text:
Lapsilta kielletty – niinaberg
Category Archives: Lapsilta kielletty
Mistä totuus tulee? Lapsen suusta? Mistä ”totuus” sinne menee…
Posted on 3.2.2014 by vuorenninnu
Aluehallintovirasto (AVI) edistää perusoikeuksien ja oikeusturvan toteutumista kaikessa toiminnassaan. AVIn oikeusturvayksikössä hoidetaan AVIlle useissa laeissa säädettyjä erityistehtäviä, jotka koskevat oikeusturvan toteutumista.
Tein vuosi sitten Annun valtakirjalla eräästä rikosasiassa asiantuntijana toimineesta lääkäristä ja hänen toiminnastaan kantelun Valviraan ja Länsi- ja Sisä-Suomen aluehallintovirastoon. Toimivaltaiseksi asiassa ilmoitettiin aluehallintovirasto. Kantelun seurauksena lääkäri voi vakavimmillaan saada ’huomautuksen’. Mistään dramaattisesta tai vakavasta toimenpiteestä lääkäriä vastaan kantelussa ei siis ole kysymys. Kantelun perusteet ja kanteluun johtaneet syyt sitä vastoin ovat varsin vakavat ja osin dramaattisetkin ja antaisivat aihetta vakavammalle puuttumiselle.
Kantelulla halutaan saattaa valvontaviranomaisen tietoon, miten lääkäri on käytännössä menetellyt sekä kysyä ja kyseenalaistaa, onko tällainen menettely lain mukaista ja muutoin asiallista asiantuntijana toimivalle lääkärille.
Lasten somaattiset tutkimukset tehneen lääkärin lausunnot ovat vaikuttaneet ohjaavasti lasten kertomusten luotettavuutta arvioineisiin psykologeihin heidän työssään ja tämän psykologit ovat myös kertoneet. Entä mikä merkitys on ollut sillä, että kyseisen lääkärin lausunnot ovat olleet vahvasti asenteellisia, osin virheellisiä ja harhaanjohtavia? Jälkeenpäin lääkäri on kehotuksesta korjannut joitakin lausunnoissa olleita virheitä kesken oikeudenkäynnin. Lisäksi käräjäoikeus on tuomiossaan todennut lääkärin asenteellisuuden. Suurin vahinko oli tuossa vaiheessa jo tapahtunut ja luotettavuusarviot annettu.
Lääkäri on myös väittänyt, että lapsilla olisi ollut viiltelyjälkiä muistuttavia arpia ihossaan, joista suurin osa ei ole paljain silmin nähtävissä. Lääkäri väittää nähneensä näitä jälkiä UV-valolla. Odotan mielenkiinnolla näkeekö kanteluun lausuntonsa antava asiantuntijalääkäri UV-valossa otetuissa valokuvissa viiltelyjälkiä tai ylipäätään yhtään mitään jälkiä lasten ihossa.
Kanteluviranomaisen ratkaisussa otetaan kantaa siihen, onko kantelun kohteena olevassa toiminnassa noudatettu lakia ja hyvän hallinnon vaatimuksia tai muutoin menetelty asianmukaisesti. Kyse on ohjauksesta. Mikäli asiassa ilmenee moitittavaa, kanteluviranomainen voi:
antaa huomautuksen vastaisen varalle
kiinnittää huomiota lain tai hyvän hallintotavan mukaiseen menettelyyn
saattaa tietoon käsityksensä lain oikeasta tulkinnasta tai hyvän hallintotavan mukaisesta menettelystä
Kantelujen käsittelyaika on suhteellisen pitkä, keskimäärin 6-12 kuukautta, joten mitään välittömiä muutoksia valitsevaan toimintaa ei kanteluilla saada aikaan. Länsi- ja Sisä-Suomen aluehallintoviraston ylijohtaja Jorma Pitkämäen mukaan kantelut pyritään käsittelemään vuoden sisällä niiden saapumisesta (Yle 26.8.2013).
Olisi miellyttävämpää olla siinä luulossa, että valvontaviranomaisen pitkät käsittelyajat johtuisivat siitä, että kanteluihin suhtaudutaan vakavasti, asioita selvitetään perinpohjaisesti ja aikaa kuluu pääasiassa kantelun arviointivaiheeseen. Tosiasiassa kantelu voi odottaa käsittelyvuoroaan ilman mitään toimenpiteitä jopa vuoden, niin kuin tässä tapauksessa.
Elokuussa 2013, kun kyselin kantelun käsittelytilannetta, jäin siihen käsitykseen, että asiantuntijalääkäriä etsitään antamaan lausuntonsa asiassa. Onko viivytyksen ongelma siis asiantuntijalääkärin löytämisessä? Ja jos, niin miksi se on ongelma? Vuodessa kantelu ei ole edennyt siis vielä edes arviointivaiheeseen.
Kantelun käsittelyvaiheet ovat tähän mennessä olleet seuraavat:
30. tammikuuta 2013 Aihe: VS: Hallintokantelu
”Länsi- ja Sisä-Suomen aluehallintoviraston kirjaamo on vastaanottanut kantelunne.” Ilmoitettiin asian käsittelynumero ja esittelijä.
Elokuu 2013 Puhelu asiaa hoitavalle lakimiehelle
”Kantelu ei ole edistynyt. Seuraavaksi pitäisi löytää asiantuntijalääkäri antamaan asiassa lausuntonsa. Asiaa pitää selvittää Valviran kanssa.”
Tammikuu 2014 Vuosi kantelun jättämisestä
Onko kanteluasia edistynyt?
Avi: ”Kanteluasia ei ole edistynyt.”
Kyseinen lääkäri on ollut mukana tekemässä poliisiammattikorkeakoulun tutkimusta: Lapsen seksuaalinen hyväksikäyttö – Somaattisen tutkimuksen kehitys ja merkitys vuosina 1998–2009 Pirkanmaan sairaanhoitopiirin alueella. Vuosina 2010–2012 tehtävässä tutkimuksessa selvitetään lapsen seksuaalisen hyväksikäytön somaattisten tutkimusten sisältöä sekä niiden merkitystä rikostutkinnassa sekä mahdollisessa tuomiossa.
Tutkimuksen taustalla on aiempi tutkimus, jossa havaittiin suuren osan lasten hyväksikäyttötapauksista jäävän rikosprosessissa kesken riittämättömän näytön takia. Asiantuntijalausuntojen merkitystä esitutkinnassa, syyteharkinnassa ja tuomiossa tarkastellaan esitutkintamateriaalin, syyteharkinnan sekä syyttäjän haastehakemuksen ja tuomiolauselman avulla.
Tutkimuksen tavoitteena on kehittää sekä somaattisten tutkimusten laatua sekä virka-apuna käytetyn asiantuntija-avun tarkoituksenmukaisuutta.
Laadun parantaminen on aina hyvä ja kaunis tavoite, sitä kannattaa varmasti jokainen. Mitä tutkimusten laadulla ja kehittämisellä sitten tarkoitetaan? Toivoisin sen tarkoittavan entistä luotettavampaa tutkimusta ja luotettavampia tutkimustuloksia. En kuitenkaan voi välttyä ajatukselta, että tavoitteena on ollut saada somaattisten tutkimusten asiantuntijalausunnoista sellaisia, että jutut eivät jäisi enää kesken ainakaan riittämättömän näytön takia, niin kuin oli monessa tapauksessa todettu käyneen.
Seksuaalirikollisten kiinni saaminen on tärkeä ja tavoiteltava tilanne sinänsä, mutta tähän ei pidä pyrkiä hinnalla millä hyvänsä. Jos lausuntoja yritetään muuttaa siihen suuntaan, että ne aina tukisivat rikosepäilyä/-syytettä, se on aika pelottava ajatus erityisesti tapauksissa, joissa rikosepäily/-syyte on perätön.
Posted in Lapsilta kielletty	12 kommenttia
Posted in Lapsilta kielletty	4 kommenttia
Posted on 24.7.2013 by vuorenninnu
Tarina, josta syntyi toinen tarina
Ymmärtääkseen tämän kauhutarinan lasten hurjista pahoinpitelyistä ja vastenmielisistä seksuaalisista hyväksikäytöistä, tulee ensin ymmärtää se todellinen ja murheellinen tarina, josta tämä jälkimmäinen valheellinen ja järkyttävä tarina on saanut alkunsa ja josta se on kehittynyt niihin mittasuhteisiin, jossa se nyt on. Pitää palata ajassa taaksepäin – aina siihen asti, jolloin koko perhe oli vielä kasassa, eli elämäänsä normaalisti ja voi hyvin.
Pitää ymmärtää, että ihmisten kaikilla teoilla ja elämässä sattuvilla tapahtumilla on aina joitakin seurauksia. Perheen isän murhalla, poliisin toimilla, lasten erottamisella äidistään, äidin tuomitsemisella murhaajaksi, julkisella ja virallisella ”tiedolla”, yleisellä mielipiteellä, sosiaalitoimen toimenpiteillä tai niiden puutteilla, sijaisperheen asenteella, ilmapiirillä ja toimilla, eristämisellä, peloilla, terapialla, äidin vapautumisella jne. Mikään ihmisen elämässä – niin aikuisen kuin erityisesti lapsen – ei tapahdu irrallaan ympäröivästä maailmasta.
Ulvilan murha ja minä
En enää muista tarkkaan oliko vuosi 2007 vai 2008, kun poikani kertoi minulle, kuinka kamalaa on, että heidän luokan A:n isä on murhattu. Poika kertoi, että joku oli tullut niille kotiin yöllä ja tappanut isän. Kysyin, oliko murhaaja joku isän tuttu ja oliko isä joku rikollinen. Poika vastasi, että murhaaja oli ollut joku tuntematon ja ettei hän tiedä oliko isä rikollinen. Jatkoin hiukan ylimielisesti, että se ei voi olla totta, tietäisin, jos tuollaista olisi tapahtunut. En osannut yhdistää tätä mitenkään Ulvilan murhaan, koska asuimme Turussa. Kysyin hieman närkästyneenä, että millainen se tyttö oikein on, kun puhuu noin hulluja juttuja, eihän tuo voi olla tottakaan. Poika vastasi vaisusti, mutta uhmakkaasti, että on se totta ja A oli nähnyt sen ja A on ihan tavallinen ja normaali! Asia jäi sikseen.
Paljon myöhemmin, syksyllä 2009, kun tuli lööppeihin ja uutisiin, että vaimoa epäillään miehensä murhasta, jouduin pyytämään pojalta anteeksi. Tytön kertoma oli totta. Hänen isänsä oli murhattu yöllä kotona. En tiennyt aiemmin, että tuo tyttö oli Ulvilan uhrin lapsi. En tuntenut tytön äitiäkään vaikka poika oli käynyt tytön syntymäpäivilläkin. En tosin tuntenut monia muitakaan poikani kavereiden vanhempia.
Alkuun minulla ei ollut mitään kummempaa mielipidettä asiasta. Minusta oli täysin mahdollista, että vaimo olisi murhannut miehensä, tapahtuuhan noita. Ainoa asia, joka ihmetytti, oli se, että vasta kolme vuotta myöhemmin asia olisi selvinnyt poliisille. Tutustuin murhajuttuun, enkä enää uskonut vaimon olevan syyllinen ja siksi olin aika ihmeissäni käräjäoikeuden tuomiosta. Aloin kuitenkin epäröidä, voisiko perheen äiti olla syyllinen, koska en ollut aiemmin ymmärtänyt kyseenalaistaa oikeuden ratkaisuja. En ollut tullut aiemmin ajatelleeksi, että syyttömiä ihmisiä tuomittaisiin Suomessa, saati elinkautiseen vankeuteen. Väärä tuomio ei tuntunut mahdolliselta vaihtoehdolta. Vaikka käräjäoikeuden tuomio oli omituinen, ajattelin, etten vain tiedä kaikkea. Asialla ei ollut minulle tuolloin niin hirveän suurta merkitystä, enhän tuntenut Annua vielä henkilökohtaisesti. Olin enemmänkin pettynyt omaan oikeudelliseen arviooni tuomion suhteen, joka meni aivan pieleen.
Meille oli tulossa vauva ja vanha asuntomme kävi ahtaaksi isolle perheelle, joten muutimme rivitaloon Annun seinänaapuriksi. En tosin tiennyt silloin, ketkä naapurissa asuivat. Asunto oli asumaton, koska Annu oli vankilassa ja lapset sijoitettuina. Vauva syntyi joulun aikoihin 2010 ja jäin kotiin äitiyslomalle ja hoitovapaalle. Seurasin uutisia murhaoikeudenkäynnistä Vaasan hovioikeudessa, luotin kaikesta huolimatta aiempaan arviooni ja odotin vapauttavaa tuomiota, joka sitten tulikin 2011.
Tuletko kahville, mulla menee hermot
Keväällä 2011 Annu pääsi vapaaksi odottamaan hovioikeuden tuomiota. Juttelimme muutaman kerran takapihalla ja kerran törmäsimme ostoksilla. Juttelimme lapsista ja koska he tulevat kotiin ja siitä, että tuomion on pakko olla vapauttava, kun päästivät vapaalle odottamaan. Meidän tyttö ja muut pihan lapset odottivat jo kovasti Annun lapsia kotiin ja kavereiksi.
Minulla oli tuona kesänä pitkä pätkä, kun en pystynyt nukkumaan yhtään. Valvoin monta yötä, aivan liian monta. Niin valvoi Annukin. Kuulin kuinka hän seinän takana kulki yöllä monta kertaa rappusia ylös ja alas. Meni useampi viikko. Kun minulla tavarat alkoivat tippuilla käsistä, ajatus katkeili ja joka asia itketti, menin lääkäriin ja sain nukahtamislääkettä. Niistä ei ollut mitään apua, en nukahtanut kertaakaan vaan valvoin ja kuulin kuinka Annukin valvoi ja kuljeskeli kotonaan. Ajattelin, mitä ihmeen järkeä tässä on, kun toinen valvoo seinän toisella puolella ja minä toisella – minulla asiat niin hyvin kuin vain ihmisellä voi olla ja toisella kaikki päin helvettiä. Pari yötä lisää valvomista ja uudelleen lääkäriin ja tällä kertaa sain kunnon myrkyt ja vihdoin nukuttua. Taivaallista.
En muista mikä päivä oli, mutta muistan, että olin hermoillut koiranpennun pissimisten kanssa ja vauva oli kitiviurannut kohtuudella. Minulla ei ollut juurikaan aikuista seuraa, koska kaikki ystäväni kävivät töissä ja minä en vauvan ja koiranpennun takia liikkunut missään. Mieheni teki paljon töitä ja isommilla lapsilla oli omat juttunsa. Menin vauva kainalossa soittamaan Annun ovikelloa ja mitään enempiä harkitsematta tokaisin vain, että ”tuletko kahville, kun mulla menee kohta hermot”. Annu lähti siltä seisomalta. Juteltiin useampi tunti ja juotiin kahviakin useampi pannullinen. Vauva rauhoittui ja koira pissaili sanomalehdelle, kun en ollut kokoajan vahtimassa. Omat hermot lepäsivät aikuisessa seurassa. Se oli kaivattua ja mukavaa vaihtelua vauvan kanssa jokeltelulle.
Kahviteltiin sen jälkeen monta kertaa viikossa, mutta aina tuntui, että jutut jäävät kesken, niin paljon oli puhuttavaa ja ihmeteltävää. Juteltiin tietysti myös murhajutusta. Kerroin Annulle, etten usko, että hän olisi murhannut miestään. Kerroin myös, ettei sillä toisaalta olisi minulle mitään väliä, niin voi joskus käydä. En pidä tappamista mitenkään mahdottomana asiana – vääränä, tuomittavana ja murheellisena, mutta en mahdottomana. Annulle asia oli tietysti tärkeä, koska hän ei ollut murhannut miestään ja lastensa isää. Hän oli joutunut kärsimään miehensä menetyksen ja siitä selviytymisen, poliisin loukkaavan kohtelun, väärät syytökset, tuomion, vankeuden, kaiken menettämisen ja lasten vieraantumisen. Ja kaiken ilman omaa syytä.
Tutustuin murhajutun materiaaliin ja kävi selväksi, ettei Annu mitenkään voinut olla murhaaja. Se oli yksikertaisesti mahdotonta. Tutkin kriittisesti asiakirjoja, koska en edelleenkään pitänyt mahdottomana sitä, ettei perheenäiti kykenisi tappamaan. Kuka tahansa pystyy tappamaan, se ei vaadi kovin merkillisiä edellytyksiä. Annun syyllisyyden tueksi ei kuitenkaan löytynyt mitään raskauttavaa todistetta, vaan täysin päinvastoin.
Meillä tuntui olevan paljon yhteistä. Molemmat oltiin neljän lapsen äitejä, molemmilla oli kokemusta yksinhuoltajuudesta ja huonoista ja hyvistä miehistä. Molemmat olimme valvoneet öitä lähes sekoamiseen asti – tosin täysin eri syistä. Monessa asiassa olimme kovin samanlaisia ja ajattelimme asioista samalla tavalla, mutta erojakin löytyi, etenkin luonteesta. Nopeasti kävi selville, ettei Annu ollut luonteeltaan mitenkään herkästi hermostuva tai äkkipikainen. Minä saatan olla hiukan tulistuvampi, kapinallinen ja ärsytettäessä jopa aggressiivinen. Annu taas on rauhallinen, harkitseva ja ärsytettynäkin ärsyttävän tyyni. Jos hänen kanssaan on eri mieltä asiasta, hän perustelee oman kantansa eikä hermostu. Minä vihastun helposti, jos koen vääryyttä tai epäreiluutta, kun Annu taas on helpommin sopeutuva, miettii selityksiä asioille ja mitä mahdollisuuksia hänellä on tilanteeseen vaikuttaa.
Annu kertoi, miten vaikeaa hänellä oli Jukan kuoleman jälkeen. Epäilemättä neljän pienen lapsen kanssa on jaksamista. Surulle ei voinut antaa valtaa eikä sille pienten lasten kanssa ollut edes aikaa. Toisaalta lapset myös pakottavat jaksamaan ja niinhän siinä kävi, että pari vuotta Jukan kuoleman jälkeen asiat olivat jo mallillaan ja lapsetkin toipuneet tapahtuman aiheuttamista peloista. Perheen elämä oli tavallista ja arkista. Siihen asti, kunnes poliisi päätti toisin ja tunkeutui perheen elämään kaikin mahdollisin ja mahdottomin keinoin ja lopun me kaikki tiedämmekin.
Annu kertoi suhteestaan Jukkaan, mutta myös Jensiin ja Seppoon. Anneli kertoi avoimesti lapsista ja heidän elämästään. Juteltiin ummet ja lammet myös minun ongelmistani, jotka eivät luonnollisesti painineet läheskään samassa sarjassa Annun ongelmien kanssa. Huomattiin, että molempien elämässä oli ollut paha kriisi vuonna 2006. Annulla oli Jukan järkyttävä murha ja yksinhuoltajaksi jääminen ja minulla lapsen vakava sairaus ja avioero. Vuonna 2009 minun elämäni muuttui hyväksi – paremmaksi kuin koskaan ennen. Annulla taas alkoi samana vuonna täysi helvetti ja hänen elämänsä muuttui hirveäksi painajaiseksi – huonommaksi kuin koskaan ennen, edes Jukan kuolema ei vetänyt vertoja niille kärsimyksille, jotka tuolloin alkoivat.
Välillä ei voitu välttyä kyyneliltä, mutta yritimme pitää pahan olon poissa meidän samanlaisella ”huonolla” huumorilla. Kävimme kaupoissa ja asioilla, mutta pääasiassa kahvittelimme meillä. Se oli kätevintä, koska minun piti huolehtia vauvasta ja se oli tietysti helpointa kotona. Kerran olimme ostoskeskuksessa ostamassa kenkiä ja vitsailimme, että luotamme Peite-Sepon ammatilliseen arvioon, ei siis osteta kiilakorkokenkiä. Peite-Seppo oli arvostellut raportissaan Annelin kävelytyyliä. Annulla oli ollut tuolloin jalassaan uudet kiilakorkokengät ja vaivalloinen kävely oli johtunut kengistä, ei Annusta. Vitsailimme poliisien tekemisillä ja keksimme erilaisia naurettavia lööppejä ja hihitimme kuin teinitytöt. Hulluttelimme ajatuksella tilakuuntelusta ja vaadimme saada meidän keskustelut litteroituna.
Pienemmät lapset kävivät äidin luona pikaisesti 1.8.2011. He eivät puhuneet mitään, olivat vaivautuneita, etenkin yksi lapsi oli kovin levoton. Lapset eivät halunneet syödä edes äidin tarjoamaa jäätelöä, kyselivät vain, että joko kohta lähdetään. Vierailusta jäi Annulle todella omituinen ja paha olo. Jälkeenpäin tiedämme, että tuona aamuna lasten eno oli käynyt Porissa viemässä syyttäjälle ja kumppaneille lasten videoituja haastatteluja.
Annun piti tulla tiistaina 13.9.2011 aamulla yhdeksältä meille kahville, olimme sopineet siitä maanantaina aamulla, mutta häntä ei näkynyt eikä kuulunut. Se ei ollut yhtään Annun tapaista, joten menin katsomaan. Asunto oli hiljainen ja vaikutti tyhjältä. Paha aavistus hiipi ja kurkkua alkoi kuristaa. Uskottelin itselleni, että Annu nukkuu sikeästi loputtoman unettomuutensa jälkeen. Olin levoton koko päivän ja ihmettelin lasten kuullen, että missähän Annu on, kun ei tullut kahville. Tytär kertoi nähneensä Annun lähteneen edellisenä päivänä kahden miehen kanssa. Kysyin olivatko miehet poliiseja. Tyttö sanoi, että ei niillä ollut poliisin vaatteita. Paha aavistus sai varmistuksen.
Rikottu äitiys, särjetty lapsuus
Tätä helvettiä on nyt kestänyt jo niin pitkään, että mahtaako kukaan asiaan osallinen enää tulla ennalleen, epäilen. Minunkin ruusuinen maailmankuvani on muuttunut ja kokenut kovan kolauksen. Ahdistun suunnattomasti, jos erehdyn miettimään Annun kohtaloa omalle kohdalleni. En kestä edes ajatusta ja joudun pyyhkimään sen pois mielestäni, ajatuskin tuntuu liian tuskalliselta. Siksi olen usein peloissani Annun jaksamisesta, koska tämä kaikki todella tapahtuu juuri hänelle ja hänen lapsilleen.
Äidille on tuskallista luopua lapsistaan. Annu on murheellinen, koska on menettänyt pienemmät lapsensa kokonaan, eikä voi olla oikea äiti edes A:lle. Ei siihen pysty pleksilasin takaa tavaten lasta 40 minuuttia kerrallaan joka toinen viikko. A tarvitsisi äidin tukea ja ehdotonta rakkautta. Kaikki teini-ikäiset tarvitsevat vaikka eivät sitä myönnäkään. Kasvukipuilut ja monet pelot rasittavat jo ilman mitään ylimääräisiä vastoinkäymisiäkin.
Äitiys vankilan muurien takaa on mahdotonta. Miten voisi olla huolehtiva, rakastava, turvallinen ja rajat pitävä äiti, kun ei ole mitään yhteyttä lapsiin tai jos tapaa lastaan joka toinen viikko 40 minuuttia valvotusti pleksilasin läpi. Äitiys vankilasta käsin on pelkkää huolestumista, ahdistusta ja ikävän tukahduttamista. Tapaamisissa ei ole mitään yksityisyyttä. Lapsi ei voi kertoa arkoja asioitaan, koska valvovat silmät ja korvat tarkkailevat jokaista ilmettä, elettä ja sanavalintaa. Tilanne on niin kaukana normaalista kohtaamisesta äidin ja lapsen välillä kuin mahdollista. Lapsi on oppinut pelkäämään poliiseja, hänen sanomisiaan vääristellään, etsitään piilomerkityksiä, salakieltä ja salamerkkejä, luetaan päiväkirjat, paljastetaan kaikki henkilökohtainen, kaikenlaisia vääriä tietoja ja omituisia luuloja käytetään lasta ja äitiä vastaan.
Kesällä 2012 A odotti oikeuden päätöksen tuloa seuraten puhelimensa kautta uutisia. Sitten se tuli. Tyttöä otti päähän, mutta minkäs voit. Annu pääsi käymään kesällä A:n rippijuhlissa ja sain halata tytärtään. Liikuttavaa ja järkyttävää yhtä aikaa, seuraavaa kertaa ei ole tullut.
Annu on revitty hulluuden partaalle äärettömän pitkään jatkuneella systemaattisella kidutuksella. Lasten muistot on varastettu ja ajatukset sotkettu.
Oikean näytön puuttuessa ihmisten käytöksestä on vedetty omituisia johtopäätöksiä. Jos itkee paljon ja ”joka asiaa”, se on paha ja sairasta ja vaikka mitä. Jos ei itke yhtään, on sekin kummallista ja sairasta ja vaikka mitä. Kuka kertoisi mikä on sopiva määrä itkua? Mikä on normaalia ja kenellä on oikeus määritellä toisen tunteita tai niiden ilmaisua? Miksi kaikki pitää määritellä merkiksi jostain pahasta ja sairaasta? Eikö voitaisi hyväksyä sitä tosiasiaa, joka on tiedetty jo ikuisuuden, että ihmiset ovat yksilöitä, jotka kokevat ja tuntevat asioita omalla tavallaan ja reagoivat niihin omalla tavallaan ja se kaikki on aivan normaalia ja ihan tervettä. Lopetetaan kaiken tulkitseminen ja otetaan selvää, mikä kelläkin on hätänä ja miksi.
Välillä ristiriitaiset tunteet ottavat minussa vallan. Minulla on neljä lasta ja tuskailen niiden kiukuttelujen ja venkoilujen kanssa, samaan aikaan Annun pienemmät lapset ovat vieraantuneet täysin äidistään. Minä yritän tukea nuorisoa kasvussaan ja kipuiluissaan ja yritän jaksaa kestää, kun olen välillä maailman rumin, tyhmin ja ymmärtämättömin äiti. Annu taas haluaisi juurikin vain olla tuo tavallinen välillä kovin kurja ja väsynyt äiti lapsilleen. Se, jolle lapset voisivat purkaa tuskaansa ja kiukkuaan maailmaa kohtaan. Se, joka voisi lohduttaa ja tukea vastoinkäymisissä. Olla se, joka on ja pysyy, tuli mitä tahansa. Minä saan olla sitä lapsilleni. Olen siinä suhteessa Annuun nähden aivan äärimmäisen etuoikeutettu. Tai oikeastaan en, vaan niin sen juuri kuuluukin olla. Oma tilanteeni on oikein ja Annun tilanne on väärin. Joku on tehnyt Annulle ja lapsille aivan hirveän väärin. Se on anteeksiantamatonta.
– Märta Tikkanen
Näkymättömiä ja silmiinpistäviä juttuja
Posted on 16.7.2013 by vuorenninnu
Nuorempana muistin mitä tahansa – olipa se tapahtunut tai ei. (Mark Twain)
Turun hovioikeuden julkisen selosteen mukaan:
”Kolme kokenutta erikoislääkäriä ovat yhdessä tutkineet B:n, C:n ja D:n ja havainneet heistä samat arpi- ja vammalöydökset genitaali- ja anogenitaalialueilla ja muualla ihossa. Esimerkiksi viiltelyyn viittaavia arpilöydöksiä on ollut poikkeuksellisen paljon, esimerkiksi C:n vartalossa 105 kappaletta, niitä on ollut sarjoina ja erikoisen muotoisina. Lääkärit ovat olleet löydöksistä keskenään yhtä mieltä. Löydökset ovat tukeneet vahvasti B:n, C:n ja D:n kertomusten luotettavuutta, koska löydökset ovat heidät tutkineiden lääkärien mukaan sopineet ristiriidattomasti yhteen sen kanssa, mitä lapset ovat heille ja jo aiemmin psykologeille löydösten synnyn selittävistä tapahtumista kertoneet. Löydösten synnylle ei ole esitetty muuta tai uskottavampaa selitystä kuin ne tapahtumat, joista B, C ja D ovat kertoneet.”
Lasten ihon tutkiminen uv-valolla on poikkeuksellista eikä uv-valolla tehtävästä arpien tutkimisesta ole riittävästi käytännön tuomaa kokemusta saati tieteellisesti tutkittua tietoa. Mahdollisille löydöksille ei siis ole olemassa luotettavaa vertailupohjaa. Nämä kokeneet erikoislääkärit eivät ole voineet esittää vertailutietoja siitä, mikä olisi normaali määrä uv-valolla löydettäviä arpia lapsella tai minkä muotoisia ovat lapsille yleisesti aiheutuvat arvet. Toisaalta nämä kokeneet erikoislääkärit eivät ole esittäneet myöskään arviotaan siitä, miten viiltelystä aiheutuneet arvet voidaan erottaa muulla tavalla aiheutuneista arvista. Viiltelyn aiheuttamia arpia näin nuorilla lapsilla ei moni lääkäri Suomessa ole nähnyt uv-valolla eikä ilman. Olen tosin kuullut, että yhden viiltelyistä kertoneen lapsen luokkakaveri olisi itse naarmuttanut omaan käsivarteensa neljäkirjaimisen sanan.
Oikeita viiltelyjälkiä.
Kuva ei liity kirjoituksessa kerrottuun juttuun.
Selosteen mukaan lapsista oli löytynyt poikkeuksellisen paljon viiltelyyn viittaavia arpia. Ei siis varmuudella viiltelyn aiheuttamia, vaan siihen viittaavia.
Kaatumisista aiheutuvat naarmut ja niistä syntyvät arvet ovat pääasiassa samansuuntaisia. Samoin raapimajäljet jättävät usein samansuuntaisia naarmuja. B, C ja D eivät ole kertoneet muita uhreja viillellyn, mutta heistäkin oli löytynyt uv-valolla useita vaaleita arpia, joille ei ollut löytynyt mitään selitystä.
Väitetyille 7 lapsiuhrille tehdyissä lääkärintarkastuksissa arpien kanssa oli luetteloitu punoituksia, mustelmia, ihottumaa, tuore hyttysen purema yms. jälkiä, joiden raja arpiin tuntuu olleen häilyvä. Löydöksiä oli seuraavasti: A:lla 36, B:llä 26, C:llä 105 ja D:llä 19. Muilla uhreilla: yhdellä 7, toisella 24 ja kolmannella 55. Huomionarvoista on, että kertomusten mukaan vain B:tä, C:tä ja D:tä oli viillelty.
Tutkimuksissa ei ole pystytty määrittämään arpien syntymisajankohtaa. Selosteen mukaan arville ei ole esitetty muuta tai uskottavampaa selitystä kuin B:n, C:n ja D:n kertoma viiltely. B, C ja D ovat kertoneet psykologeille kaiken muun erikoislaatuisen tarinan ohella myös heihin kohdistetusta viiltelystä. Kun lääkäri on löytänyt lapsen iholta arpia (uv-valolla tai muutoin), on hän tiedustellut lapselta selitystä sille, mistä arvet ovat tulleet. Lapsilla on lähes aina ollut oma selityksensä arville, suurimman osan he ovat kertoneet tulleen viiltelystä.
Tutkimusmenetelmä ei vakuuta minua. Käräjätuomarit Tapio Katajamäki, Elise Salpaoja ja Päivi Ranki eivät myöskään vakuuttuneet viiltelystä esitetystä ”näytöstä” vaikka muuten uskoivatkin jos jonkinlaista. Käräjäoikeuden mukaan arville oli olemassa muita uskottavampia selityksiä. Samainen ”näyttö” vakuutti kuitenkin hovioikeuden laamanni Simo Simolan ja hovioikeusneuvokset Nina Porkan ja Kari Lahdenperän.
Neljän lapsen äitinä ja oman lapsuuteni vielä suhteellisen hyvin muistaen, minun elämänkokemukseni mukaan lapset kompuroivat, kiipeilevät, kaatuilevat, kulkevat metsikössä, pusikoissa, risukoissa, orapihlaja-aitojen ja ruusupuskien läpi ja hosuvat kepeillä jne. Lapset kokeilevat aikuisten varoittamia vaarallisia esineitä salaa, kuten saksia, työkaluja, puukkoja, sytkäreitä jne. ja jos sattuu pieni vahinko, ei sitä ensimmäiseksi kerrota vanhemmille. Omat tai kaverien lemmikkieläimet (kissat, papukaijat ym.) raapivat ja purevat. Lapset raapivat itseään, kun heillä on vesirokko, hyttysenpuremia, nokkosen polttamia, kuiva iho tai kutittavat vaatteet.
Näyttö viiltelyjäljistä ei ole luotettavaa. Viiltelyväitteet eivät ole edes uskottavia monestakaan syystä. Erityisesti minua ihmetyttää, eikö tuomareita hämmentänyt lainkaan se, ettei kukaan ollut huomannut lapsissa mitään outoja jälkiä. Ei isovanhemmat, jotka olivat hoitaneet ja kylvettäneet lapsia väitettyjen rikosten aikaan. Ei koulun eikä päiväkodin henkilökunta. Ei peitepoliisi, joka tupsahti perheen elämään kylpyläreissuineen. Ei edes ns. naapurin akat, jotka näkevät kaiken ja arvaavat loput. Ennen vastaanottokotiin muuttoa lapsille oli tehty lääkärintarkastukset, joissa kaikkien lasten ihon todettiin olevan siisti. Tämä siitäkin huolimatta, että lapsia oli kertomusten mukaan viillelty vain kuukautta aiemmin. Silmillä näkyvistä arvista eivät edes tuomioistuimen ehdottoman luotettaviksi luokitellut sijaisvanhemmat olleet osanneet huolestua. Eikä lasten sosiaalityöntekijä, sikäli mikäli oli lapsia edes tavannut. Edes lapsista esitetyt lukuisat valokuvat, joissa viiltelyjälkiä ei näy, eivät horjuttaneet näyttöä.
Uv-valo ja kuva lapsen ihosta olkapäästä.
Lapsi on tietämätön arvesta, eikä osaa antaa sille selitystä.
Kyseinen lapsi ei liity kirjoituksessa kerrottuun juttuun.
”A:lla oli havaittu paljon sellaisia arpia, joita hän ei ollut kyennyt selittämään ja joita hän ei kertomansa mukaan ollut itse havainnut esimerkiksi samanlaiset rastinmuotoiset arvet olkapäissään kuin C:llä.”
Nämä kolme kokenutta erikoislääkäriä ovat kertoneet havainneensa rastinmuotoiset arvet A:n ja C:n olkapäissä uv-valon avulla. Vaikka uv-valolla ihon tutkimisesta ei ole tutkittua tietoa ja vaikka löydökset olivat vain viiltelyyn viittaavia, tuomioistuin ei katsonut tarpeelliseksi suostua vastaajan pyyntöön, että lasten arpilöydökset tarkastettaisiin vielä jonkun tuomioistuimen määräämän lääkärin toimesta.
Minusta on aika ivallista kirjoittaa, ettei A kertomansa mukaan ollut itse havainnut esimerkiksi rastinmuotoisia arpia olkapäissään. Miten A olisi voinut havaita vain uv-valolla – jos silläkään – näkyviä arpia itsessään? Arpia ei pystynyt näkemään myöskään A:n asianajaja vaikka kovasti yritti. Osaavatko lapset ylipäätään kertoa syitä näkyville saati näkymättömille arville, joita voi lapsille tulla myös aivan normaalissa lapsen elämässä. Pikkuisiin naarmuihin, jotka paranevat äidin puhalluksella, ei yleensä kiinnitetä mitään erityistä huomiota eikä niitä kukaan muista jälkeenpäin.
”A:lla ei ollut selitystä sille, mistä B:n, C:n ja D:n poikkeuksellisen lukuisat arpi- ja muut löydökset olivat voineet tulla tai mistä he olivat saaneet runsasta ja yksityiskohtaista tietoa seksuaalisista asioista vaikka B:n, C:n ja D:n kertomuksissa esitetyt vakavat väitteet olivat kohdistuneet osaksi häneenkin.”
Asia on varmaankin aivan liian yksinkertainen ymmärrettäväksi kaiken mutkikkaan sekasotkun keskellä. A:lla ei ollut selitystä, koska hänellä ei ollut aavistustakaan B:n, C:n ja D:n kertomista asioista. Kertomukset kun eivät pitäneet paikkaansa.
”Yleinen elämänkokemus ja näytön kokonaisarviointi”
Professori Jyrki Virolainen kirjoitti blogissaan seuraavasti: ”Selosteen mukaan hovioikeus on perustanut näytön arviointinsa myös ”yleiseen elämänkokemukseen”. Hyvä näin, mutta kun on kysymys tuomioistuimen ammattituomareista ja vieläpä toisen asteen tuomioistuimesta, olisi tarpeen, että tuomioistuin perustaisi näkemyksensä myös ammatilliseen kokemukseensa eli vastaavanlaisissa jutuissa aiemmin tekemiinsä havaintoihin samoin kuin yleisesti hyväksyttyihin kokemussääntöihin ja juridiseen argumentaatioon.”
Yksi lapsista oli kertonut, että häntä oli viillelty kämmenselkään vuonna 2007. Kuitenkaan vuonna 2009 otetuissa valokuvissa ei näitä vammoja näy. Kokeneiden erikoislääkärien tutkimuksissa 2011 naarmut taas näkyvät (Huom! Nämä ilman uv-valoa). Kyseessä ei voi siis mitenkään olla vuonna 2007 aiheutetuiksi väitetyt viiltelyt. Muutoin niiden olisi pitänyt kadota näkyvistä välillä ja tulla taas näkyviin uudestaan. Tällaisiin ristiriitoihin ei oteta mitään kantaa. Oma elämänkokemukseni ei tunne tällaista ilmiötä. Tosin oma elämänkokemukseni poikkeaa muutoinkin paljon hovioikeuden vastaavasta.
Hovioikeuden ratkaisu perustuu selosteen mukaan näytön kokonaisarviointiin. Vallitsevan käsityksen mukaan rikosjutun näyttökynnys edellyttää, ettei syytetyn syyllisyydestä jää varteenotettavaa epäilyä. Kuitenkin tuomioistuin pitää rikoksia monin osin vain ”mahdollisena” ja tuomitsee silti. Unohtivatko hovioikeuden tuomarit tärkeän syyttömyysolettamaan liittyvän oikeussäännön: In dubio pro reo – näytön puutteet ja epäselvyydet on luettava syytetyn eduksi.
Posted in Lapsilta kielletty	14 kommenttia
Mahdollisen harvinaista – harvinaisen mahdollista
Posted on 14.7.2013 by vuorenninnu
Hovioikeuden mukaan lapset hyvin harvoin keksivät tarinoita vanhempiensa heihin kohdistamasta seksuaalisesta hyväksikäytöstä. Hovioikeus perustaa lasten kertomusten luotettavuuden osaltaan tälle ajatukselle. Lasten kertomista keksityistä hyväksikäyttö- tai pahoinpitelytarinoista ja niiden määrästä suhteessa aitoihin kertomuksiin, ei ole tutkittua tietoa, koska sitä on lähes mahdotonta edes tutkia.
Haluan ajatella samoin kuin hovioikeus, että lapset harvoin kertovat tarinoita kokemistaan kauheuksista, joilla ei ole todellista pohjaa oikeassa elämässä. Lasten väärät tarinat ovat kuitenkin täysin mahdollisia. Ja sellaista tapahtuu. Ja tässä tapauksessa – juuri niin on jostain syystä tapahtunut. En osaa täysin iloita siitä, ettei lapsille onneksi ole tapahtunut niitä kauheuksia, joista he ovat kertoneet. Jotakin lasten elämässä kuitenkin on pahasti pielessä, oli kyse sitten valehtelusta, johdatelluista kertomuksista tai valemuistoista tai mistä hyvänsä. Kolme kokenutta asiantuntijaa todistivat oikeudessa, ettei lasten kertomuksia voitu pitää luotettavina – ongelmia oli heidän mukaansa sekä kertomusten sisällössä että kertomusten muodostumisen syntyhistoriassa ja myös haastattelumenetelmissä. Valheessa eläminen ei ole terveellistä pidemmän päälle. Langettavien tuomioiden myötä totuuden kohtaaminen on siirtynyt jonnekin tarkemmin määrittelemättömään ajankohtaan tulevaisuuteen.
Hovioikeus ei ota huomioon sitä, miten harvoin – jos koskaan – seksuaalista hyväksikäyttöä tapahtuu äidin tekemänä tai miten harvinaisia muutamat syytteissä esitetyt teot ovat. Tilastot eivät tunne näitä ilmiöitä Suomessa. Tilastot eivät tietenkään ole ainoa ja koko totuus vaan jokainen tapaus on yksilöllinen ja omansa. Rikokset eivät perustu tilastoihin, eikä tuomioita voida perustella pelkillä tilastoilla. Ristiriita syntyy siitä, että hovioikeus toisaalta luottaa käsitykseensä siitä, että lapset harvoin valehtelevat tällaisissa asioissa ja siksi uskoo lasten kertomukset (tosin vain osittain), mutta toisaalta tuomitsee vastaajat niin harvinaisista teoista, joista ei Suomen rikoshistoriassa ole ehkä koskaan aiemmin ketään tuomittu saati syytetty.
Hovioikeus antaa ymmärtää, että joskus – hyvin harvoin – lapset voivat kertoa keksittyjä kauhutarinoita, mutta tässä ei hovioikeuden mukaan ole siitä kysymys vaan osa lasten kertomasta pitää paikkaansa. Hovioikeus on ammattitaidollaan, asiantuntemuksellaan ja elämänkokemuksellaan osannut poimia lasten kertomuksista ne osat, jotka pitävät paikkaansa. Hovioikeus viittaa kintaalla tutkimustiedolle siitä, miten tuntematon ilmiö on se, että äiti käyttäisi seksuaalisesti hyväkseen lapsiaan, sillä ei hovioikeuden mielestä ole nyt mitään merkitystä.
Hovioikeus toteaa julkisessa selosteessa, että se pitää hyvin epätodennäköisenä myös sitä, että lapset ilman syytä nimeäisivät rikosten toiseksi tekijäksi nimenomaan Jens Kukan, jonka kanssa he eivät olleet tekemisissä vuosiin. Tämä pitää toki paikkaansa. Sen sijaan sijaisisä oli Jens Kukan kanssa yhteydessä puhelimitse muutaman kerran kevään ja kesän 2011 aikana ja kävi tätä kerran tapaamassa. Ovatko hovioikeuden tuomarit sulkeneet korvansa näiltäkin yksityiskohdilta, vain koska se ei tue vastaajien syyllisyyttä?
Kyselin muutamien tapahtumien todennäköisyydestä Anu Suomelalta, jota olen aiemminkin vaivannut kysymyksilläni.
Miten todennäköistä on…
1) että äiti käyttää seksuaalisesti hyväksi lapsiaan?
AS: ”Äidit eivät kiihotu seksuaalisesti omista lapsistaan. Ilmiö tunnetaan nimellä Westermark -efekti. Sama koskee myös isiä, jos heille on kehittynyt kiintymyssuhde lapseen tämän kolmen ensimmäisen elinvuoden aikana.
Sariolan 1985 aineistossa löytyi 5 viranomaisten tietoon tullutta epäilyä äideistä, he kaikki olivat psykoottisia, ja kyse oli varmentamattomista epäilyistä. Sariolan 1988 kokoamassa aineistossa löytyi yksi äitipuoli, joka oli pojan kertoman mukaan osoittanut seksuaalista kiinnostusta häneen. Poika oli 15 ja äitipuoli 21 vuotta. Optulan 2008 aineistossa ei tullut esiin yhtään äitiä.” *
2) 3-11 vuotiaan lapsen seksuaalinen hyväksikäyttö?
AS: ”Mitä pienemmästä lapsesta on kyse, sitä epätodennäköisempää on, että aikuiset tuntevat seksuaalista kiinnostusta häneen. Kiinnostus herää, kun seksuaalinen tunnusmerkistö puhkeaa, eli murkkuiässä.”
3) alle 10-vuotiaan lapsen anaaliraiskaus?
AS: ”Kansainvälisissä artikkeleissa esiintyy joitakin yksittäisiä tapauksia. Suomalaisessa tai pohjoismaisessa tilastollisessa tutkimuksessa ei tuollaisia tekoja ole. Anaaliin tunkeutuminen vaatii erityistä rentoutumista ja liukasteita. Mitä pienempi lapsi sitä todennäköisempiä ovat vakavat, sairaalahoitoa vaativat vammat.”
4) lapsen käyttäminen apuna henkirikoksessa/väkillanteoissa?
AS: ”En ole kriminologi, mutta tuollainen tieto olisi kyllä herättänyt tiedeyhteisössä suurta huomiota.”
5) lasten kertomat väärät syytökset seksuaalisesta hyväksikäytöstä/pahoinpitelyistä?
AS: ”Eteeni ei ole tullut tilastoitua tietoa, ja tuon selvittäminen haastattelututkimuksella olisikin mahdotonta. Loftus on osoittanut lukuisilla tutkimuksillaan, miten helposti lapset ja myös täysin terveet aikuiset saadaan uskomaan sellaisiin menneisyyden tapahtumiin, joita ei ole tapahtunut.
Huolto- ja tapaamiskiistojen yhteydessä on havaittu, että lapset voidaan helposti käännyttää vanhempaansa vastaan esittämään perättömiä syytöksiä. Virallisohjeissa on sen vuoksi erityisesti varoitettu näissä tilanteissa esitettyjen syytösten syntymekanismista.
Lapset, kuten aikuisetkin voivat myös tietoisesti valehdella, eli antaa kertomuksia, joista osa on jätetty pois ja/tai osa lisätty. Myös täysin fabrikoituja tarinoita esitetään, jos kertojalla on joku motiivi. Näitä on tutkinut Max Sharnberg.” (Löytyy Kirjasto-osiosta)
6) itsensä viiltely alle murrosikäisillä lapsilla?
AS: ”En ole löytänyt yleisyystutkimuksia, mutta näyttää olevan etenkin teinityttöjen keskuudessa leviävä muoti-ilmiö. Sillä saa sekä aikuisten että oman vertaisryhmän huomiota. Voisi olettaa, että myös alle murkkuikäisissä löytyy yksittäisiä tapauksia.”
7) immenkalvon repeytymän paraneminen?
AS: ”Immenkalvoon syystä tai toisesta syntyvät hiertymät tai pienet repeämät korjaantuvat. Syvät repeämät, joita penetraatio aiheuttaa eivät korjaannu. Tuossa on kuitenkin otettava huomioon monia varioivia tekijöitä, joista pitäisi saada tutkimustietoa. Immenkalvohan on ihopoimu, jonka repeytymisherkkyys riippuu ihon paksuudesta. Esim. Afrikasta peräisin olevilla roduilla on paksu iho ja paksut hiukset, mutta yksilöllisiä eroja löytyy rodusta riippumatta. Immenkalvon vauriot syntyvät monista syistä, esim. tulehduksista, joten pelkästään vaurioista ei voi päätellä mitään seksuaalisesta hyväksikäytöstä. Jos mitään vaurioita ei havaita, on erittäin epätodennäköistä, että lasta olisi penetroitu.”
8) alle murrosikäisten lasten pornon katselu?
AS: ”Alle murkkuikäiset eivät todennäköisesti itse etsisi ja löytäisi pornoa netistä. Lapsiryhmien sisäinen tiedonkulun väylä on suuremmilta pienemmille. Lapset ovat kiinnostuneita juuri siitä osasta aikuisten elämää, jota aikuiset eivät halua heille valottaa. Juuri ne seikat lapset kyllä penkovat esiin. Jos meidän isän piiloista ei löydy pornoa, niin sitä löytyy naapurin isän piiloista tai talon roskiksesta.”
* Ellonen, Noora & Kääriäinen, Juha & Salmi, Venla & Sariola, Heikki (2008). Lasten ja nuorten väkivaltakokemukset. Tutkimus peruskoulun 6. ja 9. luokan oppilaiden kokemasta väkivallasta. Helsinki: Oikeuspoliittisen tutkimuslaitoksen tutkimustiedonantoja; 87. Sariola Heikki: Lasten väkivalta ja seksuaalikokemukset, Lastensuojelun keskusliitto, julkaisu 85, (1990).
Posted in Lapsilta kielletty	7 kommenttia
Posted on 8.7.2013 by vuorenninnu
Pieniä julmia tarinoita oikeasta elämästä
Lapset sijoitettiin vastaanottokotiin syyskuussa 2009, kun äiti vangittiin isän murhasta epäiltynä. Lasten sijoittamiseen ja huostaanottoon ei ollut lastensuojelullisia syitä. Tämä oli lapsille vaikea tilanne, joutua eroon äidistään ja outoon ympäristöön, ymmärtämättä mistä kaikki oikein johtuu. Lapset oireilivat traumaattisessa tilanteessa kukin omalla tavallaan. Tilanne huomioiden lasten toimintakykyä pidettiin kuitenkin jopa yllättävän hyvänä.
Lasten muutettua sijaisvanhempien luokse huhtikuussa 2010 tilanne huononi nopeasti. Vanhin lapsi joutui muuttamaan pois sijaisperheestä lastenkotiin jo muutaman kuukauden kuluttua kesällä 2010 ristiriitojen vuoksi. Tämä aiheutti lapsille uuden trauman ja ahdistusta. Lapset oli sijoitettu vastoin suosituksia sukulaisperheeseen, koska tämä oli siinä tilanteessa ainoa ratkaisu, jolla lapset voitiin pitää Turun seudulla ja näin myös taata tärkeiden sukulaisuussuhteiden jatkuvuus. Suosituksissa edellytettiin sijaisperheeltä poikkeuksellisen suuria toimintataitoja. On selvää, etteivät tavalliset ihmiset ilman ammattipätevyyttä mitenkään voi täyttää näitä vaadittuja edellytyksiä.
Saiko sijaisperhe tarvitsemansa ohjauksen ja tuen heille uskotussa vaativassa tehtävässään? Nähtävästi eivät saaneet. Vai oliko niin, että sijoitus sukulaisperheeseen ei ollut alkuunkaan hyvä ratkaisu ja tämä olisi pitänyt ymmärtää jo kesällä 2010, kun sisarukset jouduttiin erottamaan toisistaan.
Lapset oireilivat voimakkaasti, joka oli tilanteeseen nähden normaalia. He olivat menettäneet isänsä väkivaltaisesti, äiti oli vangittu ja tuomittu elinkautiseen isän murhasta ja isosisko oli muuttanut muualle asumaan. Lasten oireilulle pyrittiin kuitenkin etsimään muita selityksiä. Oireet yhdistettiin isosiskon tapaamisiin ja sijaisvanhemmat kertoivat lasten pelkäävän isosiskoaan. Tällaista pelkoa ei ollut ollut nähtävissä koskaan aikaisemmin. Isosiskon ja nuorempien lasten tapaamiset lastenkodissa lopetettiinkin sijaisperheen päätöksellä jo syyskuussa 2010, vaikka lastenkodin henkilökunnan havaintojen mukaan tapaamiset olivat sujuneet hyvin ja lapsilla oli ollut mukavaa yhdessä.
Myös muut sijoituksen yhteydessä suunnitellut sukulaisten tapaamiset harvenivat ja loppuivat kokonaan jo syksyllä 2010 vaikka keväällä 2010 tehdyssä asiakassuunnitelmassa oli nimenomaan yhtenä keskeisenä tavoitteena mainittu yhteydenpito läheisiin. Perusteluina tapaamisten loppumisille kerrottiin, että lapset eivät halunneet tulla tapaamisiin, joissa myös isosisko on paikalla. Vielä vastaanottokodin aikoina lasten isovanhemmat ja tädit osallistuivat tiiviisti lasten elämään. Sukulaisten tapaamisista oli tehty oma suunnitelmansa. Sijaisvanhemmat eivät noudattaneet tapaamissuunnitelmaa.
Miten sosiaaliviranomainen reagoi tähän? Ei mitenkään.
Lapset tapasivat kuitenkin vielä äitiään sovitusti vankilassa perhetapaamisissa kerran kuukaudessa, mutta sijaisperhe lyhensi viiden tunnin tapaamiset kolmeen tuntiin äidin ja isosiskon vastustuksesta huolimatta. Nämä olivat ainoat tapaamiset, joihin lapset tuotiin isosiskon läsnäolosta huolimatta.
Tammikuussa 2011 aloitettiin perheterapia, jolla pyrittiin parantamaan sisarusten suhteita. Terapia ei tuottanut tulosta. Todellinen ongelma ei ehkä ollutkaan sisarusten suhteissa vaan jossain muussa. Terapiaa jatkettiin ilman vanhinta lasta. Terapiassa saivat alkunsa pienempien lasten pohdiskelut äidin mahdollisesta osuudesta isän murhaan. Ihmekös tuo, kun äiti istui vankilassa murhasta tuomittuna. Samaan aikaan oli sopivasti oikeudenkäynnistä johtuva 2-3-kuukauden tauko lasten ja äidin tapaamisissa.
Äiti vapautettiin 25.5.2011 ja sosiaalityöntekijän kanssa puhuttiin, että äiti ja sijaisvanhemmat voisivat vapaasti sopia ajankohdat tapaamisille lasten kanssa ja tapaamiset järjestettäisiin neutraalilla maaperällä isovanhempien luona. Tarkoitus oli, että äiti ja lapset tapaisivat toisiaan mahdollisimman usein ja lyhyitä aikoja kerrallaan, jotta he voisivat tutustua rauhassa uudelleen. Äiti ilmoitti haluavansa tavata lapsia mahdollisimman paljon. Tapaamiset isovanhempien luona eivät toteutuneet. Lapset tuotiin kesän aikana käymään äidin luona lyhyesti yhteensä kolme kertaa. Sijaisvanhempien kyky sietää lasten oireilua ja lievittää pelkoja petti jälleen. Elokuun 2011 hyvin lyhyen vierailun jälkeen lapset eivät ole enää tavanneet äitiään.
Sijaisperheeseen muuton jälkeen lapset eristettiin ja vieraannutettiin isosiskosta, äidistä, isovanhemmista, muista sukulaisista, vanhoista ystävistä ja vanhoista muistoista. Jo muutamassa kuukaudessa sijaisvanhemmista tuli tai tekemällä tehtiin lasten ainoa turva. Missä oli sosiaaliviranomainen?
Kun äiti ja isovanhemmat pyysivät saada tavata lapsia valvotusti, määrättiin heille heti täydellinen yhteydenpitokielto lapsiin vaikka he eivät olleet edes yrittäneet lähestyä lapsia sosiaaliviranomaisen ohitse. Lasten sijoituspaikaksi valikoitiin suositusten vastaisesti sukulaisperhe, jotta sisarukset saisivat asua ja elää yhdessä ja säilyttää kaikki heille tärkeät ihmissuhteet. Tämä tarkoitus ei toteutunut vaan asiassa kävi täysin päinvastoin.
On käynyt ilmi, että lapsilla on selvästi vääristynyt kuva aiemmasta elämästään kokonaisuudessaan. Lapset kertovat totuuden vastaisesti myös muista asioista ja tapahtumista kuin oikeudessa käsiteltyjen asioiden osalta. Tätä ovat sukulaiset ihmetelleet, mutta sitä ei ole mitenkään huomioitu. Lapset eivät ole pelänneet äitiään ennen sijaisperheeseen muuttoa vaan päinvastoin ovat ikävöineet tätä. Lasten asuessa kotona, he ajoittain kiukuttelivat, kinastelivat ja olivat tottelemattomia normaalien lasten tapaan. Lapset eivät pelänneet äitiään eivätkä sitä, että he joutuisivat kotona kokemaan väkivaltaa.
Mikä osuus lasten muuttuneisiin muistoihin aiemmasta elämästään on sosiaaliviranomaisten laiminlyönneillä ja mikä osuus terapialla? Entä äidin väärällä murhatuomiolla, vankilassa ololla, liian vähäisillä tapaamisilla ja ympäristön mielipiteillä? Poliisin toimilla?
Posted in Lapsilta kielletty	17 kommenttia
Totuus tulee lasten suusta…
Posted on 5.7.2013 by vuorenninnu
En tietenkään väitä sinulle päin naamaa, että opettajasi on noita. Sanon vain, että hän saattaa olla noita. Se on tietenkin mitä epätodennäköisintä. Mutta – ja tässä tulee se suuri ”mutta” – se ei ole myöskään mahdotonta.
Huomioitavia merkkejä pienten lasten seksuaalista hyväksikäyttöä ja pahoinpitelyä koskevissa väitteissä.
Kenneth V. Lanning, ”Supervisory Special Agent at the Behavioral Science Unit at the National Center for the Analysis of Violent Crime” on kirjoittanut oppaan, jossa hän tutki tapauksia, ja kuinka niitä voitaisiin varmemmin tutkia:
INVESTIGATOR’S GUIDE TO ALLEGATIONS OF RITUAL CHILD ABUSE http://www.religioustolerance.org/ra_rep03.htm
Oppaan kirjoittaja huomauttaa, että hänen ryhmänsä on tutkinut ainoastaan ne tapaukset, joissa on ollut mukana outoa tai ”saatanallista” käyttäytymistä. Kaikki tapaukset, joita he ovat tutkineet, ovat osoittautuneet vääriksi syytöksiksi. Tutkituissa tapauksissa on ollut seuraavat neljä yhteistä tekijää: useita nuoria uhreja, useita rikoksentekijöitä, pelolla hallitsemista ja outoa tai rituaalista toimintaa. Nämä tekijät on tutkimuksessa osoitettu merkeiksi vääristä lasten hyväksikäyttö- ja pahoinpitelyväitteistä.
Useita nuoria uhreja
Lähes jokaisessa seksuaalisessa hyväksikäyttötapauksessa väitetyt rikokset olivat tapahtuneet tai vähintään alkaneet, kun uhrit olivat 0-6-vuotiaita. Tämä uhrien hyvin nuori ikä voi olla tärkeä avain tapausten ymmärtämiseksi. Lisäksi kaikki uhrit kuvailivat useampien lasten tulleen hyväksikäytetyiksi. Määrät vaihtelivat 3-4 muutamiin satoihin uhreihin.
Useita rikoksentekijöitä
Lähes jokaisessa tapauksessa on ilmoitettu useita rikoksentekijöitä. Määrät vaihtelivat 2-3 kymmeniin rikoksentekijöihin. Yhdessä tapauksessa uhrit ilmoittivat tekijöitä olleen 400–500. Yllättävän monen rikoksentekijän ilmoitettiin olleen nainen (ehkä jopa 40–50 prosenttia). Rikoksentekijät olivat monesti perheenjäseniä ja heidän kuvailtiin olevan osallisena johonkin kulttiin, yliluonnolliseen tai saatanalliseen ryhmään.
Lasten hyväksikäyttäjät pystyvät yleensä ylläpitämään valvontaa ja varmistamaan asian salassa pysymisen eri tavoin. Tutkituissa tapauksissa se on tarkoittanut huomioimista ja hellyyttä, pakottamista, kiristystä, hämmennystä, uhkia ja väkivaltaa. Lähes kaikissa tapauksissa uhrien on kuvattu olleen peloissaan ja he ovat ilmoittaneet uhkauksien kohdistuneen itseensä, perheeseensä, ystäviinsä ja jopa lemmikkeihin. He ilmoittivat näkemänsä väkivallan vahvistaneen tätä pelkoa. Pelko ja traumaattinen muisto voi olla toinen avain ymmärtää monia näitä tapauksia.
Outoa tai rituaalista toimintaa
Tämä on tapauksissa vaikeimmin kuvattavissa. ”Outo” on suhteellinen käsite. Rituaalinen puoli on ehkä vielä vaikeammin määriteltävä. Näissä tapauksissa uhrit ilmoittivat seremonioista, messuista, kaavuista ja puvuista, huumeista, virtsan ja ulosteen käytöstä, eläinuhreista, kidutuksesta, sieppauksista, silpomisista, murhista ja jopa kannibalismia ja vampyyreistä. Kaiken kaikkiaan sana ”outo” lienee parempi kuvaamaan tätä kuin sana ”rituaali”.
Auer-Kukka case
Kuuluisassa salaisessa rikosoikeudenkäynnissä on uhrien kertomuksissa ollut kaikki nämä huomiota herättävät aspektit, mutta ne eivät ole antaneet aihetta kyseenalaistaa kertomusten luotettavuutta. Osa asiantuntijoista sekä tuomioistuin on ottanut todesta kolmen lapsen kauhutarinat lähes koko outoudessaan. Tapauksessa on väitetty olleen seitsemän uhria (3-11-vuotiaita). Tekijöitä on kerrottu olleen kolme. Tekijöihin on liitetty saatananpalvontaan viittaavia asioita. Lapsia on väitetty hallitun pelolla ja väkivallalla. Väitetyt teot ovat olleet erittäin outoja ja osin mahdottomia. Ne ovat sisältäneet myös eläinuhreja ja eläinten kidutusta. Kolmen lapsen kertomukset on oikeuden päätöksellä todettu luotettaviksi. Neljä muuta lasta taas puhuivat ilmeisesti palturia tai olivat vain onnellisen tietämättömiä kaikista kauheuksista.
Jos lasten kertomat tarinat eivät pidä paikkaansa, niin mistä lapset keksivät niitä ja mistä he saavat tarvittavat tiedot kertomuksiinsa.
Uhrit voivat varsin helposti poimia yksityiskohtia kertomuksiinsa muualta kuin vain omista kokemuksistaan. Mainitussa tutkimuksessa korostetaan, että nämä muut mahdolliset lähteet tulee tutkia huolellisesti. Muutamia tutkimuksessa havaittuja lähteitä tarinoille:
Henkilökohtainen tietämys
Uhrilla voi olla henkilökohtaista tietoa seksuaalisista ja rituaalisista teoista, eikä se välttämättä ole seurausta siitä, että hän olisi joutunut tällaisen teon uhriksi. Tietoa tulee näkemällä pornoa, seksuaalikasvatuksen kautta tai piilevänä; näkemällä seksuaalista toimintaa kotona tai näkemällä toisten seksuaalista hyväksikäyttöä. Tieto on voinut tulla myös seksuaalisesta tai fyysisestä pahoinpitelystä, mutta muiden kuin syytettyjen toimesta ja myös eri tavalla kuin väitetään.
Muut lapset
Pienet lapset ovat sosiaalisessa vuorovaikutuksessa useammin ja nuorempina kuin koskaan ennen. Monet vanhemmat eivät pysty tarjoamaan mahdollisesti yksinkertaisia selityksiä lasten tarinoille, koska eivät ole olleet lasten kanssa, kun tapahtumat ovat sattuneet. He eivät edes tiedä mitä elokuvia heidän lapsensa ovat nähneet, mitä pelejä ehkä joskus pelanneet tai mitä tarinoita lapsille on kerrottu tai ovat kuulleet. Lapset ovat päiväkodeissa suurimman osan päivästä hyvin nuoresta. Lapset jakavat kokemuksia leikkimällä kotia, koulua tai lääkäriä. Elintoiminnot kuten virtsaaminen ja ulostaminen ovat pienten lasten huomion kohteena. Tietyssä määrin jokainen lapsi jakaa kokemuksia kaikkien muiden lasten kanssa.
Nykymaailmassa seksin, piiloseksin ja väkivaltaa sisältävän materiaalin saatavuus on aikuisille ja myös lapsille helppoa ja tarjonta on valtava. Useimmat kauhuelokuvat sisältävät piirteitä Saatananpalvonnasta. On myös dokumentteja satanismista, noituudesta ja okkultismista.
Vihjailua ja johdattelevia kysymyksiä
Useimmat lapsille esitetyt vihjailevat ja johdattelevat kysymykset on tehty vilpittömässä mielessä totuuden selvittämiseksi. Vanhemmat voivat huomaamattaan vaikuttaa lasten kertomuksiin. Lapset voivat myös kuulla vanhempiensa keskustelua tapauksen yksityiskohdista. Lapset kertovat usein vanhemmilleen, mitä he uskovat heidän haluavan tai tarvitsevan kuulla. Jotkut lapset saattavat vaistomaisesti pyrkiä antamaan ”terapiaa” vanhemmilleen kertomalla heille sitä, mikä näyttää saavan heidät tyytyväisiksi. Usein vanhemmat eivät tiedosta näin tapahtuvan. Jos taustalla on uskonnollista kiihkoilua tai liioiteltua huolta lapsesta, kuuntelija/kyselijä todennäköisesti menettää objektiivisuutensa.
Väärinkäsitykset ja sekaannukset
Yhdessä tapauksessa lapsen kuvailema seinän läpi käveleminen osoittautui hyvinkin mahdolliseksi, koska seinä huoneiden välissä oli vasta rakenteilla ja keskeneräinen. Toisessa tapauksessa kertomus kolikon laittamisesta peräaukkoon osoittautui folion peittämäksi peräpuikoksi. Lapset voivat kuvata sen, mitä he uskovat tapahtuneen. Se ei ole valehtelua, mutta ei myöskään tarkkaan kuvaa sitä, mitä on oikeasti tapahtunut.
Opetus- ja valistusohjelmat
Jotkut hyvää tarkoittavat valistusohjelmat, joilla pyritään estämään lasten hyväksikäyttöä, herättämään ammattilaisten huomio asiaan tai taistelemaan Saatanaa vastaan, voivat itse asiassa luoda epärealistisia pelkoja ja itseään toteuttavia ennustuksia ammattilaisille, lapsille ja vanhemmille. Jotkut asiat, joita lapset ja heidän vanhempansa kertovat, on ehkä opittu tällaisista ohjelmista. Uskonnolliset ohjelmat, kirjat ja lehtiset, jotka korostavat Saatanan pahaa valtaa ja voimaa voivat pahentaa ongelmaa.
Lapset kunnioittavat aikuisia auktoriteetteina, joten heiltä saadut tiedot ovat hyvin vaikuttavia. Mitä enemmän lapselta kysellään, sitä enemmän yksityiskohtia kertomukseen tulee. Pelkästään se, että aikuinen osoittaa kiinnostusta lapsen kertomaan, on positiivinen palaute, joka lisää kerrontaa. Richard Gardner kuvaa päiväkotiskandaalien yhteydessä syntynyttä tietojen ristisiitosta. Lapset olivat käyneet terapiassa, jossa oli käyty läpi myös lasten unia. Kun yhden lapsen uniin oli ilmestynyt intiaaniteltta, niin pian teltta ilmestyi monen muunkin kertomiin uniin. Tämä selittyy sillä, että lapset vaihtoivat aktiivisesti tietoja keskenään siitä, mitä olivat terapeutille kertoneet.
Lapsilla on myös erittäin voimakas taipumus miellyttää aikuista, etenkin jos he eivät saa riittävää huomiota. Richard Webster kiinnittää huomiota siihen, että monet poikakodeissa kasvaneet nuoret janoavat huomiota. Sitä he saavat kertomalla kauhistuttavista tapahtumista, olivatpa ne tosia tai ei.
Asuimme ennen Halisissa mukavassa rivitalossa, jonka vieressä oli rautakautinen kalmisto ja uhrikivi. Uhrikivelle oli aikanaan viety uhrilahjoja hengille ja haltioille. Lapset kertoivat toisilleen uhrikivestä tarinoita, joita olivat kuulleet ja keksivät niitä mielellään itse lisää. Paikka oli aivan ihana lasten jännille leikeille.
Kuva: Ismo Luukkonen; Halinen Uhrikallio Turku 2010
Lapsia kiinnostaa kaikki pelottava alkaen Muumilaakson möröstä kummituksiin ja vampyyreihin. Se, mikä on kiellettyä, kiinnostaa aina. Lapset tietävät monista asioista paljon enemmän kuin vanhemmat luulevat tai edes uskaltavat arvata. Lapset kuulevat aikuisten asioita, joita emme usko heidän koskaan kuulleen. Lapset jakavat tietoja ”salaisista ja lapsilta kielletyistä” asioista keskenään. Jollakulla on aina isosisko tai -veli, joka on valistanut asioista. Perheissä, joihin on tulossa vauva, puhutaan paljon siitä, miten lapsia tulee. Lapset pelottelevat toisiaan kummitusjutuilla tai hakevat huomiota muka omakohtaisesti kokemillaan hirveyksillä.
Itse muistan ensimmäisen päiväkotipäiväni, jolloin liukumäen alla piilossa muut lapset kyselivät, tiedänkö jotain aikuisten juttuja. En paljon silloin tiennyt, kun olin enemmän keskittynyt hiekkakakkujen taputteluun, mutta jo ensimmäisen päiväkotipäiväni jälkeen tiesin hurjasti enemmän ihmisen anatomiasta ja ruuminosien nimistä, kuin aamulla sinne tullessa. Äitini oli täysin tietämätön siitä, kuinka valistunut pikkuinen tyttö hänellä olikaan. Luonnollisesti jaoin kaiken saamani jännittävän tiedon pihapiirissä muille lapsille. Alkukantaista ja tehokasta tiedon välitystä, jonka lapsikin osaa. Eikä aikuiset huomaa mitään vaikka luulevat niin kovin fiksuja olevansa.
Posted in Lapsilta kielletty	3 kommenttia
Posted on 11.5.2013 by vuorenninnu
Odottavan aika on pitkä. Etenkin jos on joutunut odottamaan jatkuvan vainon kohteena oikeuden toteutumista jo vuodesta 2009 tähän päivään asti ja odotus vain jatkuu.
Turun hovioikeus on merkittävässä asemassa siinä mielessä, että se voi muuttaa tämän järjettömäksi menneen vainon suunnan. Annu ja lapset ovat joutuneet poliisin (mukaan lukien peitepoliisi), syyttäjien, tuomioistuinten, lääkärien, psykologien, sosiaaliviranomaisten, vankeinhoitolaitoksen ja häiriintyneiden ihmisten kiusaamisen ja vainon kohteeksi vain siksi, ettei poliisi ole onnistunut löytämään perheen isän oikeaa murhaajaa. Vaino on laajentunut koskemaan muutamia sukulaisia, entistä miesystävää ja täysin sivullisiakin, jopa lapsia. Oman osansa on saanut myös murhajutun ensimmäinen tutkinnanjohtaja.
Näissä oikeudenkäynneissä on kyse vakavista asioista ja syytökset ovat rankinta luokkaa. Hovioikeuden tuomarit pohtivat esitettyjen väitteiden todennäköisyyttä ja luotettavuutta. Toisaalta on esitetty rankkoja syytöksiä rikoksista, jotka ovat kohdistuneet hyvin pieniin lapsiin, mikä sinällään on jo ajatuksena järkyttävä. Syyttäjät ovat ottaneet syytteet ilmeisen vakavissaan ajettavakseen ja ovat tehneet kaikkensa langettavan tuomion saamiseksi ja siinä osin onnistuneetkin käräjäoikeudessa.
Toisaalta konkreettista ja kiistatonta näyttöä rikoksista ei ole esitetty. Konkreettisen näytön osalta tilanne on 100 % syyttömyyttä tukevaa. Ainoa syyttäjän ”näyttö” on eräiden lasten kertomusten luotettavuudesta täysin eri mieltä olevat asiantuntijat. Ei pidä vähätellä lasten kertomaa, koska monesti se on vahva näyttö hyväksikäytöstä ja toisinaan myös ainoa. Pitää kuitenkin muistaa, että vaikka jonkun mielestä lapsen kertoma olisi uskottava, se ei tarkoita, että kertoma on luotettava, kun tunnetaan sen syntyhistoria ja olosuhteet. Mainitussa tapauksessa, kertomukset ovat niin mahdottomia ja jos tuomarit ovat ymmärtäneet niiden syntyhistorian ja tapauksen taustat, ratkaisun pitäisi olla ilmeinen ja hyvin yksinkertainen.
Kun syytteet hovioikeudessa hylätään, on syyttäjällä ja poliisilla vastassaan vaikea uskottavuusongelma, samoin monella asiantuntijalla ja muutamalla käräjätuomarilla. Kaikki vainoon osallistuneet eivät suinkaan ole olleet missään salaliitossa tai edes tarkoittaneet suoranaisesti mitään pahaa vaan monet tahot ovat tulleet harhaanjohdetuiksi. Jotkut ovat tämän jo huomanneet, toiset mahdollisesti eivät. Vai voiko kasvojen menettäminen olla niin pelottavaa, ettei ihminen voi myöntää erehtyneensä vaikka se olisi ilmeistä?
Entä tavalliset ihmiset, jotka muodostavat mielipiteensä median antamien mielikuvien varassa ja vahvalla tunteella. Monesti ajattelu lähtee siitä lähtökohdasta, ettei ketään syytettäisi noin kamalista teoista, ellei olisi edes jollakin tapaa syyllinen. Yleisesti ihmiset luottavat, ettei kukaan joudu epäillyksi, syytetyksi saati tuomituksi rikoksesta, jos on siihen syytön. Vaikka tuomioistuin hylkäisi syytteet, mielikuva on usein se, ettei näyttö riittänyt tuomioon, mutta syyllisyys on silti varma jo pelkästään esitettyjen syytteiden iljettävyyden perusteella. ”Eihän ketään nyt sentään turhaan syytetä.” Joten keskiverto ihmisen päätelmä on, että Anneli Auer ja Jens Kukka ovat pahimman luokan rikollisia, koska ei heitä muuten olisi epäilty, syytetty ja tuomittukin. Tästä syystä odotan erittäin paljon hovioikeuden tuomion julkiselta selosteelta. Toivon todella, että siinä tehdään syytteiden hylkäämisen perusteet riittävän selväksi, ettei kenenkään tarvitse spekuloida sillä mahdollisuudella, että ”vähän nyt kumminkin oli raiskattu”.
Kumpi sitten painaa hovioikeuden vaakakupissa enemmän totuus ja oikeuden toteutuminen vai virkakoneiston arvovallan säilyttäminen? Säilyykö arvovalta uhraamalla muutama ihminen ja heidän perheensä? Onko meitä tavallisia ihmisiä niin helppo sumuttaa? Surullista, mutta juuri niin helppoa se on. Salainen oikeudenkäynti antaa tähän erinomaiset puitteet.
Markku Fredman on kirjoittanut artikkelissaan Trial by Newspaper seuraavasti: ”Oikeudenmukaisen oikeudenkäynnin yksi keskeinen tekijä on käsittelyn julkisuus. Miksi oikeudenkäyntien tulee sitten olla julkisia? Päällimmäinen syy on tietenkin oikeudenkäytön valvonta. Julkisuuden kautta jokainen voi selvittää onko oikeus toteutunut ja onko käsittely ollut asianmukaista. Tämä tarve ei ole nyky-yhteiskunnassa lainkaan vähentynyt. Valitettavasti on havaittavissa, että toimittajan läsnäolo istuntosalin takapenkillä ryhdistää tuomioistuimen menettelyä, samalla kun salaiseksi määrätyissä oikeudenkäynneissä ei aina tunnu olevan lainkaan esteitä laiminlyödä keskeisiäkin tasapuolisuuden ja oikeudenmukaisuuden velvoitteita.”
Mahdollisuus muutokseen on olemassa ja sille on kaikki edellytykset. Käyttääkö hovioikeus tätä mahdollisuutta, jää nähtäväksi vai jatkaako se jo hyvin pohjustettua oikeusmurhaa.
Posted in Lapsilta kielletty	6 kommenttia
Rikostuomiot ja kansan oikeustaju
Posted on 8.4.2013 by vuorenninnu
Iltalehti luetutti kansanedustajilla erään äidin tarinan, jossa perheen isä oli tuomittu törkeästä lapsen seksuaalisesta hyväksikäytöstä ehdolliseen vankeusrangaistukseen. Iltalehti kysyi sähköpostitse 14 sosiaalikysymyksiin ja/tai juridiikkaan erikoistuneelta kansanedustajalta ja sai vastauksia määräaikaan mennessä kahdeksalta edustajalta. Vastausprosentti oli siis kutakuinkin 57%. Yhteenvetona vastauksista välittyi ajatus, että kansanedustajat koventaisivat lasten seksuaalisesta hyväksikäytöstä langetettavia rangaistuksia.
Omasta mielestäni rangaistuksen tulee olla oikeassa suhteessa loukkaukseen nähden. Lapsen seksuaalinen hyväksikäyttö on julmaa, joten rangaistustenkin tulee olla sen mukaisia. Laista löytyy varsin tuntuvia rangaistusvaihtoehtoja, joita tuomioistuimet voivat tarvittaessa halutessaan käyttää. Lain mukaan törkeästä lapsen seksuaalisesta hyväksikäytöstä on mahdollista tuomita jopa kymmenen vuotta vankeutta. Tuomioita on vaikea arvioida, koska ne lähes poikkeuksetta ovat kokonaan salaisia.
Mutta mitä voitaisiin tehdä tuomioiden oikeellisuudelle? Miten voitaisiin olla varmoja, että rangaistukset olisivat riittävän tuntuvia ja että ne langetettaisiin ihmisille, jotka rangaistuksensa todella ovat ansainneet?
Minä kysyin sähköpostitse näiltä kahdeksalta IL:lle vastanneelta kansanedustajalta omat kysymykseni oman tarinani perusteella. Vastaukset sain vain kolmelta. Vastausprosentti jäi alle 40 %. Ymmärrän, ettei kansanedustajilla ole aikaa tai halukkuutta vastailla kansalaisten kaiken maailman kyselyihin. Sitä en kuitenkaan ymmärrä, että miksi lapsen seksuaalinen hyväksikäyttö on ”herkullisempi” aihe kuin oikeusmurha. Minusta molemmat aiheet ovat yhtä huolestuttavia, murheellisia ja vaativat toimenpiteitä. Molemmat loukkaavat sekä asiaan osallisia ihmisiä että kansan oikeustajua. Molemmissa on kyse turvallisuudesta.
Kysymyksiini 1-2 luulisi olevan helppo vastata. Kolmas kysymys onkin vaikea, ja sen ratkaiseminen edellyttää ensisijaisesti sitä, että emme halua, että syyttömiä ihmisiä tuomitaan. Tuomioistuin on vaikeassa tilanteessa, kun ratkotaan lapsiin kohdistuvia seksuaali- ja väkivaltarikoksia, joissa näyttö perustuu todistajien ja osapuolten luotettavuuden arviointiin. Osaavatko tuomarit tehdä tällaisen arvion? Osaako kukaan?
Tuomareilta vaaditaan erityisiä taitoja silloin, kun syytteiden toteen näyttäminen on vain uskottavuuskysymys. Tuomioistuin voi käyttää asiantuntijoita henkilöiden luotettavuuden selvittämisessä, mutta entä jos asiantuntijatkin ovat erimielisiä? Ovatko asiantuntijatkaan aina luotettavia? Tuomioistuin joutuu tukalaan tilanteeseen, koska olisi valitettavaa, jos syytetty olisi syyllistynyt vakaviin lapsiin kohdistuneisiin rikoksiin ja hän saisi tästä huolimatta vapauttavan tuomion. Pahimmassa tapauksessa hyväksikäyttö ja lasten kärsimys voisi jatkua. Yhtä valitettavaa olisi tuomita syytetty vain varmuuden vuoksi, jos hän oikeasti onkin syytön. Tässä tapuksessa lapset varmuudella kärsivät. Kaikille osapuolille olisi parasta, että totuus tulisi oikeudenkäynnissä selville ja tuomio, joka annetaan, perustuisi todellisiin vääryyksiin, eikä ainoastaa esitettyjen syytteiden vastenmielisyyteen. Vastenmielisiähän ne joka tapauksessa ovat, varmasti ihan kaikkien mielestä.
Kansanedustajille esittämäni tarina:
”Ystäväni istuu vankilassa 7 vuoden tuomiota lapsiin kohdistuneita törkeistä seksuaali- ja pahoinpitelyrikoksista, joita rikoksia hän ei ole tehnyt.”
1. Onko tuomio kuvatussa tapauksessa mielestänne asianmukainen?
2. Vastaako se arvionne mukaan oikeutta ja kohtuutta eli ns. kansan oikeustajua?
3. Mitä pitäisi tehdä, ettei syyttömiä ihmisiä tuomittaisi?
Ben Zyskowicz (kok):
1) Ei ole, mikäli hän on syytön.
3) Siihen tähtäävät monet säädökset ja käytännöt nykyisessä oikeudenkäyntimenettelyssämme, mutta kaikki inhimillinen toiminta on vajavaista.
Sanni Grahn-Laasonen (kok):
En mitenkään voi ottaa kantaa ystäväsi tapaukseen, koska en tiedä asiasta kertomaasi enempää. Lisäksi Suomessa lainsäädäntövalta ja tuomioistuinten työ on tiukasti erotettu toisistaan. Kansanedustajana voin ottaa kantaa rangaistusasteikkoihin ja lainsäädäntöön, mutta en yksittäisiin tuomioihin.
Aila Paloniemi (kesk):
Ei kai kukaan voi olla sitä mieltä, että olisi oikein tuomita syyttömiä vankilaan. Suomalaisen oikeuslaitoksen on tehtävä työnsä niin hyvin, ettei niin tapahdu.
He eivät vastanneet:
Posted in Lapsilta kielletty	2 kommenttia
Ovatko hyväksikäyttötuomiot ajan tasalla?
Posted on 25.3.2013 by vuorenninnu
Iltalehden kirjoituksessa rikosoikeuden professori Terttu Utriainen ottaa kantaa lapsiin kohdistuvien seksuaalirikosten tuomioihin ja rangaistusten pituuteen. Professori Utriainen on useasti tuonut julki kantaansa siitä, että tuomiot seksuaali- ja väkivaltarikoksista ovat liian lieviä. Lainsäädännössä ei välttämättä ole mitään pielessä vaan siinä, millaisia tuomioita tuomioistuimet rikoksista langettavat. ”Utriainen pitää ongelmana rangaistus- ja rikosoikeudellista järjestelmää. Hänen mielestään tuomarikunta pitäisi kouluttaa seksuaalirikoksiin liittyvissä tapauksissa paremmin.” 1)
Olen professori Utriaisen kanssa samaa mieltä siitä, että rangaistukset lapsiin kohdistuvissa rikoksissa tulisi olla riittävän ankaria. Lapsia pitää suojella väkivallalta ja rangaistusten pitää olla suhteessa tähän lasten erityissuojelun tarpeeseen nähden. Samoin olen täydellisen samaa mieltä, että tuomarikuntaa tulisi kouluttaa seksuaalirikoksia koskevissa asioissa ja niiden erityispiirteissä. Tuomiot tuntuvat toisinaan aivan liian lieviltä kuvailtuun tekoon nähden, mutta asiassa on toinenkin ongelma. Miten tuomioistuimessa pystytään erottamaan toisistaan todelliset hyväksikäyttötapaukset epätosista? Lieväkin rangaistus teosta, jota syytetty ei ole tehnyt, on kohtuuton. Ystäväni istuu vankilassa 7 vuoden tuomiota törkeistä lapsiin kohdistuneista seksuaali- ja pahoinpitelyrikoksista, joita rikoksia hän ei ole tehnyt.
Kysyin professori Utriaiselta miten tuomarikuntaa hänen mielestään pitäisi kouluttaa, jotta syyttömiä ihmisiä ei joutuisi vankiloihin. Lisäksi kysyin, mitä professori ajattelee rikoksesta epäillyn ja syytetyn oikeusturvasta Suomessa, onko se hänen mielestään riittävä. Halusin tietää, mitä mieltä hän on siitä, että ystäväni on syyttömänä vankilassa ja mitä hänen mielestään asialle pitäisi tehdä, ettei tällaista tapahtuisi.
Professori Utriaisen vastaus minulle oli lyhyt: ”Kysymys on ilmeisesti ollut näytöstä. Asiaa tarkemmin tuntematta siihen on mahdotonta ottaa kantaa. Syytetyn puolustus on tietysti pääasiassa puolustusasianajajien tehtävänä”.
Professori Utriainen on ottanut kantaa Auer-jutussa moneen otteeseen mediassa, mutta minun esittämääni kysymykseen hänen on mahdotonta ottaa kantaa. Jonkinlainen kannanotto on sekin. Kysymykseni olivat periaatteellisia eivätkä edellyttäneet tietyn tapauksen tuntemusta. En luonnollisestikaan odottanut hänen ottavan kantaa Auerin tapaukseen, mutta olisin odottanut hänen toteavan, että syyttömien paikka ei ole vankilassa. Jos tuomio on liian lievä, on se professorista älytöntä ja tuomareita pitäisi kouluttaa. Mutta pitkä tuomio syyttömälle ihmiselle, ei olekaan älytöntä vaan se on puolustusasianajajien vika. Minusta se on älytöntä.
IL lähtee kertomaan erään äidin tarinaa. Tarinassa hyvin pienet lapset ovat joutuneet lähes kymmenen vuoden ajan isänsä hyväksikäyttämiksi. Isän, joka on hoitanut lapsiaan äidin ollessa paljon pois kotoa. Kukaan, edes äiti, ei ollut huomannut mitään väärää tapahtuneen. Jutun mukaan isä oli tunnustanut ja sai alle kahden vuoden ehdollisen tuomion. Asiakirjat on julistettu salaisiksi 50 vuodeksi, joten on melko turvallista kirjoittaa mitä tahansa, kukaan ei asiaa muista 50 vuoden päästä tarkistaa.
Kerrotunlainen tapaus on äärimmäisen harvinainen, onneksi. On harvinaista, että hyvin pieniä lapsia käytetään seksuaalisesti hyväksi ja on erittäin harvinaista, että hyväksikäyttäjä olisi vanhempi, joka osallistuu aktiivisesti lastensa hoitoon. Professori Utriainen ilmeisesti tuntee kyseisen tapauksen, koska hän kommentoi sitä. Lainsäädännössä ei kuitenkaan näyttäisi olevan vikaa, koska rangaistusasteikkoa kuvatun tyyppisiin rikoksiin on riittävästi käytössä, mutta miksi sitä ei tässä IL:n kertomassa tapauksessa käytetty, on arvoitus. Onko tuollaista tuomiota koskaan annettu? Pitääkö tarina paikkaansa? Toivottavasti ei.
1) http://www.iltalehti.fi/uutiset/2013032216725719_uu.shtml
Posted in Lapsilta kielletty	1 kommentti
Posted on 13.3.2013 by vuorenninnu
Kainuun Sanomissa 11.3.2013 oikeustoimittaja Mikko Niskasaari kirjoittaa siitä, miten resurssien epäsuhta näkyy tunnetussa Anneli Auer -tapauksessa.
http://www.mikkoniskasaari.fi/node/156
Oikeudenkäynteihin on kiinnitetty peräti neljä syyttäjää. Ihmetellä sopii, mikä tekee tästä Anneli Auerin jutusta sellaisen, että syyttäjälaitos on satsannut juttuihin todella paljon resursseja. Jutussa todetaan, että asiaan on kiinnittänyt huomiota myös lainkäytön professori Jyrki Virolainen blogissaan. Vaikka hirvittävät resurssit ovat olleet käytössä, eivät tutkimukset ole olleet millään tavalla korkeatasoisia saati luotettavia. Asiaa tutkivia henkilöitä on ohjannut poliisin vahva oletus epäillyn syyllisyydestä ja asiantuntijalääkärin virheelliset, asenteelliset ja harhaanjohtavat lausunnot.
Myöskään median tapa käsitellä tapausta ei ole koko aikana ollut tasapuolinen tai edes asiallinen, lukuun ottamatta näitä muutamia Mikko Niskasaareen kirjoituksia. Media vaikenee oikeudenkäyntien epäkohdista ja viranomaisten epäasiallisista menetelmistä ja rikoksista. Media on alusta asti ottanut annettuna, että syytetyt ovat syyllisiä todella iljettäviin rikoksiin. Selvää on, että syytösten hirvittävät yksityiskohdat tekevät jutun myyväksi mediassa. Monet ihmiset tuntevat ja ilmaisevat hirvittävää vihaa ja raivoa syytettyjä kohtaan. Tämä on ymmärrettävää, jos median antama kuva ja syyttäjien esittämät syytökset olisivat totta. Näin ei kuitenkaan ole.
Anneli Auerin tapaukseen sopii sama analyysi, minkä Sjöberg teki Ruotsalaisessa paloittelumurhajutussa:
”Korkeatasoinen oikeuspsykologinen työ koko tapauksessa olisi mahdollisesti auttanut toimimaan järkevämmin ja oikeudenmukaisemmin. Olisi ollut erittäin tärkeää, että prosessi olisi ollut alusta lähtien korkeatasoinen, koska se kehittyi erittäin pitkän ajan kuluessa, jolloin luotiin odotuksia, jotka johtivat uusiin odotuksiin. Saattaa olla varsin vaikeaa kääntää prosessin suuntaa, kun se on lähtenyt tietyille urille. Käsillä olevassa tapauksessa oli jonkin verran erittäin hyvää oikeuspsykologista työtä, mutta se tuli mukaan vasta aivan viimeisessä vaiheessa, jolloin käsityksiä syyllisyydestä oli erittäin vaikea muuttaa, kun asiaan liittyi valtaisa julkinen raivo, joka vaati toimia syytettyjä vastaan.”
Posted in Lapsilta kielletty	Jätä kommentti
Posted on 9.3.2013 by vuorenninnu
”I have come to believe over and over again that what is most important to me must be spoken, made verbal and shared, even at the risk of having it bruised or misunderstood.”
”Olen päätynyt uskomaan kerran toisensa jälkeen, että se, mikä on kaikkein tärkeintä, on tuotava esille puhumalla, saatettava sanoiksi ja jaettava muiden kanssa — silläkin uhalla, että sitä vääristellään ja se käsitetään väärin.” 1)
Toivon, että hovioikeus hylkää Annun syytteet ja syyttäjät luopuvat syytteistä murhajutussa, koska Annu on syytön kaikkiin niihin rikoksiin, joista häntä syytetään. Toivon, että Annu ja lapset saavat tutustua toisiinsa uudelleen. Toivon, että elämä on heitä kohtaan lempeämpää kuin viimeisten vuosien aikana.
Toivon, että hovioikeus hylkää Jensin syytteet, koska Jens on syytön kaikkiin niihin rikoksiin, joista häntä syytetään. Toivon, että Jens ja pojat saavat välinsä kuntoon ja että elämä on heitä kohtaan lempeämpää kuin viimeisten vuosien aikana.
Toivon, että kaikki ne ihmiset, joita tämä asia koskettaa, saavat nauttia elämästään jatkossa.
Toivon, ettei yksikään lapsi joudu kokemaan väkivaltaa, hyväksikäyttöä tai minkäänlaista kaltoinkohtelua yhdenkään aikuisen taholta. Mikäli niin kuitenkin tapahtuu, toivon, että nämä aikuiset joutuvat teoistaan vastuuseen.
Toivon, ettei yksikään ihminen joudu syyttömänä tuomituksi. Ettei yksikään viranomainen toimi väärin rahan, vallan, arvovallan tai minkään muun epäkunniallisen asian takia.
Toivon, että toiveeni toteutuvat.
1) runoilija, kirjailija Audre Lorde
Posted on 7.2.2013 by vuorenninnu
Mikko Niskasaari pohjustaa Hymy-juttua omassa blogissaan seuraavasti:
Hymy -lehti kertoo tänään ilmestyneessä numerossaan, millaiseen näyttöön nojasi tiukasti salassa pidetyn Auerin seksuaalirikosjutun tuomio käräjäoikeudessa. Siinä on perin erikoisia aineksia.
Salaiseksi julistettua oikeudenkäyntiaineistoa on yli 3 000 sivua, eikä niiden läpilukeminen ollut kovin mieltä ylentävä kokemus. Lasten seksuaalisen hyväksikäytön tutkiminen näyttää olevan edelleenkin hyvin huteralla pohjalla. Ainakin jos poliisi niin haluaa, ja aineisto viittaa vahvasti siihen, ettei poliisin tavoite tässä jutussa ole ollut totuuden löytäminen.
Laaja aineisto ei tyhjene yhteen lehtiartikkeliin, mutta se osoittaa olevan perusteltua epäillä sekä poliisin esitutkintaa, että käräjäoikeuden enemmistön arvostelukykyä. Pitkät vankeustuomiot langetettiin äänin 2-1.
Artikkelin saatte itse etsiä lehdestä, mutta seuraava antanee osviittaa, missä mentiin.
Syyttäjät väittävät uhreja olleen seitsemän, mutta neljä heistä ei tiedä seksuaalisesta hyväksikäytöstä, raiskauksista ja väkivallasta yhtään mitään. Kolmeen oletettuun uhriin kohdistuneiden tekojen osalta syytteet hylättiin kokonaan. Lopuistakin yksi on kertonut, ettei mitään rikoksia ole tapahtunut, mutta kaksi tuomaria päätti hänen puolestaan toisin.
Käräjäoikeuden 10 vuodeksi vankeuteen tuomitseman miehen väitettiin olleen sukupuoliyhteydessä kahden tyttölapsen kanssa; toisen kanssa erittäin usein. Lääkärintutkimuksessa heidän kuitenkin todettiin olevan niin sanotusti neitsyitä.
Syytteiden voisi olettaa kaatuvan siihen, mutta tutkinnanjohtaja Erik Salonsaaren valitsema lääkäri väitti, ettei ehjä immenkalvo todista yhtään mitään. Hänen mukaansa immenkalvo ”paranee”, ilmeisesti se siis hänen mielestään kasvaa uudelleen. Tämän väitteet tyrmäsivät kaikki haastattelemani oikeuslääkärit.
Käräjäoikeus ei kuitenkaan kuullut ainoatakaan oikeuslääkäriä, vaan tuomarit uskoivat poliisin valitsemaa synnytyslääkäriä. Tuomarit eivät lainkaan pohtineet ristiriitaa lääkärin väitteiden, ja yleisen näkemyksen välillä.
Jutun koko näyttö perustui kolmen lapsen kertomuksiin, ja lääkärilausuntoon, jota oikeuslääketiede ei hyväksy. Fyysisiä todisteita ei ole.
Korostan, ettei tässä artikkelissa oteta kantaa siihen, kuka murhasi Jukka S. Lahden Ulvilassa 1.12.2006. Se kysymys on edelleen auki.

matches:
tuomioistuin
tuomioistuin
tuomioistuin
In dubio
tuomioistuin
tuomioistuin
Tuomioistuin
Tuomioistuin
Tuomioistuin


text:
Us pornstar escort how to eat pussy guide / Alaston suomo
By signing up today, you get one week free access, no Ads Exclusive Content HD Videos Cancel Anytime. Deflower my ass, video Removed Undo, preparing herself for her man to come home - Julia Reaves. Lesbian, straight Sex, trans, number, couples, gangbang. Free 7 day premium access, no Ads Exclusive Content HD Videos Cancel Anytime. Video Removed Undo, lena Star Big Black Cock. Video Removed Undo, mature bigtit fingers, video Removed Undo. Video Removed Undo, newcummer Russian blonde playing with her long legs. Video Removed Undo, fPOV Lesbian : College girl eating pussy : Real orgasm. Video Removed Undo, round ass nurse sticking a dildo deep in her rectum. Pink goddess with massive boobs and sexy glasses. Video Removed Undo, mofos - Hot blonde Bailey Brooke fuckes her brothers bf, Tara Ashley. Virtual Reality, production, amateur, homemade, pOV, sFW. Video Removed Undo, sexy blonde teen Sallys public flashing and daring exhibitionist adventures of cute girl next door babe outdoors. Ads by Traffic Junky, uP next, this video is part of the following collections : Thanks for voting! Video Removed Undo, becky Perry opens her gorgeous long legs in pale pink stockings and plays with herself spread on the floor til she naturally cums.
Video Removed Undo, hot teen masturbating - Fitzgerald Media. Let Us Know We'll share with video uploaders. Jules Jordan - Kimmy Granger Performs Maid Service On A Very Large Cock. Video Removed Undo, kinky Family - Allie Nicole - Eating fucking stepsis pussy. Watch this hd video now, you will never see ads again! Start now, watch this exclusive video only on pornhub premium. Advertisement, remove Ads, remove Ads, remove Ads, remove Ads. Related Pornstars Related Channels 16 Escort Casting 163 Cum Eating Cuckolds 86 Cum Eating Training 88 Hairy Pussy Porno Related Searches To "eating escort pussy" Add To Collection Please login or register to add a video to collections. Petite Teen Gets Her Creamy Pussy Fucked Hard - Amateur couple NoFaceGirl. Verified Amateurs, vintage, webcam, orientation, bisexual, gay. Let the Fake Squad know. Watch this 1080p video only on pornhub premium.
Los Angeles XXX Porn Star Escorts in California - Eros Watch, eating Escort Pussy porn videos for free, here. Discover the growing collection of high quality Most Relevant XXX movies and clips. No other sex tube is more popular and features more. Eating Escort Pussy scenes than, pornhub! Browse through our impressive selection of porn videos in HD quality on any device you own. Milf Nina Hartley teaches how to eat pussy M - Pornstar Escorts Guide Stockings Escort Toying Ass and Pussy Seksikauppa espoo alastomianaisia / Hdporn sex Ilmainen Numerohaku Netissä Milf, Pornotube Ilmainen Tallinn Escorts - Estonia - TopEscortBabes The best eating escort pussy porn videos are right here. Click here now and see all of the hottest eating escort pussy porno movies for free! Eating Escort Pussy porn videos on the planet. How do we know they're the hottest?
Video Removed Undo, twistys - Daughter catches stepmom while shes stuck. Eye protection required, because LEG currently has 76 London porn star escorts listed, more than on any other London directory or guide. Premium HD, thumbnails, video Removed Undo, karupsPC - Lexi Blow Fingering Tight Asshole. Popular, filter By: details 3D, aSMR, cartoon, compilation, funny, hentai. Video Removed Undo, wankz- French Maid Barbie Masturbates, aLL comments, download Full Video. Add To Collection, please login or register to add a video to collections. Video Removed Undo, demi Sutra Intense Hookup Sex Tape. Orgy, solo girl, solo Male, threesome, video Removed Undo. Watch this hd video now, by upgrading today, you get one week free access, no Ads Exclusive Content HD Videos Cancel Anytime. Video Removed Undo, asian Hot Escort With nice tits blowjob and naisten itsetyydytys videot anime hentai porn sex Video Removed Undo Lesbian Sensory deprivation pussy eating Video Removed Undo babes - Emily Addison and aikuiset sinkut small girl sex video Mia Malkova sissor and lick each other pussies Video Removed. Download, aDD TO, share, related videos, recommended videos. Video Removed Undo, babes - Perfect brunette teen Holly Michaels loves to suck cock. Experience the true PSE and tell your chums YOU DID. Login or sign up to add videos to your collections. Because the Zilla is the fucking King! Pussy Eating, tutorial porn videos for free, here. Pussy Eating, tutorial scenes than, pornhub! Escort Guide has over 100 porn star escorts working in London. We also list pornstar escort agencies. Fake free policy and the number one London escort directory since 2007. Los Angeles XXX Porn. Stars section - The, eros Guide to Los Angeles porn stars and xxx entertainers. Eros m The Ultimate, guide. Escorts and Erotic Entertainment The Ultimate, guide to Erotic Entertainment. Xvideos Milf Nina Hartley teaches how to eat pussy free. COM account Join for free Log.
Olen ollut erittäin monilla ammattimeikkaajilla ja heissä on suuri ero. Kavimme manikyyrissa, pedikyyrissa, seka hieronnassa Grosvenor Towerin Spa:ssa. Nimi: Johanna ja Julia.02.06 2:14 pm Ihanaa ystävänpäivä kaikille Dolls-faneille näin myöhästyneenä! Sen jalkeen jatkamme viela treeneja Deep-klubin harjoitushuoneessa. Pikkujoulukeikat ovat sujuneet loistavasti! Välillä demoni ilmestyi viereeni ja kysyi minulta: "Johanna; haluatko oikeasti häkkiin Syvlesteri jahtasi piirrosleffassa Tipi lintua viimeiseen asti. Itseasiassa niitä on paljonkin, mutta tässä muutama: - Pitkä yöuni, jos sellaista ei ole mahdollista saada, niin pitkät päiväunet - Rakastelu ja rakastaminen kaunistaa, mutta jos niitä ei ole saatavilla, niin kauneushoidot, matkustelu ja shoppailu auttaa kummasti! Olimme siis toukokuun lopulla Silja Festivalin raviristeilyllä esiintymässä ja paikalla oli useita muita artisteja yksityishenkilöinä matkalla Elitloppenin kuuluisiin raveihin. En usko, että Lappiin muutto muuttaisi mitenkän Arton luonnetta. Sosiaaliset kyvyt ja tunneäly ovat siis tärkeitä ominaisuuksia, jotka merkitsevät muuallakin missä tahansa työelämässä. Taytyy katsoa, todennakoisesti Malediiveista tulee ihan lyhyt muutaman paivan matka.
Kaikki siis paikalle Rukalle helmikuun ekana viikonloppuna! Matkisimme vain Amerikan typerä mallia, jos erottaisimme ulkoministerin jonkun humorististen tekstiviestien takia! En näe mitän pahaa siinä, miksei mies voisi yllättä vaikka jollain kauniilla koruilla ja lentolipuilla! Juha soitti puhelimestani järjettömän kauniin kappaleen, Charice nimisen japanilaisen lapsilaulajan kappaleen Titanicista, "my heart will." Julia puhkesi kyyneliin. Se olisi tässä vaiheessa sairasta, mutta minun omaa omaisuuttani myyn pois. Siellä on ihan mielettömän makeita kauppoja ja muutenkin älyttömiä klubeja, joissa ehdottomasti haluan käydä! Tulemme uusimaan Dollsien kotisivujen kuvat nyt syksyn aikana ja kaytamme uusissa kuvissa seka Dollsien kalenterissa-2008, seka keikoillamme uusia asuja. Olisin pässyt Julian luokse. Experience the true PSE and tell your chums YOU DID. Shalom; rauhaa kaikille, Johanna Tukiainen facebook: johanna MIA tukiainen facebookin faniryhmÄ: johanna "jolene" tukiainen, jossa kirjoitan itse - - - - Nimi: Johanna.04.17 1:36 am Testi - - - - Nimi: Johanna Tukiainen.11.16 4:41 am johanna tukiainen kalenteri-2017 myynnissÄ NYT joululahjaideana! Majoitumme Ibero Star Founty Beach hyvin arvostettuun hotelliin jossa oli hulppeat ruokatarjoilut, siksi ihmettelen todella kovasti, miten tama edes oli mahdollista. Mauritius, Bora-Bora, Bali, Cancun, Fidzi tai Hawaiji. Seiska Liven nettisivuilla on nyt hieno kuvagalleria Johannan erilaisista kuvista sekä yksi upea kuva Juliasta ja Johannasta Los Angelesista. Nimi: Johanna.08.06 7:02 am Nyt joutuikin herämän aikaisin, kun kohta alkaa Haagan ammattikorkeakoulun tradenomi-opintoni, jonne päsin opiskelemaan jo yli puoli vuotta sitten mutta siirsin opintojeni aloittamista matkusteluni ja keikkojen takia. Pakettiin ei myöskän kuulunut "yö minun kanssani" hotelli Presidentissä, vaan huutokaupan voittaja saa mennä sinne ihan yksin tai sitten jonkun toisen naisen kanssa joka on mahdollista pokata Helsingin yöstä.

matches: HD HD hd HD hd HD