaa varmistaa, että sen kansalaisten saatavilla on jatkuvasti laadukkaita ja kohtuuhintaisia palveluja jäsenvaltion koko alueella, se voi ottaa käyttöön selkeään lainsäädäntöön perustuvia julkisen palvelun velvoitteita, joissa voidaan määritellä liikennevuorojen tiheys ja täsmällisyys, paikkojen riittävyys ja alennetut hinnat tietyille käyttäjäryhmille. Tällaisten julkisen palvelun velvoitteiden avulla lentoliikenneala on voinut osallistua taloudellisen ja sosiaalisen yhteenkuuluvuuden luomiseen ja alueiden tasapainoiseen kehittämiseen.
Näiden toimien lisäksi lentoliikenteen alalla on toteutettu monenlaisia toimenpiteitä, joilla pyritään hallitsemaan markkinoiden vapauttamista ja mahdollistamaan alan toimijoiden välinen kilpailu tasavertaisilla säännöillä. Tällaisia toimenpiteitä ovat esimerkiksi lähtö- ja saapumisaikojen jakamista koskevat säännöt (2), maahuolintaa koskevat toimenpiteet (3) ja tietokonepohjaiset varausjärjestelmät (4). Lähitulevaisuudessa annetaan uusia kohdennettuja ehdotuksia lähtö- ja saapumisaikojen jakamisesta (tähän esitetään ensimmäistä kertaa markkinalähtöistä mekanismia, jonka tarkoituksena on parantaa liikkuvuutta ylikuormitetuilla lentoasemilla) sekä tietokonepohjaisten paikanvarausjärjestelmien tasavertaisista käyttömahdollisuuksista ja maahuolinnasta. Viimeksi mainitun ehdotuksen tarkoituksena on lisätä palvelujen tarjoajien välistä kilpailua parantamalla niiden pääsyä markkinoille.
Samalla kun toimialan avaaminen on luonnollisesti vaikuttanut merkittävästi myös perinteisten tai kansallisten lentoyhtiöiden toimintaan, valtiontukien myöntämistä on valvottu tiukasti. Rakenneuudistustuen ainutkertaisuusperiaatteen soveltaminen onkin auttanut kaikkein reaktiivisimpia lentoyhtiöitä siirtymään suhteellisen suojatusta toimintatavasta talouden toimijan tavanomaiseen toimintatapaan. Tästä on ollut seurauksena koko ilmailualan merkittävä rakenteellinen uudistuminen, joka oli entistäkin välttämättömämpää vuoden 2001 syyskuun 11. päivän tapahtumien ja niiden kaikkeen lentoliikenteeseen vaikuttaneiden huomattavien seurausten jälkeen. Lentoyhtiöiden keskittyminen on toteutunut viimeaikaisissa liittoutumissa, joita ovat tehneet esimerkiksi Air France ja Alitalia, Lufthansa ja Austrian Airlines ja Iberia ja British Airways, sekä aivan äskettäin tapahtuneessa Air Francen ja KLM:n yhdistymisessä.
Euroopan yhteisöjen tuomioistuimen niin sanotut Open skies ‐tuomiot (5) ovat niin ikään virkistäneet ilmailualaa, sillä niissä on vahvistettu, että yhteisöllä on valtuudet käydä kansainvälisiä neuvotteluja siviili-ilmailun alalla. Tuomiot ovat hyvin merkittäviä, sillä ne edistävät myös eurooppalaisten toimijoiden keskittymistä ja näiden mahdollisuuksia vastata kolmansien maiden lentoyhtiöiden kilpailuun yhteisön toimilla.
Eurooppalaisilla lentoliikennemarkkinoilla on viime vuosina ilmennyt kaksi merkittävää kehityssuuntaa; yksi niistä on se, että markkinoille on ilmaantunut uusia, yhteisön laajuisesti merkittäviä lentoyhtiöitä, joilla on kannustavia hintatarjouksia ja niitä tukeva alhainen kustannusrakenne. Toinen kehityssuunta koskee lentoasemia, jotka ovat viime vuosina osoittautuneet hyvin aktiivisiksi uusien lentoyhteyksien houkuttelemisessa.
1.2 Kehitys lentoasema-alalla
Lentoasemat kehittyivät aluksi usein puhtaasti alueellisen ajattelun ja joissain tapauksissa puolustusvoimien tarpeiden mukaisesti. Tällainen aluesuunnittelunäkemys on joissakin tapauksissa edelleen vallalla, mutta toisaalta monet lentoasemat ovat siirtyneet valtiolta alueiden tai julkisten yritysten hallintaan tai yksityiselle sektorille. Yksityisen sektorin lentoasematoiminta on yleensä kehittynyt niin, että pääoma on yksityistetty tai omistuspohjaa laajennettu vähitellen.
Tämän vuoksi yhteisön lentoasemilla on tehty perusteellisia organisatorisia muutoksia, joiden taustalla on paitsi yksityisten sijoittajien aktiivinen kiinnostus lentoasemia kohtaan myös julkisten viranomaisten suopeampi asenne sitä kohtaan, että yksityinen sektori osallistuu lentoasemien kehittämiseen. Tämän vuoksi lentoasemien toiminta on nykyään entistä monipuolisempaa ja myös monimutkaisempaa.
Kehitys vaikuttaa kuitenkin EU:n eri lentoasemiin eri tavoin. Seitsemän suurimman lentoaseman osuus on yli kolmannes ja 23 suurimman lentoaseman osuus yli kaksi kolmannesta (6) kaikesta EU:n liikenteestä. Vaikka lentoasemat ovat edelleen ennen muuta lentoliikenteen tarvitseman infrastruktuurin tarjoajia, niistä on myös tullut erittäin menestyksekkäitä kaupallisia toimijoita. Toisaalta suurin osa EU:n pienistä lentoasemista on edelleen julkisen vallan hallussa, ja niiden toimintaa harjoitetaan julkisen edun mukaisesti. Näin ollen jonkin lentoaseman vaikutus muiden lentoasemien toimintaan ja jäsenvaltioiden välisiin markkinoihin vaihtelee merkittävästi sen mukaan, mihin luokkaan se kuuluu (ks. jaksossa 1.2.1 esitetty luokittelu).
Lisäksi tunnustetaan yleisesti, että lentoasemilla voi olla vaikutusta paikalliseen talouteen sekä paikallisten palvelujen, esimerkiksi koulutus- ja terveyspalvelujen, säilymiseen. Lentoasemat ovat myös tärkeitä Euroopan syrjäisimpien alueiden yhdistäjiä. Lentomatkustajilla ja rahtiliikenteellä onkin suuri vaikutus eräiden alueiden kilpailukykyyn ja kehittymiseen. Hyvin toimivat lentoasemat voivat vetää puoleensa lentoyhtiöitä ja edistää siten talouden toimintaa sekä taloudellista, sosiaalista ja alueellista yhteenkuuluvuutta Euroopan unionissa.
Komissio toteaa kuitenkin, että lentoliikenne ei ole ainoa mahdollinen kehityssuunta, kun halutaan parantaa eri alueiden liikenneyhteyksiä. Erittäin tärkeitä EU:n ja erityisesti alueellisten suurkaupunkien välisen sosiaalisen ja taloudellisen yhteenkuuluvuuden ylläpitäjiä ovat myös suurten nopeuksien rautatieyhteydet. Kuten vuonna 2001 laaditussa valkoisessa kirjassakin (7) todetaan, rautatie- ja lentoliikenteen yhdistävän intermodaaliliikenteen avulla voidaan saavuttaa merkittävä kapasiteetin lisäys, kun nämä liikennemuodot eivät kilpaile keskenään vaan täydentävät toisiaan suurkaupunkien välisissä yhteyksissä, joita hoidetaan suurten nopeuksien junilla.
1.2.1 Lentoasemien luokittelu
Erilaisten lentoasemien välillä esiintyy nykyisin eritasoista kilpailua. Tämän vuoksi yksi valtiontukien tutkinnan perusnäkökohdista on selvittää, missä määrin kilpailu voi vääristyä ja mitkä ovat vaikutukset yhteisön sisäisiin markkinoihin. Kilpailutilanteita arvioidaan tapauskohtaisesti asianomaisten markkinoiden lähtökohdista. Tutkimus (8) on kuitenkin osoittanut, että yleensä suuret kansainväliset keskuslentoasemat kilpailevat samanlaisten lentoasemien kanssa kaikilla liikenteen aloilla, jotka voivat tulla kysymykseen, jolloin kilpailun taso voi riippua esimerkiksi ruuhkautumisesta tai vaihtoehtoisen kuljetusmuodon saatavuudesta. Joissain tapauksissa (ks. jäljempänä) keskuslentoasemat voivat kilpailla myös suurten alueellisten lentoasemien kanssa. Suuret alueelliset lentoasemat voivat kilpailla paitsi muiden suurten alueellisten lentoasemien kanssa myös yhteisön suurten keskuslentoasemien ja maaliikenteen kanssa, etenkin jos niillä on hyvät maaliikenneyhteydet. Saman tutkimuksen perusteella pienet lentoasemat eivät yleensä kilpaile muiden lentoasemien kanssa. Joissakin tapauksissa samankokoisten naapurilentoasemien asiakashankinta-alueissa voi tosin olla päällekkäisyyksiä, ja silloin kyseiset lentoasemat saattavat kilpailla keskenään.
Yhteisön suuntaviivoista Euroopan laajuisen liikenneverkon kehittämiseksi tehdyssä neuvoston ja Euroopan parlamentin päätöksessä (9) jaetaan lentoasemat käytännössä kolmeen luokkaan:
kansainväliset yhteyslentoasemat (vuotuinen matkustajamäärä yleensä vähintään 5 000 000),
yhteisön yhteyslentoasemat (vuotuinen matkustajamäärä yleensä 1 000 000–4 999 999), ja
alueelliset yhteyslentoasemat ja yhdysliikennettä hoitavat lentoasemat (vuotuinen matkustajamäärä yleensä 250 000–999 999).
Alueiden komitea on puolestaan ehdottanut alueellisten lentoasemien kapasiteetista 2 päivänä heinäkuuta 2002 antamassaan suuntaa-antavassa lausunnossa (10), että eurooppalaiset lentoasemat jaettaisiin viiteen luokkaan:
suurimmat jatkoyhteyslentoasemat (yli 25 miljoonaa matkustajaa; 4 lentoasemaa), noin 30 prosenttia Euroopan lentoliikenteestä,
valtakunnalliset lentoasemat (10–25 miljoonaa matkustajaa; 16 lentoasemaa), noin 35 prosenttia Euroopan lentoliikenteestä,
15 sellaista lentoasemaa, joiden kautta kulkee 5–10 miljoonaa matkustajaa; luokka kattaa noin 14 prosenttia Euroopan lentoliikenteestä,
57 sellaista lentoasemaa, joiden kautta kulkee 1–5 miljoonaa matkustajaa; luokka kattaa noin 17 prosenttia Euroopan lentoliikenteestä,
67 sellaista lentoasemaa, joiden kautta kulkee 200 000–1 miljoona matkustajaa; luokka kattaa noin 4 prosenttia Euroopan lentoliikenteestä. (11)
Alueiden komitean mukaan alueelliset lentoasemat luetaan yleensä kuuluviksi kahteen viimeksi mainittuun luokkaan, mutta alueellisina lentoasemina voidaan pitää myös eräitä keskimmäiseen luokkaan kuuluvia lentoasemia.
Komissio katsoo, että nämä kaksi luokittelua ovat varsin yhteneväiset, ja esittää näissä suuntaviivoissa käytettäväksi neljää luokkaa seuraavasti:
luokka A: suuret yhteisön lentoasemat, joiden vuotuinen matkustajamäärä on yli 10 miljoonaa,
luokka B: valtakunnalliset lentoasemat, joiden vuotuinen matkustajamäärä on 5–10 miljoonaa,
luokka C: suuret alueelliset lentoasemat, joiden vuotuinen matkustajamäärä on 1–5 miljoonaa,
luokka D: pienet alueelliset lentoasemat, joiden vuotuinen matkustajamäärä on alle miljoona.
1.3 Halpalentoyhtiöt
Perinteisiin lentoyhtiöihin verrattuna halpalentoyhtiöiden markkinaosuus kasvoi vuosien 1998–2004 välisenä aikana 4,0 prosentista 20,8 prosenttiin. Luvut kuitenkin vaihtelevat huomattavasti jäsenvaltioittain. (12) Vuonna 2004 kolme suurinta halpalentoyhtiötä kuljetti EU:ssa yli 62 miljoonaa matkustajaa. (13)
Komissio pitää tätä tervetulleena kehityksenä ja arvostaa sitä, että näiden toimijoiden ansiosta Euroopan lentoliikenteen hinnat ovat yleisesti alentuneet, tarjonta on monipuolistunut ja lentoliikenne on tullut entistä useampien matkustajien ulottuville. Perustamissopimuksen valvojana sen on kuitenkin huolehdittava siitä, että sisämarkkinoiden sääntöjä noudatetaan ja että varsinkin tasavertaisen kilpailun takaavat säännöt pannaan moitteettomasti täytäntöön erityisesti valtiontukien yhteydessä. Tapa, jolla halpalentoyhtiöt neuvottelevat nykyisin julkisesta tuesta joko suoraan tai lentoaseman pitäjän välityksellä, on tuonut esiin useita EY:n perustamissopimuksen kilpailusääntöjen soveltamiseen liittyviä kysymyksiä, ja komissiolle on tehty sen vuoksi useita valituksia. Komissio tekikin asian vuoksi äskettäin päätöksen (14), joka koski Ryanairin toiminnan aloittamista Charleroissa. Tämä on luonut markkinoilla odotuksia siitä, että laadittaisiin selkeä oikeudellinen kehys, jossa määriteltäisiin näihin uusiin käytäntöihin sovellettavat säännöt.
2. Näiden suuntaviivojen tavoitteet ja suhde vuoden 1994 suuntaviivoihin
Komission vuonna 1994 antamat suuntaviivat EY:n perustamissopimuksen 92 ja 93 artiklan ja ETA-sopimuksen 61 artiklan soveltamisesta lentoliikenteen alan valtiontukiin (15) (jäljempänä ”lentoliikennettä koskevat suuntaviivat”) eivät kata kaikkia lentoasemien rahoitukseen liittyviä uusia näkökohtia eivätkä uusien lentoyhtiöiden aloitustukia.
Niissä keskitytään lähes yksinomaan lentoyhtiöille myönnettävän valtiontuen edellytyksiin ja hyväksytään suorat tuet lentoyhtiöiden toimintaan ainoastaan silloin kun on kyse julkisen palvelun velvoitteista ja sosiaalisista tuista. Lentoasemien osalta suuntaviivojen II osassa olevassa 3 kohdassa käsitellään julkisia investointeja infrastruktuureihin. Näistä todetaan, että ”infrastruktuurihankkeiden (lentoasemien) toteuttaminen on yleisluonteinen talouspoliittinen toimenpide, jota komissio ei voi valvoa perustamissopimuksen valtiontukisääntöjen nojalla. Tämä yleinen periaate koskee ainoastaan jäsenvaltioiden toteuttamia infrastruktuureja, sanotun kuitenkaan rajoittamatta sellaisten tukien mahdollista arvioimista, jotka ovat seurausta tietyille yhtiöille myönnetystä suosituimmuuskohtelusta infrastruktuurin käytössä.” Nämä uudet suuntaviivat eivät siis korvaa vuoden 1994 suuntaviivoja vaan täydentävät niitä. Uusissa suuntaviivoissa määritellään, miten kilpailusääntöjä on sovellettava lentoasemien rahoituksen eri muotoihin (ks. 4 jakso) sekä alueellisilta lentoasemilta liikennöiville lentoyhtiöille myönnettäviin aloitustukiin (ks. 5 jakso).
Tukea arvioidessaan komissio ottaa huomioon, että alueellisten lentoasemien kehittäminen edistää monia eri unionin politiikkoja. Esimerkiksi:
Alueellisten lentoasemien käytön lisääntyminen auttaa torjumaan lentoliikenteen ruuhkautumista Euroopan suurimmilla keskuslentoasemilla. Komissio toteaa valkoisessa kirjassaan Eurooppalainen liikennepolitiikka vuoteen 2010 (16), että ”ilmatilan ruuhkautumisen purkamiseksi on jo olemassa konkreettinen toimintasuunnitelma, mutta maapalvelujen ruuhkautumiseen ei ole vielä kiinnitetty tarpeeksi huomiota eikä riittäviin toimenpiteisiin ole ryhdytty. Melkein puolet Euroopan 50 suurimmasta lentoasemasta on tullut maapalvelujen osalta kapasiteettinsa äärirajoille”.
Euroopan sisäisten lentojen liikennöiminen useammasta yhteyspisteestä käsin edistää liikkuvuutta Euroopassa.
Lisäksi lentoasemien kehittäminen edistää myös asianomaisten paikallistalouksien kehitystä.
Alueellisilla lentoasemilla on kuitenkin usein epäedullisemmat edellytykset kehittää tarjontaansa kuin Lontoon, Pariisin ja Frankfurtin kaltaisilla suurilla eurooppalaisilla keskuslentoasemilla. Niillä ei ole tukenaan suurta lentoyhtiötä, joka keskittäisi niille toimintansa tarjotakseen matkustajilleen mahdollisimman paljon jatkoyhteyksiä ja hyötyäkseen lentoasemarakenteen tarjoamista suurista mittakaavaeduista. Ne eivät välttämättä ole saavuttaneet ratkaisevaa kokoa ollakseen kyllin houkuttelevia. Alueellisilla lentoasemilla on lisäksi usein heikko julkisuuskuva ja maine, mikä johtuu joko eristyneestä sijainnista yhteisön ulkoalueilla (esim. Azorit) tai sijainnista talouskriisistä kärsineen alueen sydämessä (esim. Charleroi entisellä hiilikaivosalueella).
Siksi komissio suhtautuu näissä suuntaviivoissa myönteisesti alueellisten lentoasemien kehittämiseen, mutta haluaa toki samalla varmistaa, että avoimuuden, syrjimättömyyden ja oikeasuhteisuuden periaatteita noudatetaan täysimääräisesti, niin että alueellisille lentoasemille myönnettävä julkinen rahoitus ja lentoyhtiöille myönnettävä valtiontuki ei vääristä kilpailua yhteisen edun vastaisella tavalla.
Kehittämistyössä on myös noudatettava yhteisön liikennepolitiikan yleisiä tavoitteita ja otettava huomioon erityisesti lentoliikenteen yhteiskäyttö raideliikenteen kanssa. Komissio onkin viime vuosina osallistunut tähän työhön monin tavoin sekä poliittisesti että antamalla rahoitusta useisiin kunnianhimoisiin ohjelmiin, joilla on tarkoitus kehittää suurten nopeuksien rautatieverkkoa. Suurten nopeuksien junat ovat hyvin houkutteleva vaihtoehto lentoliikenteelle sekä ajankäytön, hinnan, matkustusmukavuuden että kestävän kehityksen kannalta. Vaikka tarvitaankin vielä paljon työtä ennen kuin suurten nopeuksien rautatieyhteydet kattavat koko unionin alueen, on pyrittävä hyödyntämään suurnopeusjunien kapasiteettia tarjota tehokkaita ja korkealaatuisia yhteyksiä ja kannustamaan rautatie- ja lentoliikennealan toimijoita EY:n perustamissopimuksen 81 artiklan mahdollistamaan yhteistyöhön, jotta voidaan kehittää rautateiden ja lentoliikenteen keskinäistä täydentävyyttä käyttäjien edun mukaisesti.
Siltä osin kuin näissä suuntaviivoissa otetaan kantaa siihen, millainen tuki on katsottava valtiontueksi, ne ilmentävät komission tämänhetkistä tulkintaa näistä kysymyksistä. Nämä kannanotot ovat kuitenkin vain alustavia eivätkä ne vaikuta siihen, miten Euroopan yhteisöjen tuomioistuin ja ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin tulkitsevat valtiontuen käsitettä.
3. Soveltamisala ja soveltuvuutta koskevat yhteiset säännöt
3.1 Soveltamisala ja oikeusperusta
Näissä suuntaviivoissa määritellään, missä määrin ja millä edellytyksillä komissio arvioi lentoasemien julkista rahoitusta sekä valtiontukia, jotka on tarkoitettu lentoyhtiöiden toiminnan aloittamiseen, valtiontukia koskevia yhteisön sääntöjä ja menettelyjä noudattaen. Tällaisia arvioita tehdessään komissio soveltaa perustamissopimuksen 86 artiklan 2 kohtaa tai 87 artiklan 3 kohdan a, b tai c alakohtaa.
Perustamissopimuksen 86 artiklan 2 kohdassa annetaan jäsenvaltioille mahdollisuus poiketa yhteisön valtiontukisäännöistä tapauksissa, joissa julkinen tuki koskee yrityksen tuottamia yleisiin taloudellisiin tarkoituksiin liittyviä palveluja, silloin kun yhteisön valtiontukisääntöjen soveltaminen oikeudellisesti tai tosiasiallisesti estäisi yrityksiä hoitamasta niille uskottuja erityistehtäviä ja kun kaupan kehitykseen ei vaikuteta tavalla, joka olisi ristiriidassa yhteisön etujen kanssa.
Perustamissopimuksen 87 artiklan 3 kohdassa luetellaan tuet, joita voidaan pitää yhteismarkkinoille soveltuvina. Kyseisen kohdan a ja c alakohdassa sallitaan poikkeukset tiettyjen alueiden ja tietyn taloudellisen toiminnan kehitystä edistäville tai helpottaville tuille.
Komissio on vahvistanut näissä suuntaviivoissa ja muissa alueellisia tukia koskevissa säännöissä edellytykset, joiden täyttyessä alueellisia tukia voidaan pitää yhteismarkkinoille soveltuvina perustamissopimuksen 87 artiklan 3 kohdan a ja c alakohdan mukaisesti. Näiden säännösten nojalla lentoasemille tai lentoyhtiöille (toiminnan aloittamiseen) myönnetty toimintatuki (17) voitaisiin katsoa yhteismarkkinoille soveltuvaksi vain poikkeuksellisesti ja tiukkojen edellytysten täyttyessä Euroopan köyhimmillä alueilla, kuten alueilla, joilla voidaan soveltaa perustamissopimuksen 87 artiklan 3 kohdan a alakohdassa säädettyä poikkeusta sekä kaikkein syrjäisimmillä ja harvaan asutuilla alueilla (18).
Perustamissopimuksen 87 artiklan 3 kohdan b alakohdan mukaan tukea Euroopan yhteistä etua koskevan tärkeän hankkeen edistämiseen voidaan pitää yhteismarkkinoille soveltuvana. Erityisesti viitataan Euroopan laajuisten verkkojen hankkeisiin, joihin voi sisältyä myös lentoasemia koskevia hankkeita.
Silloin kun edellä mainittuja säännöksiä ei voida soveltaa, komissio arvioi lentoasemille ja toiminnan aloittamiseen myönnettyä tukea perustamissopimuksen 87 artiklan 3 kohdan c alakohdan nojalla. Seuraavassa esitetään periaatteet, joita komissio noudattaa tällaisia arvioita tehdessään.
3.2 Arviointi valtiontuesta
3.2.1 Lentoasemien taloudellinen toiminta
Perustamissopimus on puolueeton sen suhteen, onko jäsenvaltio valinnut lentoasemille julkisen vai yksityisen omistuksen. Valtiontuen arvioinnissa olennainen kysymys on, harjoittaako tuensaaja taloudellista toimintaa. (19) On selvää, että lentoyhtiöt harjoittavat taloudellista toimintaa. Kun lentoasema harjoittaa taloudellista toimintaa, se on näin ollen oikeudellisesta asemastaan ja rahoitustavastaan riippumatta yritys EY:n perustamissopimuksen 87 artiklan 1 kohdassa tarkoitetussa merkityksessä, ja siihen sovelletaan perustamissopimuksen sääntöjä valtiontuesta (20).
Euroopan yhteisöjen tuomioistuin on todennut asiassa ”Aéroports de Paris” (21), että lentoasemien hallinnointi ja käyttö, mukaan luettuna lentoasemapalvelujen tuottaminen lentoyhtiöille ja eri palvelujen tarjoajille lentoasemalla, on taloudellista toimintaa, sillä ensinnäkin ”siinä lentoaseman rakennelmat ja laitteet annetaan lentoyhtiöiden ja erilaisten palvelujen tarjoajien käyttöön sellaista maksua vastaan, jonka määrän hallinnoija vahvistaa vapaasti, ja toiseksi se ei kuulu julkisen vallan käyttöön ja se voidaan erottaa julkisen vallan käyttöön liittyvästä toiminnasta”. Lentoaseman pitäjä siis harjoittaa periaatteessa taloudellista toimintaa EY:n perustamissopimuksen 87 artiklan 1 kohdassa tarkoitetussa merkityksessä, ja siihen sovelletaan valtiontukea koskevia sääntöjä.
Kaikki lentoaseman pitäjän harjoittama toiminta ei kuitenkaan välttämättä ole taloudellista toimintaa. On tarpeen erottaa toisistaan erilaiset toiminnot ja määritellä, ovatko ne taloudellista toimintaa. (22)
Kuten tuomioistuin on todennut, toiminta, joka kuuluu tavallisesti julkista valtaa käyttävän valtion vastuulle, ei ole luonteeltaan taloudellista eikä siten kuulu valtiontukisääntöjen soveltamisalaan. Tällaiseen toimintaan kuuluvat ilmailun turvaaminen, lennonjohto, poliisi, tulli jne. Tällaiseen toimintaan annetun tuen tulee yleensä rajoittua ainoastaan toiminnasta aiheutuvien kustannusten kattamiseen, eikä sitä saa siirtää muun taloudellisen toiminnan hyväksi. (23) Komissio totesi syyskuun 11. päivänä 2001 tehtyjen terrori-iskujen jälkeen 10. lokakuuta 2001 antamassaan tiedonannossa: ”On itsestään selvää, että jos tiettyjä toimenpiteitä tehdään suoraan pakollisiksi lentoyhtiöille ja muille alan toimijoille, kuten lentoasemille ja lennonvarmistuspalvelujen tarjoajille, niiden rahoittaminen valtiovallan toimesta ei saa johtaa perustamissopimuksen vastaisiin toimintatukiin”.
3.2.2 Yleisiin taloudellisiin tarkoituksiin liittyvät lentoasemien palvelut
Julkinen viranomainen voi pitää joitakin lentoasemien toimintoja tarpeellisina yleisiin taloudellisiin tarkoituksiin liittyvän palvelun tarjoamiseksi. Tällaisessa tapauksessa viranomainen asettaa lentoaseman pitäjälle tiettyjä julkisen palvelun velvoitteita, joiden tarkoituksena on varmistaa, että yleinen julkinen etu toteutuu asianmukaisesti. Tällaisissa olosuhteissa lentoaseman pitäjä voi saada julkisilta viranomaisilta korvauksen julkisen palvelun velvoitteesta aiheutuvien ylimääräisten kustannusten kattamiseen. Poikkeustapauksissa voidaan koko lentoaseman pitäminen katsoa yleiseen taloudelliseen tarkoitukseen liittyväksi palveluksi. Tällaisessa tapauksessa julkinen viranomainen voi määrätä julkisen palvelun velvoitteita tällaiselle — esimerkiksi syrjäisellä alueella sijaitsevalle — lentoasemalle ja päättää niistä aiheutuvien kustannusten mahdollisesta korvaamisesta. On kuitenkin huomattava, että lentoaseman pito kokonaisuutena yleiseen taloudelliseen tarkoitukseen liittyvänä palveluna ei saisi sisältää muuta kuin lentoaseman perustoimintaan suoraan liittyvää toimintaa, joka määritellään tarkemmin kohdassa 53 (iv).
Komissio haluaa tässä yhteydessä muistuttaa asiassa Altmark annetusta yhteisöjen tuomioistuimen tuomiosta (24), jossa vahvistetaan tätä koskeva oikeuskäytäntö. Tuomioistuin totesi, että julkisen palvelun korvaukset eivät ole EY:n perustamissopimuksen 87 artiklan mukaista valtiontukea, jos seuraavat neljä edellytystä täyttyvät:
edunsaajayrityksen tehtäväksi on tosiasiassa annettava julkisen palvelun velvoitteiden täyttäminen, ja nämä velvoitteet on määriteltävä selvästi;
korvauksen laskennassa käytettävät parametrit on etukäteen vahvistettava objektiivisesti ja läpinäkyvästi;
korvaus ei saa ylittää sitä, mikä on välttämätöntä, jotta voidaan kattaa kokonaan tai osittain ne kustannukset, joita julkisen palvelun velvoitteiden täyttäminen aiheuttaa, kun otetaan huomioon toiminnasta saadut tulot ja velvoitteiden täyttämisestä saatava kohtuullinen voitto; ja
silloin kun julkisen palvelun velvoitteiden täyttämisestä vastaavaa yritystä ei jossakin konkreettisessa tapauksessa valita sellaisessa julkisia hankintoja koskevassa menettelyssä, jossa voidaan valita se ehdokas, joka kykenee tuottamaan kyseiset palvelut julkisyhteisön kannalta vähäisimmin kustannuksin, tarvittavan korvauksen taso on määritettävä tarkastelemalla sellaisia kustannuksia, joita hyvin johdetulle ja asetettujen julkisen palvelun velvoitteiden täyttämisen kannalta riittävillä kuljetusvälineillä varustetulle keskivertoyritykselle aiheutuisi kyseisten velvoitteiden täyttämisestä, kun otetaan huomioon toiminnasta saatavat tulot ja velvoitteiden täyttämisestä saatava kohtuullinen voitto.
Jos Altmark-tuomiossa vahvistettuja edellytyksiä noudatetaan, lentoaseman pitäjälle määrättyjen julkisen palvelun velvoitteiden korvaukset eivät ole valtiontukea.
Muiden kuin edellä tarkoitettujen lentoasematoimintojen julkista rahoitusta voidaan todennäköisesti pitää perustamissopimuksen 87 artiklan 1 kohdan mukaisena valtiontukena, jos se vaikuttaa kilpailuun ja yhteisön sisäiseen kauppaan.
3.2.3 Lentoasemille myönnetyn rahoituksen vaikutukset kilpailuun ja jäsenvaltioiden väliseen kauppaan
Lentoasemien välistä kilpailua voidaan arvioida lentoyhtiöiden käyttämien valintaperusteiden avulla vertaamalla esimerkiksi lentoasemien tarjoamia lentoasemapalveluja ja niiden asiakaskuntia, alueen väestöä ja taloudellista toimintaa, ruuhkia, maaliikenneyhteyksiä sekä lentoaseman infrastruktuurin ja palvelujen käytöstä perittäviä maksuja. Maksujen taso on yksi merkittävä tekijä siksi, että lentoasemalle myönnettyä julkista rahoitusta voidaan käyttää lentoasemamaksujen pitämiseen keinotekoisesti niin alhaisina, että tämä houkuttelee liikennettä ja vääristää siten merkittävästi kilpailua.
Näissä suuntaviivoissa komissio katsoo kuitenkin, että 1.2.1 jaksossa määriteltyjen luokkien avulla voidaan arvioida, missä määrin lentoasemat voivat kilpailla keskenään ja missä määrin lentoasemalle myönnetty julkinen rahoitus voi vaikuttaa vääristävästi yhteisön sisäiseen kilpailuun.
Yhteisön ja valtakunnallisille lentoasemille (luokat A ja B) myönnetyn julkisen tuen katsotaan näin ollen yleensä vääristävän tai uhkaavan vääristää kilpailua ja vaikuttavan jäsenvaltioiden väliseen kauppaan. Sen sijaan pienille alueellisille lentoasemille (luokka D) myönnettävään rahoitukseen ei juuri liity riskiä kilpailun vääristymisestä tai siitä, että ne vaikuttaisivat kaupan kehitykseen yhteisön etujen kanssa ristiriitaisella tavalla.
Näitä yleisiä suuntauksia lukuun ottamatta ei kuitenkaan ole mahdollista antaa yleispätevää arviota eri tilanteista etenkään luokkiin C ja D kuuluvien lentoasemien osalta.
Sen vuoksi komissiolle onkin ilmoitettava etukäteen kaikista lentoasemien hyväksi toteutettavista toimenpiteistä, jotka saattavat olla valtiontukea, jotta se voi arvioida toimenpiteen vaikutukset kilpailuun ja jäsenvaltioiden väliseen kauppaan ja tarvittaessa sen soveltuvuuden yhteismarkkinoille.
Poikkeustapauksessa, kun luokkaan D kuuluvalle lentoasemalle on annettu tehtäväksi tarjota yleisiin taloudellisiin tarkoituksiin liittyviä palveluja, komissio on kuitenkin päättänyt, että lentoasemille tästä julkisen palvelun velvoitteesta maksettavana korvauksena myönnetty valtiontuki vapautetaan ennakkoilmoitusvelvollisuudesta ja tuki todetaan yhteismarkkinoille soveltuvaksi, jos tietyt edellytykset täyttyvät. (25)
3.2.4 Markkinataloudessa toimivan yksityisen sijoittajan periaate
Perustamissopimuksen 295 artiklassa todetaan, että ”perustamissopimus ei puutu jäsenvaltioiden omistusoikeusjärjestelmiin”. Jäsenvaltiot voivat näin ollen omistaa ja johtaa yrityksiä sekä hankkia osakkeita tai muita osakkuuksia julkisiin tai yksityisiin yrityksiin.
Tästä periaatteesta johtuu, että komission toiminta ei saa rangaista eikä suosia sellaisia julkisia viranomaisia, jotka ovat osakkaina tiettyjen yritysten pääomassa. Ei myöskään ole komission asia ottaa kantaa siihen, millaisia valintoja yritykset tekevät eri rahoitusmuotojen suhteen.
Tämän vuoksi näissä suuntaviivoissa ei erotella erilaisia tuensaajia niiden oikeudellisen rakenteen perusteella eikä sen mukaan, toimivatko ne julkisella vai yksityisellä sektorilla. Kaikki viittaukset lentoasemiin tai niiden pitäjiin voivat koskea minkä tahansa tyyppistä oikeussubjektia.
Syrjimättömyyden ja tasavertaisen kohtelun periaatteet eivät sitä paitsi vapauta julkisia viranomaisia tai yrityksiä kilpailusääntöjen soveltamisesta.
Riippumatta siitä, onko kyseessä lentoasemalle myönnetty julkinen rahoitus vai julkisten viranomaisten lentoyhtiöille suoraan tai epäsuorasti myöntämä rahoitus, komissio yleensä tutkii, onko kyseessä valtiontuki, arvioimalla, olisiko ”yksityinen sijoittaja, joka perustaa toimintansa odotettavissa olevaan tuottoon jättäen kaikki yhteiskunnalliset sekä aluepoliittiset ja alakohtaiset näkökannat huomioon ottamatta, tehnyt tällaisen pääomasijoituksen samanlaisissa olosuhteissa” (26).
Yhteisöjen tuomioistuin on todennut, että ”yhdenvertaisuuden periaate, johon hallitukset vetoavat julkisten ja yksityisten yritysten suhteissa yleensä, edellyttää, että molempien ryhmien tilanne on toisiinsa rinnastettava. Yksityiset yritykset määrittävät (…) teollisen ja kaupallisen strategiansa ottaen huomioon erityisesti kannattavuustekijät. Julkisten yritysten päätöksiin voivat sitä vastoin vaikuttaa tästä poikkeavat tekijät, sillä kyseisiin päätöksiin voivat vaikuttaa julkiset viranomaiset, jotka pyrkivät yleisen edun mukaisiin tavoitteisiin.” (27) Odotettavissa olevan tuoton käsite on siis keskeinen sen toimijan kannalta, joka talouden toimijana antaa kyseiset varat käyttöön.
Tuomioistuin on niin ikään todennut, että julkisen sektorin sijoittajan toimintaa on verrattava keskimääräistä tuottoa tavoittelevaan yksityiseen sijoittajaan, jonka toimintaa voidaan perustella pitkän aikavälin tuottavuusnäkymien ohjaamilla rakenne-, yleis- tai aluepolitiikalla (28). Nämä näkökohdat soveltuvat erityisesti infrastruktuureja koskevien sijoitusten tarkastelemiseen.
Kaikkia jäsenvaltioiden tai julkisten viranomaisten valtion varoista myöntämiä tukia lentoaseman pitäjille ja lentoliikenteen harjoittajille on siten tutkittava näiden periaatteiden pohjalta. Jos valtiot tai viranomaiset toimivat kuten edellä tarkoitettu yksityinen talouden toimija, niiden myöntämä taloudellinen etu ei ole valtiontukea.
Jos sen sijaan julkisia varoja annetaan yrityksen käyttöön suotuisammin edellytyksin (taloustermein ilmaistuna pienemmin kustannuksin) kuin ne, joita markkinoilla toimiva yksityinen sijoittaja soveltaisi vastaavassa rahoitus- ja kilpailutilanteessa olevaan yritykseen, kyseisen yrityksen saamaa taloudellista etua on pidettävä valtiontukena.
Kun tuki on tarkoitettu toiminnan aloittamiseen, julkisessa omistuksessa oleva lentoasema voi myöntää lentoyhtiölle taloudellisia etuja omista varoistaan, jotka se on saanut omalla taloudellisella toiminnallaan, ilman että on kyse valtiontuesta, jos se voi osoittaa toimivansa yksityisen sijoittajan tavoin esimerkiksi esittämällä liiketoimintasuunnitelman, josta käyvät ilmi sijoituksen tuottavuusnäkymät sijoittajan lentoasemalla harjoittaman taloudellisen toiminnan kannalta. Ja päinvastoin, jos yksityinen lentoasema myöntää lentoyhtiölle rahoitusta niin, että se käytännössä vain jakaa edelleen julkisyhteisöltä saamiaan julkisia varoja, tätä tukea on pidettävä valtiontukena, koska päätös julkisten varojen uudelleenjakamisesta on julkisten viranomaisten tekemä.
On syytä korostaa, että yksityisen sijoittajan periaatteen soveltaminen, jolloin kyseessä ei siis ole valtiontuki, edellyttää, että sijoittajaksi katsotun toimijan talousmalli on kokonaisuutena luotettava: jos lentoasema ei kykene rahoittamaan omia investointejaan tai ei pysty vastaamaan niistä aiheutuvista kustannuksista tai jos osa sen käyttökustannuksista maksetaan julkisista varoista yli sen osuuden, joka aiheutuu yleistä etua koskevista tehtävistä, sitä ei yleensä voida pitää markkinataloudessa toimivana yksityisenä sijoittajana, paitsi jos näin todetaan tapauskohtaisessa tutkimuksessa. Näin ollen tällaiseen lentoasemaan olisi erittäin vaikea soveltaa tätä argumentointia.
4. Lentoasemien rahoitus
Lentoaseman toiminta voidaan luokitella seuraavasti:
lentoaseman varsinaisen infrastruktuurin ja varusteiden rakentaminen (kiitotiet, terminaalit, asematasoalueet, lennonjohtotorni) tai välittömien tukitoimintojen varusteet (esim. sammutus- ja turvalaitteet);
infrastruktuurin käyttö, johon sisältyy lentoasemainfrastruktuurin ylläpito ja hallinta;
lentoliikenteen liitännäispalvelujen tarjoaminen lentoasemalla; tällaisia ovat muun muassa maahuolintapalvelut ja niihin liittyvän infrastruktuurin käyttö, palontorjunta, hätäpalvelut, turvallisuus jne; ja
muu kuin lentoasemaan perustoimintaan suoraan liittyvä kaupallinen toiminta, esimerkiksi tilojen ja kiinteistöjen rakentaminen, rahoitus, käyttö ja vuokraus paitsi toimisto- ja varastokäyttöön myös hotelleille ja lentoasemalla toimiville teollisuusyrityksille, myymälöille, ravintoloille ja pysäköintilaitoksille. Koska nämä toiminnat eivät liity liikenteenharjoittamiseen, niille myönnetty julkinen rahoitus ei kuulu näiden suuntaviivojen soveltamisalaan, vaan sitä tarkastellaan asianomaisten alakohtaisten ja horisontaalisten sääntöjen perusteella.
Näitä suuntaviivoja sovelletaan kaikkeen lentoasematoimintaan lukuun ottamatta lentoturvallisuuteen ja lennonjohtoon liittyviä toimintoja tai muita toimintoja, joista jäsenvaltio on julkisen vallan käyttäjänä vastuussa. (29)
4.1 Lentoasemien infrastruktuurin rahoitus
Tässä jaksossa käsitellään lentoasemien varsinaisen infrastruktuurin ja varusteiden rakentamiseen myönnettävää tukea eli suoraa tukea siten kuin se määritellään jäljempänä 53 kohdan i alakohdassa ja 54 kohdassa.
Infrastruktuuri on lentoaseman pitäjän taloudellisen toiminnan perusta. Se tarjoaa kuitenkin myös valtiolle mahdollisuuden vaikuttaa alueelliseen taloudelliseen kehittämiseen sekä aluesuunnittelu- ja liikennepolitiikkaan ja niin edelleen.
Kun lentoaseman pitäjä harjoittaa kohdassa 30 mainitussa yhteisöjen tuomioistuimen tuomiossa tarkoitettua taloudellista toimintaa, sen tulisi rahoittaa hallinnoimiensa infrastruktuurien käyttö- tai rakennuskustannukset omista varoistaan. Jos siis jäsenvaltion julkiset (myös alue- tai paikallistason) viranomaiset antavat lentoaseman pitäjän käyttöön lentoaseman infrastruktuureja tavalla, joka ei vastaa yksityisen sijoittajan toimintaa, eli ilman asianmukaista rahallista korvausta, tai jos lentoaseman pitäjälle myönnetään julkista tukea infrastruktuurien rahoittamiseen, tämä voi antaa lentoaseman pitäjälle kilpailijoihin nähden sellaista taloudellista etua, josta on ilmoitettava etukäteen ja joka on arvioitava valtiontukisääntöjen perusteella.
Tässä yhteydessä on syytä muistuttaa, että komissio on jo aiemmin täsmentänyt, millä edellytyksin se katsoo, että esimerkiksi maa-alueen tai rakennuksen myymiseen (30) tai yrityksen yksityistämiseen (31) ei sisälly valtiontukea. Näin on yleensä silloin, kun myynti tapahtuu markkinahintaan ja varsinkin jos hinta on määritelty avoimella tarjouskilpailulla, jolle ei aseteta ehtoja ja joka on riittävästi julkistettu ja syrjimätön ja takaa mahdollisten hakijoiden tasavertaisen kohtelun. Vastaavaa logiikkaa on sovellettava soveltuvin osin periaatteessa myös silloin, kun julkiset viranomaiset myyvät infrastruktuureja tai antavat niitä toimijoiden käyttöön, rajoittamatta kuitenkaan julkisiin hankintoihin ja toimilupiin sovellettavista säännöistä aiheutuvia velvoitteita, silloin kun kyseisiä menettelyjä on sovellettava.
Kaikissa esimerkkitapauksissa ei kuitenkaan ole mahdollista sulkea etukäteen pois valtiontuen mahdollisuutta. Valtiontuesta saattaa olla kyse esimerkiksi silloin kun infrastruktuuri on myönnetty ennalta määrätylle toimijalle, joka saa siitä perusteetonta etua, tai jos uuden infrastruktuurin myyntihinta poikkeaa rakennuskustannuksista aiheetta tavalla, joka tuo uudelle omistajalle perusteetonta etua.
Etenkin jos lentoaseman pitäjälle luovutetaan sellaista infrastruktuuria, jota ei vielä ollut olemassa kun aiemman infrastruktuurin käyttöoikeus myönnettiin, lentoaseman pitäjän on maksettava uudesta infrastruktuurista vuokra, joka vastaa markkinahintaa ja erityisesti siitä aiheutuvia kustannuksia ja käyttöoikeuden kestoa. Jos infrastruktuurin kehittämistä ei mainita alkuperäisessä sopimuksessa, edellytetään lisäksi, että uusi infrastruktuuri liittyy läheisesti aiemman infrastruktuurin käyttöön ja että lentoaseman pitäjän alkuperäisen sopimuksen kohde säilyy ennallaan.
Kun valtiontuen mahdollisuutta ei voida sulkea pois, toimenpiteestä on tehtävä ennakkoilmoitus. Jos todetaan, että kyseessä on valtiontuki, tuki voidaan julistaa yhteismarkkinoille soveltuvaksi erityisesti perustamissopimuksen 87 artiklan 3 kohdan a, b tai c alakohdan tai 86 artiklan 2 kohdan ja tarvittaessa niiden soveltamissäännösten nojalla. Tätä varten komissio selvittää erityisesti seuraavat seikat:
vastaako infrastruktuurin rakentaminen ja käyttö jotakin selkeästi määriteltyä yleishyödyllistä tavoitetta (aluekehitys, liikenneyhteyksien parantaminen jne.),
onko infrastruktuuri tarpeen ja oikeasuhteinen vahvistetun tavoitteen kannalta,
ovatko infrastruktuurin käyttöön liittyvät odotukset tyydyttävät keskipitkällä aikavälillä, erityisesti kun niitä verrataan jo olemassa olevien infrastruktuurien käyttöön,
onko kaikilla mahdollisilla käyttäjillä tasavertainen ja syrjimätön oikeus infrastruktuurin käyttöön,
vaikuttaako tuki kaupan kehitykseen tavalla, joka on ristiriidassa yhteisön etujen kanssa.
4.2 Lentoasemainfrastruktuurin käyttöä koskeva tuki
Komissio on periaatteessa sitä mieltä, että lentoaseman pitäjän on toimittava kuten muutkin markkinoiden toimijat eli katettava lentoaseman infrastruktuurin hallintaan ja ylläpitoon liittyvät tavanomaiset kustannukset omista varoistaan. Näin ollen kaikki näihin palveluihin annettu julkinen rahoitus vähentäisi lentoaseman pitäjän menoja, joista sen olisi tavallisesti vastattava normaalin toimintansa yhteydessä.
Tällainen rahoitus ei ole valtiontukea, jos sillä ainoastaan korvataan lentoaseman pidolle asetettu julkisen palvelun velvoite asiassa Altmark (32) omaksutussa oikeuskäytännössä vahvistettujen edellytysten mukaisesti. Muussa tapauksessa lentoaseman toimintaan myönnettyä tukea pidetään valtion varoista myönnettynä toimintatukena. Kuten näiden suuntaviivojen 3.1 osassa todetaan, tällainen tuki voitaisiin katsoa yhteismarkkinoille soveltuvaksi ainoastaan perustamissopimuksen 87 artiklan 3 kohdan a tai c alakohdan nojalla, jos tuki on myönnetty Euroopan köyhimmillä alueilla ja täyttää tietyt edellytykset, tai perustamissopimuksen 86 artiklan 2 kohdan nojalla, jos tuki täyttää tietyt edellytykset, joiden avulla varmistetaan, että se on välttämätöntä yleisiin taloudellisiin tarkoituksiin liittyvän palvelun tarjoamiseksi eikä vaikuta kaupan kehitykseen tavalla, joka olisi ristiriidassa yhteisön etujen kanssa.
Kun kyseessä on perustamissopimuksen 86 artiklan 2 kohdan soveltaminen, näiden suuntaviivojen 40 kohdassa on jo todettu, että komissio on päättänyt pitää yhteismarkkinoille soveltuvana valtiontukea, joka myönnetään luokkaan D kuuluville lentoasemille korvauksena julkisen palvelun velvoitteen suorittamisesta, kunhan tuki täyttää tietyt edellytykset. Jos valtiontukea myönnetään korvauksena julkisen palvelun velvoitteen täyttämisestä suuremmille lentoasemille (luokat A, B tai C) tai jos tuki ei täytä päätöksessä vahvistettuja perusteita ja edellytyksiä, siitä olisi tehtävä ennakkoilmoitus ja sen soveltuvuus yhteismarkkinoille olisi arvioitava tapauskohtaisesti.
Arvioinnin yhteydessä komissio tarkistaa, että lentoasemalle on todella annettu yleishyödyllisen palvelun tehtävä ja että siitä maksettavan korvauksen määrä ei ylitä sitä, mikä on välttämätöntä tähän palveluun liittyvien velvoitteiden toteuttamisesta aiheutuvien kustannusten kattamiseksi, ottaen huomioon myös toiminnasta saatavat tulot ja kohtuullinen voitto.
Julkisen palvelun tehtävä on osoitettava lentoasemalle vähintään yhdellä virallisella asiakirjalla, jonka muodon kukin jäsenvaltio voi määritellä itse. Näiden asiakirjojen on sisällettävä kaikki tarvittavat tiedot julkisen palvelun kustannusten määrittelemiseksi ja niissä on ilmoitettava erityisesti seuraavat seikat:
julkisen palvelun velvoitteen täsmällinen luonne,
asianomaiset lentoaseman pitäjät ja alueet,
lentoasemalle myönnetyt erityis- tai yksinoikeudet,
korvauksen laskemista, valvontaa ja tarkistamista koskevat perusteet,
keinot, joiden avulla voidaan välttää korvauksen muodostuminen liian suureksi tai pieneksi ja säännöt, joiden mukaan määrää voidaan tällaisessa tilanteessa korjata.
Korvauksen määrää laskettaessa on kuluina ja tuloina otettava huomioon kaikki yleisiin taloudellisiin tarkoituksiin liittyvästä palvelusta aiheutuvat kustannukset ja siitä saatavat tulot. Jos lentoaseman pitäjällä on muita erityis- tai yksinoikeuksia, jotka liittyvät tähän yleisiin taloudellisiin tarkoituksiin liittyvään palveluun, huomioon on otettava myös kaikki tällaisista varatuista sopimuksista saadut tulot. Tämän vuoksi on laadittava selkeä erillinen kirjanpito ja erotettava lentoaseman pitäjän eri toimintojen tilit toisistaan. (33)
4.3 Lentoasemapalveluja koskeva tuki
Maahuolinta on liiketoimintaa, joka on direktiivin 96/67/EY (34) nojalla avattu kilpailulle sellaisilla lentoasemilla, joiden vuotuinen matkustajamäärä on yli kaksi miljoonaa.
Lentoaseman pitäjä, joka toimittaa myös maahuolintapalveluja, voi periä näistä palveluista eri lentoyhtiöiltä eri maksun, jos maksun suuruuden vaihtelu johtuu toimitettujen palvelujen luonteesta tai laajuudesta. (35)
Kun lentoaseman vuotuinen matkustajamäärä on alle kaksi miljoonaa, maahuolintapalveluja tarjoava lentoaseman pitäjä voi tehdä voittojen ja tappioiden tasaamiseksi siirtoja eri liiketoimintojensa välillä (esimerkiksi maahuolinnan ja pysäköintipalveluiden välillä), kunhan se ei koske niihin julkisiin varoihin, jotka lentoasema on saanut viranomaistoimintaa tai yleisiin taloudellisiin tarkoituksiin liittyvien palvelujen tarjoamista varten. Silloin kun maahuolintapalveluissa ei ole kilpailua, lentoaseman pitäjän on kuitenkin huolehdittava erityisesti siitä, ettei se riko kansallisia tai yhteisön säännöksiä ja ettei se varsinkaan käytä määräävää markkina-asemaansa väärin perustamissopimuksen 82 artiklassa tarkoitetulla tavalla (artiklassa muun muassa kielletään yrityksiä, joilla on määräävä asema yhteismarkkinoilla tai niiden merkittävällä osalla, soveltamasta eri lentoyhtiöiden samankaltaisiin suorituksiin erilaisia ehtoja niin, että ne joutuisivat epäedulliseen kilpailuasemaan).
Jos lentoaseman vuotuinen matkustajamäärä ylittää kahden miljoonan matkustajan rajan, maahuolintapalvelujen tarjoamisella on voitava kattaa siitä aiheutuvat kustannukset niin, että siihen ei saa käyttää lentoaseman muita kaupallisia tuottoja kuten julkisia varoja, jotka lentoasema on saanut viranomaistoimintaa tai yleisiin taloudellisiin tarkoituksiin liittyvien palvelujen tarjoamista varten.
5. Aloitustuet
Pienten lentoasemien matkustajamäärät eivät useinkaan riitä ratkaisevan koon saavuttamiseen ja kannattavuusrajan ylittämiseen.
Kannattavuusrajaa ei ole määritelty absoluuttisina lukuina. Alueiden komitea on arvioinut, että se vastaa 1,5 miljoonan matkustajan vuotuista matkustajamäärää, mutta edellä mainittu Cranfieldin yliopiston tutkimus, jossa esitetään rajaksi 500 000 ja jopa miljoona matkustajaa vuodessa, osoittaa, että vaihtelua esiintyy paitsi maittain myös sen mukaan, miten lentoasematoiminta on organisoitu. (36)
Jotkin alueelliset lentoasemat voivat laskea selviytyvänsä sen ansiosta, että julkisen palvelun velvoitteita täyttävät lentoyhtiöt tuovat niille matkustajavolyymia (37) tai että kansalliset viranomaiset ottavat käyttöön sosiaalisia tukijärjestelyjä. Lentoyhtiöt sijoittavat kuitenkin toimipaikkansa mieluummin hyvin toimiville suurille lentoasemille, joilla on edullinen sijainti ja nopeat jatkoyhteydet, joita matkustajat ovat tottuneet käyttämään ja joissa niille tarjotaan hyviä lähtö- ja saapumisaikoja. Lisäksi lentoasema- ja lentoliikennepolitiikassa ja investoinneissa on jo vuosien ajan keskitetty liikennettä kansallisesti merkittäviin suurkaupunkeihin.
Tämän vuoksi lentoyhtiöt eivät aina ole valmiita ottamaan ilman kannustimia riskiä siitä, että ne avaisivat reittejä, jotka liikennöidään tuntemattomilta ja vielä testaamattomilta lentoasemilta käsin. Siksi komissio voikin hyväksyä sen, että lentoyhtiöille myönnetään julkista tukea väliaikaisesti ja tietyin edellytyksin, jos niitä voidaan tällä tavoin kannustaa ottamaan alueellisilla lentoasemilla käyttöön uusia reittejä tai vuoroja, joiden avulla ne voivat lisätä matkustajamääriään ja saavuttaa siten tietyssä ajassa kannattavuusrajan. Komissio valvoo, ettei tällainen tuki hyödytä suuria lentoasemia, joilla on jo paljon kansainvälistä lentoliikennettä ja kilpailua.
Kun otetaan huomioon edellä esitetty yleistavoite, jonka mukaan on tuettava intermodaaliliikennettä ja pyrittävä käyttämään infrastruktuureja mahdollisimman tehokkaasti, ei kuitenkaan ole hyväksyttävää antaa aloitustukea uuden lentoyhteyden avaamiseen, jos on jo olemassa vastaava suurten nopeuksien rautatieyhteys.
Niiden periaatteiden mukaisesti, joita komissio noudattaa tällä alalla toteuttamissaan toimissa, tietyt poikkeukset voidaan hyväksyä kaikkein syrjäisimmillä alueilla, joiden haittana ovat vaikeat liikenneyhteydet.
Komissio on antanut suuntaviivat (38) näiden alueiden harmonisesta kehittämisestä. Niiden kehitysstrategia perustuu kolmeen päälinjaan, jotka ovat kulkuyhteyksien parantaminen, kilpailuedellytysten kehittäminen ja alueellinen yhdentyminen; nämä kaukana Manner-Euroopasta sijaitsevat alueethan ovat lähellä Karibian, Amerikan ja Afrikan maantieteellisiä markkinoita.
Tämän vuoksi komissio hyväksyy sen, että liikenneyhteyksien avaamiseen myönnettävän tuen soveltuvuutta yhteismarkkinoille tarkastellaan syrjäisimmillä alueilla joustavammin sekä tuen intensiteetin että keston suhteen, eikä se vastusta tällaista tukea, jos reitit suuntautuvat naapurissa sijaitseviin kolmansiin maihin. Tuen intensiteetin ja keston osalta sovelletaan vastaavia sääntöjä myös perustamissopimuksen 87 artiklan 3 kohdan a alakohdassa tarkoitetuilla sekä harvaan asutuilla alueilla.
5.2 Tuen soveltuvuus yhteismarkkinoille
Toiminnan aloittamista varten myönnetyt taloudelliset kannustimet antavat tuensaajayrityksille etua ja voivat siten aiheuttaa suoraan kilpailun vääristymistä yritysten välillä, koska ne alentavat tuensaajayritysten käyttökustannuksia. Tämä ei koske tapauksia, joissa julkiset viranomaiset toimivat kuten markkinataloudessa toimiva yksityinen sijoittaja (ks. jakso 3.2.4).
Tällaiset tuet voivat aiheuttaa myös välillisesti kilpailun vääristymistä yhteisön lentoasemien välillä, jos niillä tuetaan tiettyjen lentoasemien kehitystä tai peräti kannustetaan lentoyhtiöitä siirtämään toimintansa lentoasemalta toiselle ja siirtämään jonkin reitin liikennöinti yhteisön lentoasemalta alueelliselle lentoasemalle. Tällaisen tuen katsotaan yleensä olevan valtiontukea, josta on ilmoitettava komissiolle etukäteen.
Ottaen huomioon edellä mainitut tavoitteet ja uuden reitin avaamiseen liittyvät suuret vaikeudet komissio voi hyväksyä tällaisen tuen, jos se täyttää seuraavat edellytykset:
Tuensaajat: tuki maksetaan lentoliikenteen harjoittajille, joilla on lentoliikenteen harjoittajien toimiluvista annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 2407/92 mukainen jäsenvaltion antama voimassa oleva liikennelupa.
Alueelliset lentoasemat: tukea maksetaan reiteille, joita liikennöidään luokkiin C ja D kuuluvien alueellisten lentoasemien ja jonkin muun unionin lentoaseman välillä. Reiteille, joita liikennöidään kansallisten lentokenttien (luokka B) välillä, voitaisiin myöntää tukea vain asianmukaisesti perustelluissa poikkeustapauksissa, erityisesti jos jompikumpi lentoasemista sijaitsee epäsuotuisalla alueella. Näitä edellytyksiä ei välttämättä tarvitse soveltaa reiteillä, joita liikennöidään kaikkein syrjäisimmillä seuduilla sijaitsevilta lentoasemilta niiden naapurissa sijaitseviin kolmansiin maihin, kunhan tuki arvioidaan tapauskohtaisesti.
Uudet reitit: lentoyhtiöille maksetaan tukea ainoastaan sellaisten edellä määriteltyjen uusien reittien tai uusien vuorojen käyttöönottoon, jotka lisäävät matkustajamääriä kyseisellä lentoasemalla (39).
Tuki ei saa kannustaa siihen, että liikennettä vain siirretään tietyltä reitiltä tai joltakin yhtiöltä toiselle. Tuki ei saa etenkään aiheuttaa liikenteen siirtymistä samassa kaupungissa tai taajamassa (40) sijaitsevalle tai samaan lentoasemajärjestelmään (41) kuuluvalle toiselle lentoasemalle, joka liikennöi samaan tai vastaavaan kohteeseen samoin edellytyksin, jos siirtymistä ei voida perustella vuorotiheydellä tai jo olemassa olevien palveluiden kannattavuudella.
Aloittamistukea ei voida myöntää myöskään uudelle lentoreitille, jos sille on olemassa samat edellytykset täyttävä vaihtoehto suurten nopeuksien rautateillä.
Komissio ei hyväksy väärinkäytöksiä, joissa lentoyhtiö yrittää kiertää aloitustuen väliaikaisen luonteen korvaamalla tukea saavan yhteyden muka uudella yhteydellä, joka kuitenkin tarjoaa samaa palvelua. Tukea ei saa myöntää etenkään sellaiselle lentoyhtiölle, joka tietyn reitin tukikauden päättyessä yrittää saada apua kilpailevalle reitille, jota liikennöidään samassa kaupungissa tai taajamassa sijaitsevalta tai samaan lentoasemajärjestelmään kuuluvalta lentoasemalta samaan tai vastaavaan kohteeseen. Se, että reitti pelkästään korvataan tuen kattamalla ajanjaksolla toisella samalta lentoasemalta liikennöitävällä reitillä, mikä tuo lentoasemalle ainakin saman määrän matkustajia kuin ennen, ei sen sijaan estä tuen maksamista koko alun perin suunnitellulta ajanjaksolta, edellyttäen että reitin korvaaminen toisella ei aseta kyseenalaiseksi muita perusteita, joiden nojalla tuki alun perin myönnettiin.
Kannattavuus pitkällä aikavälillä ja tuen asteittainen väheneminen: tuetun reitin on osoittauduttava kannattavaksi pitkällä aikavälillä, eli sen on voitava kattaa toiminnasta aiheutuvat kustannukset ilman julkista rahoitusta. Tämän vuoksi aloittamiseen tarkoitetun tuen on oltava ajallisesti rajoitettua ja asteittain vähenevää.
Toiminnan aloittamiseen liittyvien ylimääräisten kustannusten korvaaminen: tukea voidaan myöntää ainoastaan uuden reitin tai vuoron käyttöönotosta aiheutuviin ylimääräisiin kustannuksiin, joista lentoliikenteen harjoittaja vapautuu toiminnan päästyä täyteen vauhtiin. Tällaisia lisäkustannuksia voivat olla esimerkiksi reitin tunnettuuden lisäämiseksi toteutettavien alkuvaiheen mainonta- ja markkinointitoimien menot, sekä kustannukset, jotka aiheutuvat lentoyhtiön sijoittautumisesta kyseiselle alueelliselle lentoasemalle, jos kyseessä on luokkaan C tai D kuuluva lentoasema eikä näiden kustannusten kattamiseen ole vielä myönnetty tukea. Sen sijaan tukea ei voida myöntää säännöllisiin toimintakustannuksiin, joita ovat esimerkiksi lentokoneiden vuokraus tai niihin liittyvät velanlyhennykset, polttoaine, miehistön palkat, lentoasemamaksut ja lentokoneruokailun (catering) kustannukset. Tukikelpoisiksi kustannuksiksi voidaan hyväksyä ainoastaan todelliset kustannukset, jotka perustuvat tavanomaisiin markkinatalouden olosuhteisiin.
Tuen intensiteetti ja kesto: asteittain vähenevää tukea voidaan myöntää enintään kolmen vuoden ajan. Tuen enimmäismäärä saa olla vuosittain enintään 50 prosenttia kyseisen vuoden tukikelpoisista kustannuksista ja tuen kokonaiskeston ajalta keskimäärin 30 prosenttia tukikelpoisista kustannuksista.
Kun reittiä liikennöidään epäsuotuisilta alueilta eli kaikkein syrjäisimmiltä alueilta, perustamissopimuksen 87 artiklan 3 kohdan a alakohdassa tarkoitetuilta alueilta ja harvaan asutuilta alueilta, asteittain vähenevää tukea voidaan myöntää enintään viiden vuoden ajan. Tuen enimmäismäärä saa olla vuosittain enintään 50 prosenttia kyseisen vuoden tukikelpoisista kustannuksista ja tuen kokonaiskeston ajalta keskimäärin 40 prosenttia tukikelpoisista kustannuksista. Jos tukea todella myönnetään viiden vuoden ajan, tuen enimmäismäärä saa olla kolmen ensimmäisen vuoden ajan 50 prosenttia tukikelpoisista kustannuksista.
Lentoyhtiölle myönnetyn aloitustuen keston on joka tapauksessa oltava merkittävästi lyhyempi kuin aika, jonka asianomainen lentoyhtiö sitoutuu harjoittamaan toimintaa kyseiseltä lentoasemalta kohdassa 84 (i) vaaditun liiketoimintasuunnitelman mukaan. Lisäksi tuen myöntäminen on keskeytettävä heti kun matkustajamäärätavoite on saavutettu tai reitti osoittautuu kannattavaksi, vaikka tämä tapahtuisi ennen alun perin asetettua määräaikaa.
Yhteys reitin kehittymiseen: tuen maksamisen on oltava sidoksissa kuljetettujen matkustajamäärien kehitykseen. Jotta tuki säilyy luonteeltaan kannustavana ja voidaan välttää enimmäismäärien muuttuminen, tuen olisi liikennemäärien kasvaessa oltava alenevaa esimerkiksi matkustajaa kohti määriteltynä.
Tuen myöntäminen syrjimättömällä tavalla: kun julkinen viranomainen aikoo myöntää jollekin yritykselle, lentoaseman välityksellä tai muutoin, tukea uuden reitin avaamiseen, sen on julkistettava hankkeensa riittävän ajoissa ja laajalti, jotta kaikki kiinnostuneet lentoyhtiöt voivat esittää tarjouksensa näistä palveluista. Ilmoituksessa on esitettävä kuvaus reitistä sekä tuen määrä ja kestoa koskevat objektiiviset kriteerit. Tukien osalta olisi siis noudatettava mahdollisuuksien mukaan julkisiin hankintoihin ja toimilupiin sovellettavia sääntöjä ja periaatteita.
Vaikutus muihin reitteihin ja liiketoimintasuunnitelmaan: kun lentoyhtiö tekee tarjouksen julkiselle viranomaiselle, joka aikoo myöntää tukea toiminnan aloittamiseen, sen on esitettävä hakemuksensa yhteydessä liiketoimintasuunnitelma, jossa osoitetaan reitin olevan kannattava huomattavan pitkään myös tuen päättymisen jälkeen. Julkisen viranomaisen on arvioitava uuden reitin vaikutus kilpaileviin reitteihin ennen aloittamistuen myöntämistä.
Julkisuus: jäsenvaltioiden on valvottava, että jokaisen lentoaseman osalta julkaistaan vuosittain luettelo tukea saaneista reiteistä ja jokaisen reitin osalta julkisen rahoituksen lähde, tuensaajayritys sekä maksetun tuen ja asianomaisten matkustajien määrä.
Muutoksenhaku: tarvittaessa sovellettavissa julkisia hankintoja koskevissa direktiiveissä 89/665/ETY ja 92/13/ETY (42) säädettyjen muutoksenhakukeinojen lisäksi jäsenvaltioissa olisi säädettävä muutoksenhakumenettelyistä tukien myöntämisessä mahdollisesti esiintyvän syrjinnän korjaamiseksi.
Seuraamukset: on määriteltävä seuraamuksia, joita voidaan soveltaa siinä tapauksessa, että lentoliikenteen harjoittaja ei noudata lentoasemalle tuen maksamishetkellä antamiaan sitoumuksia. Perimällä tuen takaisin tai ottamalla haltuunsa lentoliikenteen harjoittajan antaman vakuuden lentoasema voi varmistaa, että lentoyhtiö noudattaa sitoumuksiaan.
Tuen kasautuminen: aloittamistukia ei saa yhdistää muihin reitin toteuttamista varten myönnettäviin tukiin, esimerkiksi tietyntyyppisille matkustajille myönnettäviin, luonteeltaan sosiaalisiin tukiin tai julkisen palvelun korvauksiin. Tällaisia tukia ei myöskään saa myöntää silloin, kun tietyn reitin liikennöinti on varattu tietylle lentoliikenteen harjoittajalle asetuksen (ETY) N:o 2408/92 4 artiklan ja erityisesti sen 1 kohdan d alakohdan mukaisesti. Suhteellisuutta koskevien sääntöjen mukaisesti tuet eivät myöskään saa olla päällekkäisiä muiden, samoja kustannuksia koskevien tukien kanssa, vaikka ne maksettaisiinkin toisessa valtiossa.
Aloittamistuista on ilmoitettava komissiolle etukäteen. Komissio kehottaa jäsenvaltioita ilmoittamaan mieluummin aloittamiseen tarkoitetuista tukijärjestelmistä kuin yksittäisistä tuista, koska järjestelmien avulla voidaan varmistaa suurempi alueellinen yhdenmukaisuus. Komissio voi tutkia tapauskohtaisesti yksittäisen tuen tai tukijärjestelmän, joka ei noudata täysin edellä esitettyjä kriteereitä, mutta joka johtaa vastaavan tilanteen muodostumiseen.
6. Tuensaajat, joille on aiemmin myönnetty laitonta valtiontukea
Jos yritykselle on myönnetty laitonta tukea, josta komissio on tehnyt kielteisen päätöksen ja määrännyt tuen perittäväksi takaisin, mutta sitä ei ole tehty niin kuin Euroopan yhteisön perustamissopimuksen 93 artiklan soveltamista koskevista yksityiskohtaisista säännöistä 22 päivänä maaliskuuta 1999 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 659/1999 (43) 14 artiklassa säädetään, on kaikkien lentoaseman rahoittamiseen tai toiminnan aloittamiseen myönnetyn tuen arvioinnissa otettava huomioon ensinnäkin uuden tuen kasautuminen aiemmin myönnetyn tuen kanssa ja toiseksi se, että aiemmin myönnettyä tukea ei ole peritty takaisin (44).
7. Perustamissopimuksen 88 artiklan 1 kohdassa tarkoitetut aiheelliset toimenpiteet
Komissio ehdottaa perustamissopimuksen 88 artiklan 1 kohdan mukaisesti, että jäsenvaltiot muuttavat näissä suuntaviivoissa tarkoitettuja valtiontukia koskevia järjestelmiään siten, että ne ovat näiden suuntaviivojen mukaisia viimeistään 1 päivänä kesäkuuta 2007. Jäsenvaltioita pyydetään vahvistamaan kirjallisesti 1 päivään kesäkuuta 2006 mennessä, että ne hyväksyvät nämä komission ehdotukset.
Jos jäsenvaltio ei vahvista hyväksymistään kirjallisesti kyseiseen päivämäärään mennessä, komissio soveltaa asetuksen (EY) N:o 659/1999 19 artiklan 2 kohtaa ja aloittaa tarvittaessa kyseisessä artiklassa säädetyn menettelyn.
8. Soveltaminen
Komissio alkaa soveltaa näitä suuntaviivoja sen jälkeen, kun ne on julkaistu Euroopan unionin virallisessa lehdessä. Ilmoitukset, jotka komissio kirjaa vastaanotetuiksi ennen kyseistä päivämäärää, tutkitaan ilmoitushetkellä voimassa olevien sääntöjen mukaan
Komissio tutkii kaikki tuet, jotka on myönnetty lentoasemien infrastruktuurin rahoittamiseen tai toiminnan aloittamiseen ilman sen lupaa eli perustamissopimuksen 88 artiklan 3 kohdan vastaisesti, näiden suuntaviivojen perusteella, jos tuen myöntäminen on aloitettu sen jälkeen kun suuntaviivat on julkaistu Euroopan unionin virallisessa lehdessä. Muussa tapauksessa se arvioi tukea niiden sääntöjen pohjalta, joita sovelletaan silloin kun tuen myöntäminen alkoi.
Komissio ilmoittaa jäsenvaltioille ja asianomaisille osapuolille, että se aikoo arvioida näiden suuntaviivojen soveltamista perusteellisesti neljän vuoden kuluttua siitä kun niitä aletaan soveltaa. Komissio saattaa tarkistaa näitä suuntaviivoja arvioinnin tulosten perusteella.
(1) Neuvoston 23 päivänä heinäkuuta 1992 antamat asetukset (ETY) N:o 2407/92 yhteisön lentoliikenteen harjoittajien toimiluvista (EYVL L 240, 24.8.1992, s. 1), (ETY) N:o 2408/92, yhteisön lentoliikenteen harjoittajien pääsystä yhteisön sisäisen lentoliikenteen reiteille (EYVL L 240, 24.8.1992, s. 8) ja (ETY) N:o 2409/92 lentoliikenteen kuljetus- ja rahtimaksuista (EYVL L 240, 24.8.1992, s. 15).
(2) Neuvoston asetus (ETY) N:o 95/93, annettu 18 päivänä tammikuuta 1993, lähtö- ja saapumisaikojen jakamista yhteisön lentoasemilla koskevista yhteisistä säännöistä (EYVL L 14, 22.1.1993, s. 1).
(3) Neuvoston direktiivi 96/67/EY, annettu 15 päivänä lokakuuta 1996, pääsystä maahuolinnan markkinoille yhteisön lentoasemilla (EYVL L 272, 25.10.1996, s. 36).
(4) Neuvoston asetus (ETY) N:o 2299/89, annettu 24 päivänä heinäkuuta 1989, tietokonepohjaisten paikanvarausjärjestelmien käyttöä koskevista käyttäytymissäännöistä (EYVL L 220, 29.7.1989, s. 1).
(5) Yhteisöjen tuomioistuimen asioissa C-466/98–C-469/98 ja C-470–C-472/98, komissio vastaan Yhdistynyt kuningaskunta, Tanska, Ruotsi, Suomi, Belgia ja Luxemburg, 5.12.2002 antamat tuomiot (Kok. s. I-9427–9741).
(6) Kansainvälisen lentokenttäjärjestön (Airports Council International) vuoden 2004 tietojen mukaan (25:n jäsenvaltion EU).
(7) Eurooppalainen liikennepolitiikka vuoteen 2010: valintojen aika (KOM(2001) 370 lopullinen, 12.9.2001).
(8) Study on competition between airports and the application of State aid rules, Cranfield University, kesäkuu 2002.
(9) Euroopan parlamentin ja neuvoston päätös N:o 1692/96/EY, tehty 23 päivänä heinäkuuta 1996, yhteisön suuntaviivoista Euroopan laajuisen liikenneverkon kehittämiseksi (EYVL L 228, 9.9.1996, liitteessä II oleva 6 jakso).
(10) Alueiden komitean suuntaa-antava lausunto, annettu 2 päivänä heinäkuuta 2002, aiheesta ”Alueellisten lentoasemien kapasiteetti” (CdR 393/2002 fin).
(11) Lähes 200 lentoasemalla vuotuinen matkustajamäärä oli alle 200 000.
(12) Yhdistyneessä kuningaskunnassa, Irlannissa ja Slovakiassa yli 40 %, Espanjassa 38 %, Belgiassa, Saksassa, Italiassa, Itävallassa, Unkarissa ja Ruotsissa yli 25 %, Ranskassa ja Kreikassa 19 %, Tšekin tasavallassa 18 % ja muissa jäsenvaltioissa alle 15 %. Lähde: OAG Summer Schedules 2004, EU:n sisäisillä lennoilla tarjottujen paikkojen määrä.
(13) Ryanair, Easyjet, AirBerlin. Lähde: Airclaims.
(14) Komission päätös 2004/393/EY, tehty 12 päivänä helmikuuta 2004, Vallonian alueen ja Brussels South Charleroi Airport ‐lentoaseman Ryanair-lentoyhtiölle myöntämistä eduista lentoyhtiön aloittaessa toimintansa Charleroissa (EUVL L 137, 30.4.2004, s. 1).
(15) Guidelines on the application of Articles 92 and 93 of the EC Treaty and Article 61 of the EEA Agreement to State Aids in the Aviation Sector (EYVL C 350, 10.12.1994, s. 5).
(16) Valkoinen kirja — Eurooppalainen liikennepolitiikka vuoteen 2010: valintojen aika, (KOM(2001) 370, lopullinen).
(17) Toimintatuet määritellään alueellisia valtiontukia koskevissa suuntaviivoissa ”yrityksen juoksevien kustannusten alentamiseen tarkoitetuiksi” tuiksi (4.15 kohta). Alkuinvestointituki puolestaan liittyy ”investointiin kiinteään käyttöomaisuuteen, joka liittyy uuden laitoksen perustamiseen, olemassa olevan laitoksen laajentamiseen tai toimivan yrityksen tuotteen tai tuotantomenetelmän perusteelliseen muuttamiseen” (4.4 kohta).
(18) Ks. alueellisia valtiontukia koskevien suuntaviivojen 4.15 kohta ja sitä seuraava kohta.
(19) Yhteisöjen tuomioistuimen oikeuskäytännön mukaan kaikki tavaroiden ja palvelujen tarjoaminen markkinoille on taloudellista toimintaa, ks. asia C-35/96, komissio v. Italia, tuomio 18.6.1998 (Kok. 1998, s. 3851) ja asiat C-180/98–184/98, Pavlov (Kok. 2000, s. I-6451).
(20) Asiat C-159/91 ja C-160/91, Poucet ja Pistre v. AGF ja Cancava, tuomio 17.2.1993 (Kok. 1993, s. I-637).
(21) Asia T-128/98, Aéroports de Paris v. komissio, tuomio 12.12.2000, (Kok. 2000, s. II-3929), vahvistettu asiassa C-82/01 annetussa tuomiossa 24.10.2002, (Kok. 2002, s. I-9297), kohdat 75–79.
(22) Asia C-364/92, SAT Fluggesellschaft v. Eurocontrol, tuomio 19.1.1994, (Kok. 1994, s. I-43).
(23) Asia C-343/95, Calì & Figli v. Servizi Ecologici Porto di Genova, tuomio 18.3.1997, (Kok. 1997, s. I-1547). Komission päätös N 309/2002, tehty 19 päivänä maaliskuuta 2003, Ilmailun turvaaminen — 11. syyskuuta 2001 tapahtuneiden terrori-iskujen aiheuttamien kustannusten korvaaminen. Komission päätös N 438/2002, tehty 16 päivänä lokakuuta 2002, Tuki satamaviranomaisille julkisten viranomaisten tehtävien suorittamiseksi.
(24) Asia C-280/00, Altmark Trans GmbH ja Regierungspräsidium Magdeburg v. Nahverkehrsgesellschaft Altmark GmbH, ja Oberbundesanwalt beim Bundesverwaltungsgericht, tuomio 24.7.2003, (Kok. 2003, s. I-7747).
(25) Heinäkuun 13 päivänä 2005 tehty komission päätös perustamissopimuksen 86 artiklan 2 kohdan määräysten soveltamisesta tietyille yleisiin taloudellisiin tarkoituksiin liittyviä palveluja tuottaville yrityksille julkisen palvelun velvoitteesta maksettavana korvauksena myönnettävään valtiontukeen.
(26) Yhteisöjen tuomioistuimen asia 40/85, Belgian kuningaskunta v. komissio, tuomio 10.7.1986 (Kok. s. I-2321).
(27) Yhdistetyt asiat 188/80–190/80, Ranskan valtio, Italian tasavalta sekä Ison-Britannian ja Pohjois-Irlannin yhdistynyt kuningaskunta v. komissio, tuomio 6.7.1982 (Kok. 1982, s. 2571, perustelujen kohta 21).
(28) Yhteisöjen tuomioistuimen asia C-305/89, Italia v. komissio (”Alfa Romeo”), tuomio 21.3.1991 (Kok. s. I-1603, 20 kohta). Yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen asia T-228, Westdeutsche Landesbank Girozentrale ja Land Nordrhein-Westfalen v. komissio, tuomio 6.3.2003 (Kok. 2003, s. II-435, 250–270 kohta).
(29) Ks. komission päätös N 309/2002 — Ranska: Ilmailun turvaaminen — 11. syyskuuta 2001 tapahtuneiden terrori-iskujen aiheuttamien kustannusten korvaaminen.
(30) Komission tiedonanto julkisten viranomaisten tekemiin maa-alueita ja rakennuksia koskeviin kauppoihin sisältyvistä tuista (EYVL C 209, 10.7.1997, s. 3).
(31) Euroopan komission kertomus kilpailupolitiikasta, 1993, 402 ja 403 kohta.
(32) Ks. alaviite 3, s. 8.
(33) Yleisiin taloudellisiin tarkoituksiin liittyviä palveluja tuottaville yrityksille julkisen palvelun velvoitteesta maksettavina korvauksina myönnettävää valtiontukea koskevia yhteisön puitteita (13.7.2005) ei sovelleta liikennealaan, mutta niistä voi saada viitteitä 65–67 kohdan soveltamiseen.
(34) Ks. alaviite 3, s. 1.
(35) Ryanairin toiminnasta Charleroissa tehdyn menettelyn aloittamispäätöksen 85 kohta: ”Komissio katsoo, että maahuolintamaksujen osalta syntyy mittakaavaetuja heti, kun lentoaseman käyttäjä turvautuu merkittävässä määrin yhden yrityksen huolintapalveluihin. Se, että tiettyihin yhtiöihin sovelletaan alempaa hintaa kuin yleensä, ei ole tuomittavaa silloin, kun kyseiset yhtiöt käyttävät palveluja vähemmän kuin muut asiakkaat.”
(36) Study on Competition between airports and the application of State Aid Rules, Cranfield University, syyskuu 2002, s. 5.33 ja 6.11.
(37) Ibid. s. 5–27: ”To some extent, subsidisation of air services within the PSO framework can be interpreted as an indirect subsidy to an airport. In relation to some remote airports in Scotland and Ireland, they are almost exclusively reliant on subsided PSO air services.”
(38) Komission tiedonannot (KOM(2004) 343 lopullinen), 26.5.2004, ja (SEC(2004) 1030), 6.8.2004, syrjäisimpien alueiden tiiviimmästä kumppanuudesta.
(39) Tämä koskee erityisesti siirtymistä kausittaisesta reitistä vakiovuoroon tai reittiin, jonka vuoroja tihennetään niin, että niitä on vähintään yksi vuorokaudessa.
(40) Neuvoston asetus (ETY) N:o 2408/92.
(41) Siten kuin se määritellään neuvoston asetuksen (ETY) N:o 2408/92 2 artiklan m alakohdassa.
(42) Neuvoston direktiivi 89/665/ETY, annettu 21 päivänä joulukuuta 1989, julkisia tavaranhankintoja ja rakennusurakoita koskeviin sopimuksiin liittyvien muutoksenhakumenettelyjen soveltamista koskevien lakien, asetusten ja hallinnollisten määräysten yhteensovittamisesta (EYVL L 395, 30.12.1989, s. 33). Neuvoston direktiivi 92/13/ETY, annettu 25 päivänä helmikuuta 1992, vesi- ja energiahuollon, liikenteen ja teletoiminnan alalla toimivien yksiköiden hankintamenettelyjä koskevien yhteisön sääntöjen soveltamiseen liittyvien lakien, asetusten ja hallinnollisten määräysten yhteensovittamisesta (EYVL L 76, 23.3.1992, s. 14).
(43) EYVL L 83, 27.3.1999, s. 1. Asetus sellaisena kuin se on muutettuna vuoden 2003 liittymissopimuksella.
(44) Asia C-355/95 P, Textilwerke Deggendorf v. komissio (Kok. 1997, s. I-2549).

matches: tuomioistuin tuomioistuin tuomioistuin tuomioistuin Tuomioistuin tuomioistuin Tuomioistuin


text:
4k Ultra HD taustakuvia
Mene...Koti3DAbstraktiAeroArkkitehtuuriEläimetlinnutpolkupyörääAutotpiirretytjulkkiksetKaupunkiViileäVärikästietokoneetSöpöLiputKukkaRuoka & JuomatHauskaPelitTytötteLomaKuumaElääLogoRakkausMuutElokuvatmusiikkiluontopaikattilaUrheilutekniikkaMaailmanLisäämobile
Koti / HD / 4k Ultra HD taustakuvia
lähettänyt: Venkatesh warner heinäkuussa 25, 2017 sisään HD Jätä kommentti 4,671 näkymät 0
HD Collections of 4k ultra hd wallpapers For Desktop, Laptoap ja kännykkää. Täältä voit ladata yli miljardi Kuvat kokoelmia käyttäjien lataamat. Kaikki kuvat ovat Creative Commons Zero License (CC0). Eli voit käyttää henkilökohtaisiin Käyttää.
Anime Wallpapers Hd Pictures Live Hd Wallpaper Hq Pictures for Best desktop background hd anime – ilmainen taustakuva
I Love You In Different Languages Crafthubs inside Different Images Of I Love You – ilmainen taustakuva
Love Birds Laying Egg Problem Youtube pertaining to Best pictures of love birds eggs – ilmainen taustakuva
Desktop Wallpapers Quotes Wallpaper Cave regarding Download desktop backgrounds hd quotes – ilmainen taustakuva
Edellinen: 4k tila tapetti
Seuraava: 4K taustakuvat
Live-taustakuva Ikkunoiden 8 HD
1080 tapetti
syksy kuvat tapetti HD
Mississippi State taustakuvia
adele tapetti
anime eläinten tapetti
Hollywoodin HD taustakuva
Megatron tapetti

matches: HD HD HD HD HD hd Hd Hd hd hd HD HD HD


text:
KKO:2017:41 - Korkein oikeus
Etusivu » Ennakkopäätökset » Ennakkopäätökset » KKO:2017:41
KKO:2017:41
Veropetos - Törkeä veropetosKirjanpitorikos - Törkeä kirjanpitorikosTyöeläkevakuutusmaksupetos - Törkeä työeläkevakuutusmaksupetosRikokseen osallisuus - AvunantoRangaistuksen määrääminen - Rangaistuksen mittaaminen - Yhteinen rangaistus - Yhteisen rangaistuksen mittaaminen - Koventamisperusteet
Diaarinumero: R2016/38Taltionumero: 1271
Hovioikeus oli tuominnut vastaajan rangaistukseen avunannosta törkeään veropetokseen, törkeään kirjanpitorikokseen ja törkeään työeläkevakuutusmaksupetokseen. Kysymys rangaistuksen mittaamisesta.
RL 6 luku 3 §RL 6 luku 4 §RL 6 luku 5 §RL 7 luku 5 § 2 mom
Asian käsittely alemmissa oikeuksissaSyyttäjän ja A:n vaatimukset, Helsingin käräjäoikeuden tuomio 6.10.2014 ja Helsingin hovioikeuden tuomio 26.11.2015 kuvataan tarpeellisilta osin Korkeimman oikeuden ratkaisussa.Asian ovat käräjäoikeudessa ratkaisseet käräjätuomari Timo Niemi ja lautamiehet sekä hovioikeudessa hovioikeuden jäsenet Tapio Vanamo, Timo Ojala ja Jukka Lindstedt.
Muutoksenhaku Korkeimmassa oikeudessaSyyttäjälle myönnettiin valituslupa A:lle tuomitun rangaistuksen mittaamisen osalta. A:lle myönnettiin valituslupa rangaistuksen määräämisen osalta. Muilta osin valituslupaa ei myönnetty.Syyttäjä vaati valituksessaan, että A:lle rangaistusta mitattaessa sovelletaan rikoslain 6 luvun 5 §:n 1 ja 3 kohdan koventamisperusteita ja A:lle tuomittua vankeusrangaistusta joka tapauksessa korotetaan.A vaati valituksessaan, että hänelle tuomittua vankeusrangaistusta alennetaan ja se lievennetään ehdolliseksi vankeudeksi.A vaati vastauksessaan, että syyttäjän valitus hylätään.Syyttäjä vaati vastauksessaan, että A:n valitus hylätään.
PerustelutAsian tausta ja kysymyksenasettelu1. Rakennusalan liiketoimintaa harjoittaneen P Oy:n hallituksen jäsenet ja yhtiössä tosiasiallista määräysvaltaa käyttäneet B ja C on hovioikeuden lainvoimaisella tuomiolla tuomittu P Oy:n toiminnassa tehdyistä törkeästä kirjanpitorikoksesta, törkeästä työeläkevakuutusmaksupetoksesta ja törkeästä veropetoksesta rangaistuksiin. Hovioikeus on katsonut, että P Oy:n ja eräiden sen alihankintayhtiöiden välillä oli vallinnut tosiasioita vastaamaton keinotekoinen järjestely, jossa alihankintayhtiöt eivät olleet todellisuudessa vuokranneet P Oy:lle työvoimaa vaan niiden väitettyjä työntekijöitä oli pidettävä tosiasiassa P Oy:n työntekijöinä. Alihankintayhtiöiden perusteeton laskutus arvonlisäverovähennyksineen oli merkitty P Oy:n kirjanpitoon, ja sen johdosta oli annettu vääränsisältöiset arvonlisävero- ja elinkeinotoiminnan veroilmoitukset. Näin oli aiheutettu arvonlisäveron ja tuloveron määrääminen liian alhaisina. P Oy:n työntekijöille oli maksettu niin sanottuja pimeitä palkkoja, minkä seurauksena yhtiö oli välttänyt ennakonpidätyksiä ja sosiaaliturvamaksuja ja sen kirjanpitoon oli jätetty merkitsemättä pimeä palkanmaksu veroineen. Myös työntekijän eläkelain mukaiset vakuutusmaksuun liittyvät tiedot olivat olleet virheelliset, osa työntekijöistä oli laiminlyöty vakuuttaa ja työeläkevakuutusyhtiölle oli jäänyt ilmoittamatta ja maksamatta työeläkevakuutusmaksuja.2. Hovioikeus on katsonut A:n toimineen eräissä edellä tarkoitetuissa P Oy:n käyttämissä alihankintayhtiöissä hallituksen jäsenenä tai tosiasiallisena määräysvallan käyttäjänä ja tahallaan auttaneen B:tä ja C:tä törkeän kirjanpitorikoksen, törkeän työeläkevakuutusmaksupetoksen ja törkeän veropetoksen tekemisessä P Oy:n toiminnassa. A on tuomittu yhden vuoden 10 kuukauden ehdottomaan vankeusrangaistukseen avunannosta osaan B:n ja C:n rikoksista P Oy:ssä. Hovioikeuden tuomio on A:ta koskevan syyksilukemisen osalta lainvoimainen.3. Korkeimmassa oikeudessa on syyttäjän ja A:n valitusten johdosta kysymys rangaistuksen määräämisestä.Käräjäoikeuden ratkaisu4. Käräjäoikeus on lukenut A:n syyksi 17.9.2007 ja 25.6.2009 välisenä aikana tehdyt avunannon törkeään kirjanpitorikokseen (syytekohta 2), törkeään työeläkevakuutusmaksupetokseen (syytekohta 4) ja törkeään veropetokseen (syytekohta 6).5. Käräjäoikeus on katsonut selvitetyksi, että A oli R Oy:n hallituksen jäsenenä toimiessaan laatinut 17.9. – 13.11.2007 yhtiön nimissä P Oy:n maksettavaksi yhteensä 329 399,51 euron määrästä perusteettomia laskuja, nostanut P Oy:n laskujen perusteella maksamia varoja käteisenä R Oy:n tililtä sekä siirtänyt niitä muun muassa omalle tililleen. Varoja oli käytetty myös pimeiden palkkojen maksamiseen P Oy:n työntekijöille. A oli saanut toiminnastaan palkkion. Lisäksi A oli menetellyt yhtiöiden tosiasiallisena määräysvallan käyttäjänä vastaavalla tavalla S Oy:n nimissä 27.11.2007 – 22.2.2008, T Oy:n nimissä 4.3. – 18.9.2008 sekä U Oy:n nimissä 7.10.2008 – 25.6.2009. Perusteettomien laskujen määrä oli ollut S Oy:ssä 299 463,37 euroa, T Oy:ssä 805 143,90 euroa ja U Oy:ssä 708 449,87 euroa.6. Käräjäoikeus on katsonut A:n täytyneen syytekohdan 2 osalta ymmärtää, että kirjanpitoon vietyinä perusteettomat laskut olivat vaikeuttaneet oikean ja riittävän kuvan saamista P Oy:n toiminnan tuloksesta ja taloudellisesta asemasta. Kirjanpitorikoksessa väärien tai harhaanjohtavien tietojen määrä oli ollut huomattavan suuri, ne olivat koskeneet suuria summia ja perustuneet sisällöltään vääriin tositteisiin ja teko oli myös ollut kokonaisuutena arvostellen törkeä.7. Syytekohdan 4 osalta A:n oli täytynyt ymmärtää, että perusteettomien laskujen ja varojen palauttamisen avulla P Oy:n toiminnassa voitiin maksaa pimeitä palkkoja ja välttää lakisääteisten työeläkevakuutusmaksujen määrääminen. Palautetuilla varoilla oli maksettu P Oy:n toiminnassa pimeitä palkkoja 1 163 388,15 euroa. Lakisääteisiä työeläkevakuutusmaksuja oli jäänyt määräämättä P Oy:n toiminnassa yhteensä 245 729,58 euron määrästä. Työeläkevakuutusmaksupetoksella oli tavoiteltu huomattavaa taloudellista hyötyä, rikos oli tehty erityisen suunnitelmallisesti ja rikos oli myös kokonaisuutena arvostellen törkeä.8. Syytekohdan 6 osalta käräjäoikeus on katsonut A:n syyllistyneen avunantajana yhteensä 298 439 euron ennakonpidätysten, 27 467 euron sosiaaliturvamaksujen, 388 577 euron arvolisäverojen ja 191 196 euron tuloveron välttämiseen. A:n oli täytynyt ymmärtää, että perusteettomien laskujen ja rahan palauttamisen avulla P Oy:n toiminnassa oli voitu maksaa pimeitä palkkoja toimittamatta ennakonpidätyksiä ja sosiaaliturvamaksuja, tehdä perusteettomia arvonlisäverovähennyksiä ja pienentää yhtiön verotettavaa tuloa ja siten välttää veroja. Veropetoksella oli tavoiteltu huomattavaa taloudellista hyötyä, rikos oli tehty erityisen suunnitelmallisesti ja teko oli myös kokonaisuutena arvostellen törkeä.9. Rangaistuksen osalta käräjäoikeus on todennut A:n syyllistyneen avunantajana talousrikoksiin yli 1,7 miljoonan euron määräisillä tekaistuilla laskuilla neljän yhtiön puolesta aiheuttaen asianomistajille noin yhden miljoonan euron taloudellisen vahingon. Käräjäoikeus on tuominnut A:n näistä rikoksista yhteiseen 2 vuoden ehdottomaan vankeusrangaistukseen otettuaan huomioon rangaistusta lieventävänä seikkana ajan kulumisen ja rangaistusta alentavana seikkana hänelle aikaisemmin tuomitun 10 kuukauden vankeusrangaistuksen. Käräjäoikeus on hylännyt syyttäjän vaatimuksen rangaistuksen koventamisesta rikoslain 6 luvun 5 §:n 1 ja 3 kohdan (515/2003) nojalla.Hovioikeuden ratkaisu10. Hovioikeus, jonne A on valittanut ja syyttäjä tehnyt vastavalituksen, ei ole muuttanut käräjäoikeuden syyksilukemista R Oy:n, S Oy:n ja T Oy:n osalta mutta on hylännyt syytteet U Oy:n osalta. Hovioikeus on lausunut A:n laatineen R Oy:n, S Oy:n ja T Oy:n nimissä perusteettomia laskuja toimitettavaksi P Oy:n kirjanpitoon noin 1,4 miljoonan euron arvosta sekä edesauttaneen noin 155 000 euron työeläkevakuutusmaksujen ja noin 464 000 euron verojen välttämistä.11. Hovioikeus on tuominnut A:n 17.9.2007 ja 18.9.2008 välisenä aikana tehdyistä avunannoista törkeään kirjanpitorikokseen, törkeään työeläkevakuutusmaksupetokseen ja törkeään veropetokseen. Hovioikeus on alentanut A:lle tuomitun rangaistuksen 1 vuoteen 10 kuukauteen vankeutta otettuaan huomioon käräjäoikeuden mainitseman aikaisemman vankeusrangaistuksen. Hovioikeus on hylännyt syyttäjän vaatimuksen rangaistuksen koventamisperusteen soveltamisesta, koska A:n avunantotoimet eivät edellyttäneet tavanomaista yhtiön liiketoimintaan liittyvää talousrikosta suurempaa suunnittelua.Lähtökohdat rangaistuksen mittaamisesta avunantajalle12. Rikoslain 6 luvun 3 §:n 1 momentin mukaan rangaistusta määrättäessä on otettava huomioon kaikki lain mukaan rangaistuksen määrään ja lajiin vaikuttavat perusteet sekä rangaistuskäytännön yhtenäisyys. Rangaistus on saman luvun 4 §:n mukaan mitattava niin, että se on oikeudenmukaisessa suhteessa rikoksen vahingollisuuteen ja vaarallisuuteen, teon vaikuttimiin sekä rikoksesta ilmenevään muuhun tekijän syyllisyyteen. Luvun 3 §:n 2 momentin mukaan rangaistuksen mittaamisessa vaikuttavia perusteita ovat lisäksi luvun 5 – 8 §:n mukaiset perusteet.13. Avunannosta rikokseen säädetään rikoslain 5 luvun 6 §:ssä. Sen mukaan avunantaja tuomitaan saman lainkohdan mukaan kuin tekijä, mutta rangaistusta määrättäessä sovelletaan kuitenkin, mitä 6 luvun 8 §:n 1 momentin 3 kohdassa ja 2 momentissa säädetään. Viimeksi mainitun pykälän 1 momentin 3 kohdan mukaan rangaistus määrätään noudattaen lievennettyä rangaistusasteikkoa, jos tekijä tuomitaan avunantajana rikokseen soveltaen, mitä 5 luvun 6 §:ssä säädetään. Lain 6 luvun 8 §:n 2 momentin mukaan määrättäessä rangaistusta 1 momentin nojalla tekijälle saa tuomita enintään kolme neljännestä rikoksesta säädetyn vankeus- tai sakkorangaistuksen enimmäismäärästä ja vähintään rikoksesta säädetyn rangaistuslajin vähimmäismäärän.14. Viimeksi mainitun säännöksen esitöissä (HE 44/2002 vp s. 204) on todettu säännöksen tarkoitukseksi ohjata tuomioistuimet ottamaan lieventämisperusteet huomioon myös rangaistusta käytännössä mitattaessa. Esitöissä (s. 203) on edelleen lausuttu, että avunantajan rangaistusta mitattaessa lähtökohtana on avunantajan toimien merkitys osana kokonaistulosta. Mitä vähäisempi merkitys avunantajan toimilla on ollut, sitä lievempi on myös vastuu. Myös avunantotoimien laadulla sinänsä voi olla merkitystä. Pelkkä teon aikana neuvoin tapahtuva psyykkinen avunanto voi usein tulla lievemmin arvosteltavaksi kuin avunantajan suorittamat ponnekkaat konkreettiset rikoksen edistämistoimet. Mitä lähempänä ollaan tekijävastuuta, sitä ankarampi on avunantajan vastuu.Yhteisen rangaistuksen mittaamisesta15. Jos joku on tuomittava samalla kertaa kahdesta tai useammasta rikoksesta vankeusrangaistukseen, hänet tuomitaan rikoslain 7 luvun 1 §:n 1 momentin mukaan yhteiseen vankeusrangaistukseen. Saman luvun 5 §:n 2 momentin mukaan yhteistä rangaistusta mitattaessa lähtökohdaksi on otettava siitä rikoksesta tuomittava rangaistus, josta tuomioistuimen harkinnan mukaan olisi tuleva ankarin rangaistus, sekä mitattava rikoksista yhteinen rangaistus siten, että se on oikeudenmukaisessa suhteessa myös rikosten lukumäärään, vakavuuteen ja keskinäiseen yhteyteen. Rikoslain 7 luvun 2 §:n 1 momentin mukaan yhteistä rangaistusta määrättäessä eri rikoksista seuraavan ankarimman enimmäisrangaistuksen saa ylittää, mutta rangaistus ei saa olla eri rikosten enimmäisrangaistusten yhteisaikaa pitempi. Momentin 2 kohdan mukaan ankarinta enimmäisrangaistusta ei myöskään saa ylittää enempää kuin kahdella vuodella, jos ankarin enimmäisrangaistus on vankeutta vähintään yksi vuosi kuusi kuukautta mutta vähemmän kuin neljä vuotta.Oikeuskäytännöstä16. Korkein oikeus ei ole antanut ennakkopäätöstä rangaistuksen mittaamisesta avunantajalle nyt kysymyksessä olevan kaltaisessa talousrikoksessa. Korkeimman oikeuden ratkaisut KKO 2013:92 ja KKO 2013:93 koskevat rangaistuksen mittaamista rikoksen tekijälle, ja niistä varsinkin ensin mainitussa on ollut kysymys laadultaan ja laajuudeltaan samankaltaisesta talousrikoskokonaisuudesta kuin tässä tapauksessa.17. Ratkaisun KKO 2013:92 mukaan vastaaja oli maksanut yhtiön työntekijöille pimeitä palkkoja noin 1,6 miljoonaa euroa. Menettelyllä vältettyjen verojen yhteismäärä oli ollut yli 1,2 miljoonaa euroa ja vältettyjen työeläkevakuutusmaksujen määrä noin 140 000 euroa. Menettelyn peittämiseksi yhtiön kirjanpitoon oli kirjattu tekaistuja tositteita noin 2,5 miljoonan euron arvosta. Lisäksi vastaaja oli saattanut omaisuuttaan velkojiensa ulottumattomiin noin 60 000 euron arvosta. Vastaaja tuomittiin kahdesta törkeästä veropetoksesta, kirjanpitorikoksen ja törkeän kirjanpitorikoksen käsittävästä rikoksesta, törkeästä työeläkevakuutusmaksupetoksesta ja törkeästä velallisen epärehellisyydestä.18. Rangaistuksen osalta Korkein oikeus totesi (kohta 18), että oikeuskäytännössä rangaistuksen määrääminen talousrikoksista oli usein suhteutettu etupäässä tavoitellun hyödyn tai aiheutetun vahingon rahamääriin. Rangaistusta mitattaessa oli kuitenkin tämän ohella tapauskohtaisesti arvioitava, liittyykö rikoksiin myös muita teon vahingollisuuden ja vaarallisuuden sekä tekijän syyllisyyden arviointiin vaikuttavia seikkoja, joille on syytä antaa merkitystä teon rangaistusarvoa määriteltäessä. Korkein oikeus päätyi ratkaisussaan (kohta 33) siihen, että vastaajan osoittama korostunut syyllisyys ja rikosten poikkeuksellisen laaja-alainen vahingollisuus edellyttivät rangaistuksen mittaamista selvästi ankarammaksi kuin jos asiaa arvioitaisiin yksinomaan rikoksilla tavoitellun hyödyn määrän ja aiheutetun vahingon perusteella. Korkein oikeus katsoi, ettei hovioikeuden tekijälle tuomitsemaa viiden vuoden yhteistä vankeusrangaistusta ollut aihetta alentaa.Rangaistuksen mittaaminen tässä tapauksessaRikosten moitittavuuden ja rangaistusarvon arviointi19. Törkeästä kirjanpitorikoksesta, törkeästä työeläkevakuutusmaksupetoksesta ja törkeästä veropetoksesta tuomittava rangaistus on kustakin vähintään neljä kuukautta ja enintään neljä vuotta vankeutta. Näin ollen avunannosta kuhunkin mainittuun rikokseen saa rikoslain 6 luvun 8 §:n 2 momentin nojalla tuomita vähintään 14 päivää ja enintään kolme vuotta vankeutta. Sanotun enimmäisrangaistuksen saa puolestaan yhteistä rangaistusta määrättäessä rikoslain 7 luvun 2 §:n 1 momentin 2 kohdan mukaisesti ylittää enintään kahdella vuodella. A:lle tuomittava rangaistus voi siten olla enintään viisi vuotta vankeutta.20. A:n syyksi luettu menettely on tähdännyt verojen ja veronluonteisten maksujen välttämiseen P Oy:n toiminnassa ja mahdollistanut sen. Korkein oikeus katsoo, että rikoslain 7 luvun 5 §:n 2 momentin tarkoittamaksi yhteisen rangaistuksen mittaamisen lähtökohdaksi on perusteltua ottaa A:n syyksi luettu avunanto törkeään veropetokseen. A on vuoden ajan kolmessa eri yhtiössä laatinut ja toimittanut P Oy:lle perusteettomia laskuja sekä nostanut laskujen maksamisesta saatuja varoja käytettäväksi pimeään palkanmaksuun P Oy:ssä. Tämän johdosta P Oy:ssä on voitu maksaa lukuisille työntekijöille pimeitä palkkoja ennakonpidätyksiä ja sosiaaliturvamaksuja toimittamatta, tehdä perusteettomia arvonlisäverovähennyksiä ja pienentää yhtiön verotettavaa tuloa. A on edistänyt väärien tietojen antamista Verohallinnolle useista veron määräämiseen vaikuttavista eri seikoista ja siten verojen välttämistä P Oy:ssä. Hänen toimiensa johdosta P Oy:ssä vältettyjen verojen ja veronluonteisten maksujen määrä on ollut noin 464 000 euroa. A:n avustama B:n ja C:n laajamittainen toiminta on ollut omiaan heikentämään talouselämään kohdistuvaa luottamusta ja vääristämään kilpailua sekä mahdollistamaan muunkin sellaisen toiminnan, jossa velvoitteet julkisyhteisöä kohtaan jäävät hoitamatta. A:n toimet yksi toisensa jälkeen kolmessa eri yhtiössä osoittavat harkintaa ja taloudellisen hyödyn tavoittelua, ja hänen osuutensa rikosten toteuttamisessa on ollut merkittävä. Hän on lisäksi saanut toimistaan palkkion, jonka suuruus on kuitenkin jäänyt tarkemmin selvittämättä.21. A:n syyksi luettu avunanto törkeään veropetokseen on siten ollut hyvin vahingollinen ja vaarallinen ja osoittanut hänessä suurta syyllisyyttä. Korkein oikeus katsoo, että oikeudenmukainen rangaistus tästä avunannosta olisi erikseen tuomittuna 1 vuoden 8 kuukauden vankeusrangaistus.22. Avunannossa törkeään kirjanpitorikokseen on ollut kysymys rahamäärältään hieman yli 1,4 miljoonan euron perusteettomien laskujen laatimisesta P Oy:n kirjanpitoa varten. A:n menettelyllä tältä osin on ollut olennainen merkitys B:n ja C:n suunnitelmallisen ja laajamittaisen verojen välttämiseen tähdänneen toiminnan peittämisessä ja heidän verorikoksensa ilmitulon estämisessä. Korkein oikeus katsoo, että tästä rikoksesta yksinään mitattava rangaistus olisi ankaruudeltaan lähellä avunannosta törkeään veropetokseen tuomittavaa rangaistusta mutta sitä hieman lievempi. Avunannossa törkeään työeläkevakuutusmaksupetokseen on puolestaan ollut kysymys noin 155 000 euron työeläkevakuutusmaksujen välttämisestä P Oy:n toiminnassa. Tästä rikoksesta yksinään mitattava rangaistus olisi jonkin verran alle vuoden vankeusrangaistus. 23. A:n syyksi luetuilla rikoksilla on keskinäistä yhteyttä. Ne on toteutettu samoilla toimilla, jotka ovat täyttäneet avunantoa törkeään veropetokseen, törkeään kirjanpitorikokseen ja törkeään työeläkevakuutusmaksupetokseen koskevat tunnusmerkistöt. Toisaalta A:n menettely osana kokonaisuutta on ollut suunnitelmallista ja merkityksellistä, ja sovelletut eri rangaistussäännökset myös suojaavat erilaisia oikeushyviä. Korkein oikeus katsoo, että rikosten keskinäisellä yhteydellä on tässä tapauksessa tavanomainen rangaistusta alentava vaikutus.24. Näillä perusteilla Korkein oikeus päätyy siihen, että oikeudenmukainen rangaistus A:n syyksi luetuista avunannosta törkeään veropetokseen, törkeään kirjanpitorikokseen ja törkeään työeläkevakuutusmaksupetokseen olisi, ennen asiassa vedottujen rangaistuksen koventamista ja kohtuullistamista koskevien perusteiden arviointia, 2 vuoden 6 kuukauden vankeusrangaistus.Syyttäjän vetoamat koventamisperusteet25. Syyttäjä on vaatinut, että A:lle tuomittavaa rangaistusta kovennetaan sillä perusteella, että A:n rikollinen toiminta on ollut suunnitelmallista (rikoslain 6 luvun 5 §:n 1 kohta laissa 515/2003) ja hän on tehnyt rikoksensa palkkiota vastaan (3 kohta). Rikollisen toiminnan suunnitelmallisuus26. Tätä koventamisperustetta koskevissa esitöissä on todettu, että suunnitelmallisuus on osoitus rikollisen tahdon intensiteetistä. Koventamisperusteen soveltamiseksi ei vielä riitä lyhyt täytäntöönpanohetkinen harkinta, vaan rikoksen tekemisen ja siihen tähtäävän pitempiaikaisen toiminnan pitää olla suunniteltua. Suunnitelmallisuus on usein pääteltävissä rikoksen tekotavasta. Erityisesti pitkäaikaiset valmistelutoimet ennen rikoksen tekemistä ovat osoituksena perusteen käsillä olosta. Edelleen suunnitelmallisuudesta voivat olla osoituksena toimet, joilla taataan rikoksen menestyksellinen suorittaminen, samoin kuin poikkeuksellisen laajamittaiseen toimintaan tähtäävät hankkeet. Suunnitelmallisuus voi vaihdella kumppaneiden osuuden ja toiminnan mukaan. Kunkin tekijän rangaistusta mitattaessa tutkitaan, kuinka hän on omissa toimissaan osoittanut suunnitelmallisuutta (HE 44/2002 vp s. 191).27. Edelleen esitöissä on lausuttu, että mittaamisperusteen soveltamisen kynnys vaihtelee rikostyypin mukaan. Jos tunnusmerkistö edellyttää jo itsessään jonkinasteista suunnittelua, suunnitelmallisuuden tulee olla voimaperäisempää kuin puheena olevaan rikoslajiin säännönmukaisesti kuuluvan harkinnan. Lisäksi on huomattava, että suunnitelmallisuus tai erityinen suunnitelmallisuus mainitaan useiden yksittäisten rikosten ankaroittamisperusteena. Näissä tilanteissa koventamisperusteen soveltamiselle on asetettava aivan erityisen suuret vaatimukset (HE 44/2002 vp s. 191). Esimerkkinä on todettu, että jos veropetos katsotaan törkeäksi teon suunnitelmallisuuden vuoksi, törkeästä veropetoksesta tuomittavan rangaistuksen koventaminen suunnitelmallisuutta koskevan koventamisperusteen nojalla on mahdollista vain, jos suunnitelmallisuus on poikkeuksellisen perinpohjaista (HE 44/2002 vp s. 190).28. Korkein oikeus ei ole antanut ennakkopäätöstä suunnitelmallisuutta koskevan koventamisperusteen soveltamisesta veropetoksessa, kirjanpitorikoksessa eikä työeläkevakuutusmaksupetoksessa. Korkeimman oikeuden viime aikaisessa käytännössä koventamisperusteen soveltamista on koskenut vain rangaistuksen mittaamisesta kahdesta törkeästä varkaudesta annettu ratkaisu KKO 2014:55. Siinä vastaaja oli tekijänä osallistunut hyvin suunnitelmallisiin perävaunujen anastuksiin. Koventamisperustetta ei kuitenkaan sovellettu, koska vastaajan osuus rikosten toteuttamisessa oli rajoittunut vain osaan rikollisesta toiminnasta ja perustunut toimeksiantajan ohjeisiin eikä hänen toimintansa ollut edellyttänyt häneltä itseltään merkittäviä valmistelutoimia tai erityistä suunnittelua.29. Rikoksen tekeminen erityisen suunnitelmallisesti on sekä törkeän veropetoksen että törkeän työeläkevakuutusmaksupetoksen ankaroittamisperuste. Tämän ankaroittamisperusteen on myös katsottu täyttyneen P Oy:n toiminnassa tehdyissä törkeässä veropetoksessa ja törkeässä työeläkevakuutusmaksupetoksessa sekä niihin liittyneissä A:n avunantoteoissa. Jotta rangaistuksen mittaamisessa avunannosta näihin rikoksiin voitaisiin soveltaa koventamisperusteena rikollisen toiminnan suunnitelmallisuutta, A:n avunantotoimista ilmenevän suunnitelmallisuuden tulisi olla poikkeuksellisen perinpohjaista.30. P Oy:n useita vuosia jatkuneessa rakennusalan liiketoiminnassa on sinänsä ollut kysymys verojen ja maksujen laajamittaisesta ja suunnitelmallisesta välttämisestä muita yhtiöitä apuna käyttämällä. Sen toiminnassa tehdyt rikokset ovat myös vaatineet lukuisia eri toimia, jotka ovat edellyttäneet jatkuvasti eri rikoksentekopäätöksiä, ja rikoksiin osallistuneiden tehtäväjako on ollut eriytynyttä. P Oy:n ja sen apuna käytettyjen yhtiöiden välillä vallinnut järjestely on kuitenkin ollut tällaiselle rakennusalan talousrikollisuudelle tyypillistä.31. A on toiminut tässä kokonaisuudessa niin sanottuna kuittikauppiaana. Hänen oman menettelynsä suunnitelmallisuutta osoittaa se, että hän on yhden vuoden aikana toiminut peräjälkeen kolmessa eri yhtiössä laatien ja toimittaen P Oy:lle perusteettomia laskuja sekä nostaen laskujen maksamisesta saatuja varoja käytettäväksi pimeään palkanmaksuun P Oy:n työntekijöille. Hänen osuutensa rikosten mahdollistamisessa on ollut merkittävä, ja ilman hänen osuuttaan rikosten tekeminen olisi vaikeutunut huomattavasti. Toisaalta A:n osuus rikosten toteuttamisessa on ajallisesti ja toimiltaan rajoittunut vain osaan P Oy:ssä harjoitetusta rikollisesta toiminnasta. Hänen menettelyänsä voidaan pitää melko tavanomaisena avunantona tällaisissa talousrikoksissa. Korkein oikeus katsoo, etteivät A:n toimet osoita sellaista erityisen voimaperäistä, poikkeuksellisen perinpohjaista suunnitelmallisuutta, joka ylittäisi esillä olevan kaltaiseen talousrikollisuuteen kuuluvan säännönmukaisen harkinnan tai valmistelun ja jota koventamisperusteen soveltaminen tässä tapauksessa edellyttäisi. A:lle tuomittavaa rangaistusta mitattaessa ei siten voida soveltaa rikollisen toiminnan suunnitelmallisuutta koskevaa koventamisperustetta.Rikoksen tekeminen palkkiota vastaan 32. Koventamisperustetta koskevien esitöiden mukaan palkkiota vastaan tehdyn rikoksen on katsottu osoittavan erityisen suurta syyllisyyttä. Se, että tekijä suostuu rikkomaan yhteiskunnan normeja vastaan, kunhan vain saa siitä korvauksen, osoittaa hänessä erityistä piittaamattomuutta muiden intressejä kohtaan. Palkkiota vastaan tehdyt rikokset vaativat usein myös suunnittelua, mikä sekin tukee vaatimusta keskimääräistä ankarammasta rangaistuksesta. Kovennus edellyttää, että palkkiosta on sovittu ennakolta tai että tekijän on ainakin voitava pitää palkkiota aikaisempien kokemustensa perusteella todennäköisenä. Koventamisperusteen soveltamista harkittaessa korostuvat kokonaisarvostelu ja teon koko motivaatioperustan merkitys. Kaikki palkkiosta tehdyt teot eivät välttämättä ole suunniteltuja. Luvattu palkkio voi poikkeustilanteissa päinvastoin muodostua tekijälleen niin suureksi houkutukseksi, ettei hän ole voinut vastustaa kiusausta, mikä puolestaan voisi olla aiheena pikemmin rangaistuksen lieventämiseen (HE 44/2002 vp s. 192).33. Korkein oikeus ei ole antanut ennakkopäätöstä tämän koventamisperusteen soveltamisesta. 34. A on saanut menettelystään palkkiona rahaa, mikä viittaa siihen, että hän on tehnyt rikoksensa palkkion vuoksi. A:n saaman palkkion määrästä ei ole esitetty mitään selvitystä. Taloudellisen edun saaminen käsillä olevan kaltaisessa talousrikollisuudessa on kuitenkin tavanomaista eikä siten osoita lajissaan erityisen suurta syyllisyyttä. Korkein oikeus katsoo, että rikoksen tekemistä palkkiota vastaan koskevan koventamisperusteen soveltamisen edellytykset eivät täyty, eikä perustetta siten voida soveltaa A:lle tuomittavaa rangaistusta mitattaessa.A:n vetoama rangaistuksen kohtuullistamisperuste35. A on vaatinut, että hänelle tuomittavaa rangaistusta kohtuullistetaan hänen heikon terveydentilansa perusteella rikoslain 6 luvun 7 §:n 2 kohdan nojalla. Tämän kohtuullistamisperusteen soveltaminen edellyttää esitöidensä (HE 44/2002 vp s. 200) mukaan sitä, että vakiintuneen käytännön mukainen rangaistus johtaisi kohtuuttomaan tai poikkeuksellisen haitalliseen lopputulokseen esimerkiksi vakavan sairauden vuoksi. Korkein oikeus katsoo, että A:n terveydentilastaan esittämän selvityksen perusteella rikoslain 6 luvun 7 §:n 2 kohdan kohtuullistamisperusteen soveltamiselle ei ole edellytyksiä.Oikeudenkäynnin keston merkitys rangaistuksen mittaamiselle36. Oikeudenkäynnin keston osalta Korkein oikeus toteaa, että P Oy:n toimintaan liittyvän rikoskokonaisuuden tutkinta on alkanut 1.9.2010 ja että A:ta on kuulusteltu esitutkinnassa rikoksesta epäiltynä ensimmäisen kerran 23.3.2011. Syyteharkinnassa tai tuomioistuinkäsittelyssä ei asian laatu ja laajuus huomioon ottaen ole ilmennyt selvästi osoitettavaa viivästymistä. A:n asian käsittelyaika kokonaisuudessaan on kuitenkin ollut niin pitkä, että Korkein oikeus katsoo olevan perusteita alentaa A:lle edellä mitattua rangaistusta rikoslain 6 luvun 7 §:n 3 kohdan nojalla oikeudenkäynnin viivästymisen johdosta 3 kuukaudella.Aikaisemmin tuomittujen vankeusrangaistusten huomioon ottaminen37. Rikoslain 7 luvun 6 §:n 1 momentissa säädetään, että jos ehdottomaan vankeusrangaistukseen tuomittua syytetään hänen ennen tämän rangaistuksen tuomitsemista tekemästään muusta rikoksesta, voidaan aikaisempi ehdoton vankeusrangaistus ottaa uutta rangaistusta määrättäessä kohtuuden mukaan huomioon rangaistusta alentavana tai lieventävänä seikkana.38. Kuten Korkeimman oikeuden ratkaisussa KKO 2009:77 (kohdat 9 ja 11) on lausuttu, rikoslain 7 luvun 6 §:n soveltamisella pyritään siihen, että rikoksentekijän kokonaisrangaistus muodostuisi samaksi riippumatta siitä, onko eri aikoina tehdyt rikokset käsitelty yhdessä vai useammassa oikeudenkäynnissä. Aikaisemman ehdottoman vankeusrangaistuksen vaikutusta uuteen rangaistukseen on tämän vuoksi perusteltua arvioida samojen perusteiden mukaan kuin mitattaessa kahdesta tai useammasta rikoksesta samalla kertaa tuomittavaa yhteistä vankeusrangaistusta rikoslain 7 luvun 5 §:n 2 momenttia soveltaen. Joissakin tilanteissa voi olla perusteltua, ettei aikaisempaa ehdotonta vankeusrangaistusta oteta huomioon uutta ehdotonta vankeusrangaistusta alentavana seikkana, vaikka rikoslain 7 luvun 6 §:n soveltamisen edellytykset olisivat muutoin käsillä. Varsinkin silloin, kun käsiteltävänä olevia rikoksia on tehty useiden aikaisempien tuomioiden välissä, aikaisempien vankeusrangaistusten tuomittavaa rangaistusta alentavan vaikutuksen arviointi ei ole aina edes mahdollista.39. A on aikaisemmin tuomittu Helsingin hovioikeuden tuomiolla 19.6.2014 (Helsingin käräjäoikeus 12.6.2013) avunannosta törkeään veropetokseen 10 kuukauden ehdottomaan vankeusrangaistukseen. Hänet on lisäksi tuomittu Helsingin hovioikeuden tuomiolla 16.4.2015 (Helsingin käräjäoikeus 10.3.2014) muun ohella avunannosta törkeään veropetokseen 3 kuukauden ehdottomaan vankeusrangaistukseen, jonka osalta alentavana on otettu huomioon ensiksi mainittu rangaistus. Edelleen hänet on tuomittu Helsingin käräjäoikeuden tuomiolla 8.1.2016 avunannosta törkeään veropetokseen 6 kuukauden ehdottomaan vankeusrangaistukseen, jonka osalta alentavana on otettu huomioon ensiksi mainittu rangaistus sekä Helsingin hovioikeuden nyt kysymyksessä olevassa asiassa 26.11.2015 tuomitsema rangaistus. Hänet on vielä tuomittu Helsingin hovioikeuden tuomiolla 31.5.2016 muun ohella avunannosta kahteen törkeään veropetokseen ja kahteen törkeään kirjanpitorikokseen 9 kuukauden vankeusrangaistukseen, jonka osalta alentavana on otettu huomioon ensiksi mainittu rangaistus.40. Korkein oikeus toteaa, että kaikki edellä mainitut rikokset olisi voitu käsitellä yhdellä kertaa A:n nyt esillä olevien rikosten kanssa. Sen sijaan A:n muita rikoksia edellä mainituissa hovioikeuden tuomioissa 16.4.2015 ja 31.5.2016 sekä Helsingin hovioikeuden tuomiossa 27.11.2007 (Helsingin käräjäoikeus 12.4.2006) ja Helsingin hovioikeuden tuomiossa 26.6.2015 (Helsingin käräjäoikeus 30.4.2014) ei olisi voitu käsitellä samassa yhteydessä. Vastoin A:n käsitystä näistä muista rikoksista tuomittuja rangaistuksia ei siten voida ottaa rikoslain 7 luvun 6 §:ää sovellettaessa huomioon.41. A:n rikoksista ankarimmin rangaistava on nyt käsillä oleva avunanto törkeään veropetokseen. Korkein oikeus on edellä päätynyt siihen, että tästä sekä avunannosta törkeään kirjanpitorikokseen ja törkeään työeläkevakuutusmaksupetokseen olisi oikeudenkäynnin kesto lieventävänä huomioon ottaen tuomittava 2 vuotta 3 kuukautta vankeutta. Kohdassa 39 selostetut A:n seitsemän rikosta, jotka olisi voitu käsitellä yhdessä nyt käsiteltävien rikosten kanssa, ovat samanlaatuisia kuin hänen syykseen tässä asiassa luetut rikokset. Kaikkien rikosten tekoaika on ajoittunut vuosien 2004 ja 2009 välille painottuen vuoteen 2007. A:n rikokset osoittavat hänen aktiivista ja laajaa osallistumistaan talousrikoksiin. Kysymys ei ole sellaisesta hallitsemattomasta rikoskierteestä, jonka vuoksi tuomittavaa rangaistusta olisi kohtuullista alentaa tavanomaista enemmän, vaan pikemminkin samankaltaisten rikosten harkitusta jatkamisesta. Aikaisempien tuomioiden alentavaa vaikutusta vähentää myös se, että muita nyt huomioon otettavia rangaistuksia tuomittaessa on jo noita rangaistuksia alennettu nyt huomioon otettavien tuomioiden perusteella kohdasta 39 ilmenevin tavoin.42. Korkein oikeus katsoo, että A:lle tuomittavaa rangaistusta on rikoslain 7 luvun 6 §:n nojalla kohtuuden mukaan alennettava 4 kuukaudella. A on siten tuomittava rikoksistaan 1 vuoden 11 kuukauden vankeusrangaistukseen.Rangaistuksen laji43. A on vaatinut rangaistuksen lieventämistä ehdolliseksi vankeudeksi. Hänen syykseen tässä asiassa luettujen rikosten vakavuus, niistä ilmenevä hänen syyllisyytensä sekä hänen aikaisempi rikollisuutensa edellyttävät kuitenkin ehdottomaan vankeuteen tuomitsemista.
TuomiolauselmaHovioikeuden tuomiota muutetaan seuraavasti:A:lle tuomittu yhteinen vankeusrangaistus korotetaan 1 vuodeksi 11 kuukaudeksi vankeutta.Rangaistusta alentavina on otettu huomioon Helsingin hovioikeuden tuomio 19.6.2014 (Helsingin käräjäoikeus 12.6.2013), Helsingin hovioikeuden tuomio 16.4.2015 (Helsingin käräjäoikeus 10.3.2014), Helsingin käräjäoikeuden tuomio 8.1.2016 ja Helsingin hovioikeuden tuomio 31.5.2016.Muilta osin hovioikeuden tuomiota ei muuteta.Asian ovat ratkaisseet presidentti Timo Esko sekä oikeusneuvokset Marjut Jokela, Jukka Sippo, Ari Kantor ja Mika Huovila. Esittelijä Kaisa Kuparinen.

matches:
§ 2
KKO
KKO
KKO
KKO
KKO