Työministeriön työjärjestys 1254/2003 - Säädökset alkuperäisinä - FINLEX ®
Olet tässä: Finlex › Lainsäädäntö › Säädökset alkuperäisinä › 2003 › 1254/2003
Annettu Helsingissä 16 päivänä joulukuuta 2003
Työministeriön päätöksen mukaisesti säädetään valtioneuvostosta 28 päivänä helmikuuta 2003 annetun lain (175/2003) 7 §:n 2 momentin nojalla:
Ministeriön johtamisesta, ministeriön sisäisestä organisaatiosta ja tehtävistä, virkamiesten asemasta ja tehtävistä, sekä siitä, kenen virkamiehen ratkaistavaksi asia kuuluu ovat sen ohessa, mitä muutoin on säädetty, voimassa tämän työjärjestyksen määräykset. Työskentelyssä on lisäksi sovellettava ministeriön vahvistettuja arvoja.
Ministeriön suunnittelu- ja laskentajärjestelmästä, maksuliikenteestä sekä kirjanpidosta säädetään tarkemmin taloussäännössä.
Ennen kuin ministeri päättää kansliapäällikön esittelystä työjärjestyksestä tai sen muutoksesta, on ehdotuksesta hankittava lausunnot sekä työministeriön osastoilta ja hallintopalveluyksiköltäettä henkilöstöjärjestöiltä.
Työministeriössä on politiikkaosasto ja toimeenpano-osasto sekä hallintopalveluyksikkö. Valtioneuvoston ohjesäännössä säädettyjen tehtävien lisäksi kansliapäällikkö johtaa politiikkaosastoa. Toimeenpano-osastoa johtaa ylijohtaja. Hallintopalveluyksikköäjohtaa yksikön päällikkö.
Kansliapäällikkö sijoittaa virkamiehet ja muun henkilökunnan osastoihin ja hallintopalveluyksikköön. Kansliapäällikkö sijoittaa politiikkaosaston henkilökunnan tehtävätiimeihin. Ylijohtaja sijoittaa toimeenpano-osaston henkilökunnan tehtävätiimeihin. Hallintopalveluyksikön päällikkö sijoittaa yksikön henkilökunnan tehtävätiimeihin.
Valtakunnansovittelijoilla ja vähemmistövaltuutetullaon ministeriössä toimistot.
Tehtävätiimien vetäjinä toimivat politiikkaosaston johtajat, talousjohtaja, neuvotteleva virkamies, viestintäpäällikkö tai muu politiikkaosaston virkamies sen mukaan kuin ministerin ja kansliapäällikön vahvistamassa 43 §:ssä tarkoitetussa toimenkuvassa määrätään.
8) työllisyystyöohjelmaa sekä muita kansallisia ja kansainvälisiä työllisyyden edistämisohjelmia;
9) työpoliittista tutkimusohjelmaa, työvoima-, maahanmuutto- ja pakolaispoliittista tutkimusta sekä siihen liittyvää tiedonvälitystä ja tutkimustiedon levittämistä;
15) kansainvälistä työjärjestöä, pohjoismaista yhteistyötä, Euroopan neuvostoa sekä muita kansainvälisiä järjestöjä ja EU-koordinaatiota;
18) tavoitetta 3 varten laaditun rakennerahasto-ohjelman ja Equal-yhteisöaloiteohjelman hallintoviranomaistehtäviä, Euroopan sosiaalirahaston maksuviranomaistehtäviä sekä EU:n ja kansallisen työllisyyspolitiikan yhteensovittamista EU:n rakennerahasto-ohjelmissa, ottaen kuitenkin huomioon mitä tehtäväjaosta rakennepolitiikkatiimin, rakennerahastojen toimeenpanoprojektin ja rakennerahastojen tukiprojektin kesken on 47 §:ssä tarkemmin säädetty;
22) viestintä- ja julkaisutoiminnan yhteensovittamista ja kehittämistä sekä ministeriötä koskevien viestintäsuunnitelmien valmistelua;
24) ulkoista ja sisäistä tiedotusta sekä mediasuhteita, ellei asiasta ole toisin säädetty.
Toimeenpano-osastolla on tehtävätiimejä. Ylijohtaja määrää toimeenpano-osaston tehtävätiimit ja tehtävätiimien vetäjät enintään neljäksi vuodeksi kerrallaan.
Toimeenpano-osaston tehtävänä on ministerin määrittelemän työ- ja maahanmuuttopolitiikan ja rakennerahasto-ohjelmien toimeenpano työhallinnossa ja yhteistyö muiden hallinnonalojen kanssa ohjelmien toimeenpanossa sekä työvoima- ja elinkeinokeskusten työvoimaosastojen ja työvoimatoimistojen tulosohjaus ja tuki.
Toimeenpano-osasto käsittelee asiat, jotka koskevat:
1) julkisen työnvälityksen sekä työnantaja- ja työnhakija-asiakkaiden palvelun kehittämistä, seurantaa ja ohjausta;
2) työvoiman saatavuuden edistämistä sekä rekrytointiongelmien seurantaa ja ennakointia;
3) työvoiman alueellisen ja kansainvälisen liikkuvuuden edistämistä (EURES);
4) yhteistyötä yksityisten työnvälitysten ja työvoiman vuokrausliikkeiden kanssa;
5) maksullisten erityispalvelujen kehittämistä, ohjausta ja seurantaa sekä näitä suoritteita koskevien määräysten ja ohjeiden valmistelua ja soveltamista;
6) ministeriölle kuuluvan ammatillisen liikkuvuuden ja koulutuksen kehittämistä;
7) työvoimapoliittisen aikuiskoulutuksen kehittämistä, seurantaa ja ohjausta;
8) ammatinvalinta- ja urasuunnittelupalvelujen kehittämistä, seurantaa ja ohjausta;
9) koulutus- ja ammattitietopalvelutoiminnan ohjausta ja kehittämistä ja siinä tarvittavan tietoaineiston hankintaa;
10) tietopalvelun atk-järjestelmien kehittämistä ja ylläpitoa sekä niiden käytön seurantaa ja ohjausta;
11) ammatti- ja työelämätietojen tuottamista ja kehittämistä yhdessä viranomaisten, järjestöjen ja tutkimuslaitosten kanssa sekä ammattiluokitusten kehittämistä;
12) vajaakuntoisten ammatinvalinta- ja urasuunnittelupalveluja ja työhönsijoittumiseen ja koulutukseen liittyvää neuvontaa ja ohjaamista, työhönsijoittumista ja työssä suoriutumista edistäviä toimenpiteitä, muuta ammatillista kuntoutusta, maksullisia kuntoutuspalveluja ja kuntoutuksen asiakaspalveluyhteistyötä sekä niiden kehittämistä;
13) työllistymistä, työharjoittelua ja yrittäjyyttä edistävien tukien ja avustusten kehittämistä, seurantaa ja ohjausta;
14) työllisyysperusteisia investointiavustuksia ja työllisyystyöohjelman toimeenpanoa, elleivät ne edellytä valtioneuvoston raha-asiain valiokunnan tai valtioneuvoston käsittelyä;
15) työllisyyden hoidon projektitoiminnan, työttömien aloitteellisuutta tukevan toiminnan ja kuntouttavan työtoiminnan järjestämistä, kehittämistä, seurantaa ja ohjausta;
16) työttömyysturvaa, työmarkkinatukea, työvoimapoliittisen aikuiskoulutuksen opintososiaalisia etuuksia ja kuntouttavan työtoiminnan ylläpitokorvauksia;
17) vuorotteluvapaata, koulutusvakuutusta ja opintovapaalain tulkintaa;
18) palkkaturvaa;
19) yksityishenkilön velkajärjestelyyn, yrityssaneeraukseen ja konkurssimenettelyyn liittyviä toimenpiteitä;
20) henkilöstörahastolain täytäntöönpanoa ja valvontaa;
21) ministeriön edustamista tuomioistuimissa, viranomaisissa, velkojainkokouksissa ja velkojatoimikunnissa edellä 18―20 kohdissa tarkoitetuissa tapauksissa;
22) asiakaspalvelun tietojärjestelmän ja siihen liittyvien sähköisten verkkopalvelujen kehittämistä ja ylläpitoa sekä niiden käytön ohjausta ja seurantaa;
23) kansainvälistä harjoittelua;
24) ruotsinkielisen väestönosan työvoimapalvelujen tukemista ja koordinointia;
25) maahan- ja paluumuuttoa, maastamuuttoa sekä lähialueyhteistyötä;
26) ulkomaisen työvoiman käytön sääntelyä työlupamenettelyllä ja siihen liittyvää valvontaa;
27) maahanmuuttajien yhteiskuntaan kotoutumista ja työelämään sijoittumista edistävien toimenpiteiden suunnittelua, ohjausta ja yhteensovittamista sekä maahanmuuttajakoulutuksen kehittämistä;
28) hyvien etnisten suhteiden edistämistä ja rasismin ehkäisemistä koskevia toimenpiteitä;
29) kiintiöpakolaisten valintaa sekä pakolaisten, tilapäistä suojelua saavien ja turvapaikanhakijoiden vastaanoton yleistä kehittämistä, suunnittelua, ohjausta ja seurantaa sekä laajamittaiseen maahanmuuttoon liittyvää valmiussuunnittelua;
30) pakolaisten ja maahanmuuttajien tilastoinnin kehittämistä yhdessä hallintopalveluyksikön kanssa;
31) työvoimatoimistojen asiakaspalvelun laadun kehittämistä ja seurantaa;
32) työelämätutkimusta sekä siihen liittyvää tiedonvälitystä ja tutkimustiedon levittämistä;
33) sosiaalisia yrityksiä koskevan lainsäädännön täytäntöönpanoa ja valvontaa; sekä
34) käsiteltäviin asioihin liittyvää työvoima- ja elinkeinokeskusten työvoimaosastojen tulosohjausta ja sidosryhmä- ja kansainvälistä yhteistyötä sekä työhallinnon henkilöstön koulutusta.
Hallintopalveluyksikön tehtävänä on tukea ja avustaa ministeriön ylintä johtoa, osastoja ja tehtävätiimejä tuottamalla hallintopalveluja asiakaslähtöisesti ja tehokkaasti. Yksikkö huolehtii ministeriön tilivirastotehtävien hoitamisesta ja järjestämisestä. Yksikkö hoitaa ministeriölle siviilipalveluviranomaisena kuuluvat tehtävät. Ministeri määrää kansliapäällikön esittelystä yksikön päällikön enintään neljäksi vuodeksi kerrallaan.
Hallintopalveluyksikössä on tehtävätiimejä. Yksikön päällikkö määrää tehtävätiimit ja tehtävätiimien vetäjät enintään neljäksi vuodeksi kerrallaan.
Hallintopalveluyksikkö käsittelee asiat, jotka koskevat:
13) toimeenpano-osaston ja työvoima- ja elinkeinokeskusten välistä vuotuista tulosohjausprosessia;
19) asiakirjahallintoa ja kirjastoa;
20) työvoiman käytön säännöstelyä ja työvelvollisuutta, työvelvollisuusrekisterin sisällön ylläpitoa normaalioloissa ja työvelvollisuusrekisterin teknistä toimivuutta sekä muita tietojenkäsittelyyn liittyviä valmiusasioita;
21) ministeriön hallinnassa olevia huonetiloja ja niihin liittyviä sopimuksia sekä materiaalihallinnon ohjaamista;
22) puhelinvaihdetta, osoiterekisteriä, kulunvalvontaa, turvallisuutta ja vahtimestaritointa;
23) julkaisutoimintaa: esitteiden, sarjojen, ministeriön lehtien ja aikakauskirjojen painettua ja sähköistä toimittamista, julkaisua ja jakelua sekä ulkoisen verkkopalvelun sisällön tuottamisen koordinointia ellei toisin säädetä; sekä
24) muita ministeriön toimialaan kuuluvia kysymyksiä, jotka eivät kuulu politiikkaosastolle tai toimeenpano-osastolle.
Hallintopalveluyksikkö osallistuu politiikkaosaston valmisteleman hallinnonalakohtaisen toimintakertomuksen laadintaan.
Ministerin, erityisavustajan ja virkamiesjohdon asema ja tehtävät
Ylijohtajan, johtajan, hallintopalveluyksikön päällikön ja tehtävätiimin vetäjän tehtävät
Ylijohtajan, johtajan, hallintopalveluyksikön päällikön ja tehtävätiimin vetäjän tulee johtaa organisaation toimintaa asetettujen tulostavoitteiden mukaisesti. Lisäksi heidän tulee valvoa ja kehittää organisaation toimialaan kuuluvaa toimintaa ja vastata siitä, että asiat käsitellään taloudellisesti ja toiminnallisesti mahdollisimman tarkoituksenmukaisella tavalla.
Ylijohtajan, johtajan, hallintopalveluyksikön päällikön ja tehtävätiimin vetäjän tulee huolehtia alaisensa henkilöstön kehittämisestä ja työkyvyn säilyttämisestä sekä työsuojelusta ja työympäristöstä. Heidän tulee yhdessä henkilöstön kanssa luoda aloitteellisuutta ja avointa viestintää edistävä työyhteisö.
Jos syntyy epätietoisuutta siitä, kenen käsiteltäväksi jokin asia kuuluu määrää siitä kansliapäällikkö ja ylijohtaja johtamansa osaston osalta, hallintopalveluyksikön päällikkö yksikkönsä osalta ja tehtävätiimin vetäjä tehtävätiiminsä osalta sekä osastojen kesken tai osastojen ja hallintopalveluyksikön kesken kansliapäällikkö.
Ministeriön henkilöstön on sen ohella, mitä kunkin tehtäviin säädösten, työjärjestyksen tai toimenkuvan mukaan kuuluu, tarvittaessa suoritettava muut tehtävät, jotka ministeri, kansliapäällikkö, ylijohtaja, johtaja, hallintopalveluyksikön päällikkö tai tehtävätiimin vetäjä määrää.
Henkilöstön monitaitoisuuden ja ministeriön toimivuuden kehittämiseksi järjestetään henkilökiertoa, johon virkamies voi osallistua esimiehensä aloitteesta tai omasta esityksestään.
Kansliapäällikön sijaisena toimii controllertoiminnasta vastaava politiikkaosaston johtaja. Kansliapäällikkö määrää ylijohtajan, politiikkaosaston johtajien ja politiikkaosaston muiden tehtävätiimien vetäjien sekä hallintopalveluyksikön päällikön sijaiset. Ylijohtaja määrää toimeenpano-osaston tehtävätiimien vetäjien sijaiset. Hallintopalveluyksikön päällikkö määrää yksikkönsä tehtävätiimien vetäjien sijaiset. Sijaisten nimet on ilmoitettava hallintopalveluyksikköön, joka ilmoittaa ne työhallinnon eri yksiköille.
Kansliapäällikkö asettaa ylijohtajan kanssa käymiinsä neuvotteluihin perustuvat tulostavoitteet toimeenpano-osastolle, hallintopalveluyksikön päällikön kanssa käymiinsä neuvotteluihin perustuvat tulostavoitteet hallintopalveluyksikölle sekä johtajien ja muiden politiikkaosaston tehtävätiimien vetäjien kanssa käymiinsä neuvotteluihin perustuvat tulostavoitteet politiikkaosaston tehtävätiimeille.
Ylijohtaja ja hallintopalveluyksikön päällikköasettavat tehtävätiimien vetäjien kanssa käymiinsä neuvotteluihin perustuvat tulostavoitteet tehtävätiimeille.
Hallintopalveluyksikön päällikkö päättää yksikön henkilökunnan lisäpalkkioista ja palkkausluokan tarkistuksista sekä virkasopimuksista.
Kansliapäällikkö päättää valtakunnansovittelijain ja vähemmistövaltuutetun toimiston henkilökunnan lisäpalkkioista ja palkkausluokan tarkistuksista sekä virkasopimuksista.
Ylijohtaja päättää työvoima-asiain paikallishallinnon, vastaanottokeskusten ja Työvoimaopistonhenkilökunnan lisäpalkkioista ja palkkausluokan tarkistuksista.
Kansliapäällikkö nimittää tai ottaa politiikkaosastolle A21 palkkausluokkaan tai sen alle kuuluvat virkamiehet ja vastaavan muun politiikkaosaston henkilökunnan.
Ylijohtaja nimittää tai ottaa A21 palkkausluokkaan tai sen alle kuuluvat toimeenpano-osaston virkamiehet ja muun henkilökunnan.
Hallintopalveluyksikön päällikkö nimittää tai ottaa A21 palkkausluokkaan tai sen alle kuuluvat virkamiehet ja vastaavan muun hallintopalveluyksikön henkilökunnan.
Valtakunnansovittelija ja vähemmistövaltuutettu nimittää tai ottaa A21 palkkausluokkaan tai sen alle kuuluvat virkamiehet ja vastaavan muun toimiston henkilökunnan.
Kansliapäällikön sijainen, ylijohtaja, hallintopalveluyksikön päällikkö, valtakunnansovittelija ja vähemmistövaltuutettu myöntää virkavapauden tai vastaavan vapautuksen, jonka saamiseen osaston, hallintopalveluyksikön tai toimiston virkamiehellä tai työsopimussuhteisella työntekijällä on lain taikka virka- tai työehtosopimuksen nojalla oikeus, sekä muun virkavapauden tai vastaavan vapautuksen, joka kestää enintään vuoden.
Hallintopalveluyksikön päällikölle virkavapauden edellä mainituissa tapauksissa myöntää kansliapäällikkö.
Kansliapäällikkö ratkaisee ylijohtajan, sijaisensa, politiikkaosaston tehtävätiimien vetäjien, hallintopalveluyksikön päällikön, valtakunnansovittelijan ja vähemmistövaltuutetun vuosilomia koskevat asiat. Politiikkaosaston tehtävätiimin vetäjä ratkaisee tehtävätiimin virkamiesten vuosilomia koskevat asiat.
Ylijohtaja ratkaisee toimeenpano-osaston tehtävätiimien vetäjien ja tiimeihin sijoittamattoman henkilöstön vuosilomia koskevat asiat.
Hallintopalveluyksikön päällikkö ratkaisee yksikön tehtävätiimien vetäjien ja tiimeihin sijoittamattoman henkilöstön vuosilomia koskevat asiat.
Toimeenpano-osaston ja hallintopalveluyksikön tehtävätiimin vetäjä ratkaisee tehtävätiimin virkamiesten vuosilomia koskevat asiat.
Valtakunnansovittelija ja vähemmistövaltuutetturatkaisee toimistonsa virkamiesten vuosilomia koskevat asiat.
Kansliapäällikön, hänen sijaisensa, ylijohtajan, hallintopalveluyksikön päällikön, tehtävätiimien vetäjien, valtakunnansovittelijan ja vähemmistövaltuutetuntulee vahvistaa vuosilomapäivien lukumäärä ja lomakautena pidettävän vuosiloman ajankohta vuosittain huhtikuun 25 päivään mennessä. Muulloin kuin lomakautena pidettävän vuosiloman ajankohta tulee vahvistaa hyvissä ajoin ennen loman alkua.
Kansliapäällikkö antaa ulkomaan virkamatkamääräyksen ylijohtajalle, hallintopalveluyksikön päällikölle, valtakunnansovittelijalle, vähemmistövaltuutetullesekä sijaiselleen. Kansliapäällikön sijainen antaa ulkomaan virkamatkamääräyksen politiikkaosaston johtajille ja muille politiikkaosaston tehtävätiimien vetäjille.
Ylijohtaja antaa toimeenpano-osaston tehtävätiimien vetäjille ulkomaan virkamatkamääräyksen.
Hallintopalveluyksikön päällikkö antaa ulkomaan virkamatkamääräyksen yksikön tehtävätiimien vetäjille.
Projektin asettaja antaa ulkomaan virkamatkamääräyksen projektipäällikölle. Johtajat ja muut tehtävätiimien vetäjät ja projektipäälliköt antavat ulkomaan virkamatkamääräyksen tiiminsä ja päätoimiselle projektinsa henkilöstölle. Valtakunnansovittelija ja vähemmistövaltuutettu antavat ulkomaan virkamatkamääräyksen toimistonsa henkilöstölle.
Kansainvälisten asiain tehtävätiimin vetäjä ratkaisee ne ulkomaan virkamatkoja koskevat asiat, jotka maksetaan työministeriön toimintamenomomentilta määrärahoista, jotka on varattu kansainvälisestä yhteistyöstä johtuviin matkoihin, ellei tässä työjärjestyksessä toisin määrätä.
Kansliapäällikkö, valtakunnansovittelija, vähemmistövaltuutettu,ylijohtaja, johtaja, hallintopalveluyksikön päällikkö, tehtävätiimin vetäjä ja projektipäällikkö sekä 13 §:ssä tarkoitettu määräaikainen toimihenkilö suorittavat kotimaan virkamatkoja ilman virkamatkamääräystä. Johtaja ja tehtävätiimin vetäjä antaa virkamatkamääräyksen tehtävätiimin virkamiehille sekä projektipäällikkö projektinsa päätoimisille työntekijöille. Valtakunnansovittelija ja vähemmistövaltuutettu antaa virkamatkamääräyksen toimistonsa virkamiehille.
Kansliapäällikön, ylijohtajan, hallintopalveluyksikön päällikön ja eräiden muiden virkamiesten ratkaistavat asiat
3) politiikkaosaston sekä valtakunnansovittelijain ja vähemmistövaltuutetun toimiston virkojen perustamista, lakkauttamista ja muuttamista;
5) osaston käytettäväksi osoitettujen toimintamenojen käyttämistä tai edelleen osoittamista ja rakennerahastojen teknisen tuen edelleen osoittamista;
6) valtion maksuperusteasetuksen (211/92) 4 §:n mukaista maksun perimättä jättämistä; sekä
7) työpoliittista tutkimusohjelmaa ja tutkimuksen vuosisuunnitelmaa sekä tutkimuspäätöksiä ja tutkimussopimuksia.
3) työvoima- ja elinkeinokeskusten työvoimaosastojen tulossopimuksia;
4) Euroopan rakennerahasto-ohjelmien, työvoimapolitiikan toimeenpanon sekä pakolais- ja siirtolaisuusasioiden toteutukseen tarkoitettujen määrärahojen osoittamista tai käyttöä sekä palkkaturvan takaisinmaksujärjestelyjä elleivät mainitut asiat vaadi valtioneuvoston raha-asiainvaliokunnan käsittelyä tai ellei tämän pykälän rakennerahastojen teknisen tuen käyttöä koskevista kohdista muuta johdu;
5) toimeenpano-osaston virkojen perustamista, lakkauttamista ja muuttamista koskevat asiat;
6) toimeenpano-osaston henkilöstön henkilökiertoa ja etätyötä;
7) osaston käytettäväksi osoitettujen toimintamenojen ja rakennerahastojen teknisen tuen käyttämistä tai edelleen osoittamista;
8) työvoimatoimistojen välisiä virkojen siirtoja sekä työvoimatoimistojen päälliköiden virkojen perustamista, lakkauttamista ja muuttamista; sekä
9) työvoimatoimistojen toimintaa koskevia hallintokanteluja.
Hallintopalveluyksikön päällikkö ratkaisee yksikkönsä osalta asiat, jotka koskevat:
1) yksikön käytettäväksi osoitettujen toimintamenojen ja rakennerahastojen teknisen tuen käyttämistä tai edelleen osoittamista; sekä
Johtaja ja tehtävätiimin vetäjä ratkaisee tehtävätiimin käytettäväksi osoitettujen toimintamenojen ja rakennerahastojen teknisen tuen käyttämistä koskevat asiat.
Valtakunnansovittelija ja vähemmistövaltuutettu ratkaisee toimistonsa osalta asiat, jotka koskevat:
1) toimiston käytettäväksi osoitettujen toimintamenojen käyttämistä; sekä
Hallintopalveluyksikön päällikön ratkaistavat asiat
Hallintopalveluyksikön päällikköratkaisee 26 §:ssä määrättyjen asioiden lisäksi asiat, jotka koskevat:
1) lausunnon tai selityksen antamista hallintopalveluyksikön toimialaan kuuluvassa asiassa muulle viranomaiselle, ei kuitenkaan lausuntoa tai selitystä, milloin kysymys on muun työministeriön virkamiehen ratkaisemaa asiaa koskevasta lausunnosta tai selityksestä;
2) yksikön virkojen perustamista, lakkauttamista ja muuttamista koskevat asiat;
Johtaja ratkaisee 18 §:ssä mainittujen asioiden lisäksi merimiesten matkakustannusten korvausta sekä merimiespalvelutoimiston menoihin suoritettavaa valtionosuutta koskevat asiat.
Eräitä lupia, ikälisiä, maksumääräysten antajia ja kirjanpitojärjestelmien hankintaa koskevat ratkaisut
Sen tehtävätiimin, jonka käsiteltäviin ikälisät sekä viranomaisen toiminnan julkisuutta, maksuliikettä ja kirjanpitoa koskevat asiat kuuluvat, vetäjä ratkaisee ikälisiä, työvoimatoimistojen asiakaspalvelun tietojärjestelmän käyttöoikeuksia, tietojen luovuttamista tilastointia, tutkimusta tai viranomaisten suunnittelu- tai selvitystyötä varten, maksumääräysten antajia sekä kirjanpitojärjestelmien hankintaa koskevat asiat.
Opintososiaalisten etuuksien ja työmarkkinatuen rahoituspäätökset
Työmarkkinatuen ja työvoimakoulutuksen opintososiaalisten etuuksien ennakoita ja lopullista rahoitusta koskevat asiat ratkaisee sen tehtävätiimin vetäjä, jonka käsiteltäviin nämä asiat kuuluvat.
1) ministeriölle tilivirastona kuuluvat muut kuin 29 §:ssä mainitut asiat; sekä
Ministeriön keskeisten poliittisten linjausten ja kehittämishankkeiden käsittelyä varten ministeri kutsuu säännönmukaisesti kansliapäällikön, hänen sijaisensa ja ylijohtajan, erityisavustajan ja tarvittaessa erikseen määrättäviä ministeriön johtavia toimihenkilöitä kokoukseen (kabinetin kokoukseen). Viestintätehtäviä hoitava virkamies osallistuu kokouksiin. Sihteerin tehtävistä huolehtii kansliapäällikön määräämä politiikkaosaston virkamies.
Ministeriön henkilöstöä ja toimintaa laajasti koskevien yhteisten kysymysten käsittelyä varten on säännöllisin määräajoin pidettävä ministeriön johtoryhmän kokouksia. Johtoryhmässä puheenjohtajana toimii kansliapäällikkö. Muina jäseninä ovat kansliapäällikön sijainen, toimeenpano-osaston ylijohtaja, hallintopalveluyksikön päällikkö, kansliapäällikön vuosittain nimeämä politiikkaosaston johtaja, toimeenpano-osaston ylijohtajan sijainen sekä henkilöstön keskuudestaan vuosittain valitsema edustaja. Henkilöstön edustajalla voi olla kaksi henkilöstön keskuudestaan valitsemaa varamiestä. Viestintätehtäviä hoitava virkamies osallistuu kokouksiin. Sihteerinä toimii kansliapäällikön määräämä virkamies.
Ministeriön osaston toiminnan yhteensovittamiseksi on säännöllisiin määräajoin pidettävä osaston johtoryhmän kokouksia, joihin kansliapäällikkö ja ylijohtaja kutsuu osaston virkamiehiä. Kokouksessa toimii puheenjohtajana kansliapäällikkö ja ylijohtaja. Kummassakin johtoryhmässä on yksi edustaja kustakin osastolla edustettuna olevasta työhallinnon yhteistoimintasopimuksen allekirjoittaneesta pääsopijajärjestöstä. Viestintätehtäviä hoitava virkamies osallistuu kokouksiin. Sihteerinä toimii kansliapäällikön ja ylijohtajan määräämä osaston virkamies. Kokouksiin voidaan kutsua kuultaviksi työhallinnon henkilöstöä. Silloin kun toimeenpano-osaston johtoryhmässä käsitellään ruotsinkielisen väestönosan työvoimapalveluja, osallistuu ruotsinkielisen väestönosan työvoimapalveluja koordinoiva ylitarkastaja johtoryhmän kokouksiin.
Hallintopalveluyksikön toiminnan yhteensovittamiseksi on vastaavasti pidettävä yksikön johtoryhmän kokouksia, joihin yksikön päällikkö kutsuu yksikön virkamiehiä. Kokouksessa toimii puheenjohtajana yksikön päällikkö. Hallintopalveluyksikön johtoryhmässä on yksi edustaja kustakin yksikössä edustettuna olevasta työhallinnon yhteistoimintasopimuksen allekirjoittaneesta pääsopijajärjestöstä. Sihteerinä toimii yksikön päällikön määräämä yksikön virkamies.
Kansliapäällikön, ylijohtajan, johtajien, hallintopalveluyksikön päällikön ja tehtävätiimien vetäjien tulee huolehtiasiitä, että yhteistoimintasäädösten ja -sopimusten edellyttämistä asioista neuvotellaan henkilöstön kanssa. Henkilöstön nimityksistä kuutta kuukautta pitemmäksi ajaksi on pyydettävä ao. tehtävätiimin henkilöstön lausunto. Yhteistoiminnassa ministeriön ja henkilöstön välillä on noudatettava lisäksi, mitä sopimuksessa yhteistoiminnasta valtion virastoissa ja laitoksissa sekä hallinnonalakohtaisessa yhteistoimintasopimuksessa on sovittu ministeriön osalta.
Johtajan, hallintopalveluyksikön päällikön ja tehtävätiimin vetäjän tulee tarvittaessa kutsua henkilöstö kokouksiin tehtävien suunnittelua, toimintojen yhteensovittamista ja tiedottamista varten.
Ministeri, kansliapäällikkö, ylijohtaja, johtaja ja hallintopalveluyksikön päällikkö voivat asettaa projekteja oman tulosalueensa tehtävien hoitamiseksi. Projektiin voidaan nimetä virkamiehiä, joista sovitaan osaston ja hallintopalveluyksikön päällikön kanssa. Tehtävätiimin vetäjää ja asianomaista henkilöä on kuultava ennen projektiin määräämistä.
Erityistä tehtäväkokonaisuutta tai tehtävää varten voidaan asettaa työryhmiä ja niiden puheenjohtajiksi ja jäseniksi määrätä vahvistetusta työnjaosta riippumatta hallinnon henkilöstöä sekä hallinnon ulkopuolisia henkilöitä.
Pysyvä työryhmä asetetaan ruotsinkielisen väestönosan palvelujen kehittämistä ja toimeenpanon koordinointia varten. Kehittämisryhmän sihteerinä toimii ruotsinkielisen väestönosan työvoimapalveluja koordinoiva ylitarkastaja, joka toimii myös koordinointiryhmän puheenjohtajana.
Tiedotusstrategioiden ja toimeenpanon yhteensovittamista varten asetetaan myös pysyvä työryhmä, jonka puheenjohtajana toimii viestintäpäällikkö.
Työryhmän asettaa ministeri tai kansliapäällikkö sen osaston esittelystä, jonka toimialaan tehtävä lähinnä kuuluu. Jos työryhmän tehtävä koskee molempia osastoja, työryhmän asettamisen valmistelee hallintopalveluyksikköyhteistyössä osastojen kanssa ja esittelee kansliapäällikkö.
Toimeenpano-osaston ylijohtaja ja hallintopalveluyksikön päällikkö asettaa työryhmän sen tehtävätiimin esittelystä, jonka toimialaan tehtävä lähinnä kuuluu. Johtaja ja tehtävätiimin vetäjä voivat asettaa työryhmän tiimille kuuluvan tehtävän valmistelua varten.
Projektin ja työryhmän asettaminen on saatettava hallintopalveluyksikölletiedoksi projekti- ja työryhmärekisteriä ja mietinnön julkaisua varten.
Työministeriön ulkopuolisiin komiteoihin, projekteihin, työryhmiin ja muihin asiantuntijatehtäviin ministeriön edustajat nimeää ministeri tai kansliapäällikkö neuvoteltuaan asianomaisen osaston tai hallintopalveluyksikön kanssa.Ministeriön edustajan tulee selvittää ministeriön kanta periaatteellisesti tärkeisiin esille tuleviin asioihin voidakseen edustaa ministeriötä tehtävässä.
Osastojen, hallintopalveluyksikön ja tehtävätiimien välinen yhteistoiminta
Asiasta, joka koskee myös toisen osaston, hallintopalveluyksikön tai tehtävätiimin toimialaa, kuin mistä se esitellään, on sitä valmisteltaessa hyvissä ajoin neuvoteltava kysymyksessä olevan osaston, hallintopalveluyksikön tai tehtävätiimin asianomaisen virkamiehen kanssa. Osastojen, hallintopalveluyksikön ja tehtävätiimien tulee toimittaa käsittelemistään asioista annetut tärkeimmät päätökset ja lausunnot tiedoksi osastoille, hallintopalveluyksikölle ja tehtävätiimeille, joita asian voidaan katsoa koskevan.
Virkamiehen, joka on saanut tehtäväkseen valmistella vastausehdotuksen eduskunnasta saapuneeseen kirjalliseen kysymykseen, on suoritettava tehtävä kiireellisesti. Kysymysten kirjaamisesta ja käsittelystä on noudatettava erikseen annettuja ohjeita. Vastausehdotus kirjalliseen kysymykseen on ennen ehdotuksen antamista ministerille toimitettava kansliapäällikön nähtäväksi.
Ennen kuin asia esitellään päätöksentekijän ratkaistavaksi tai asiaa koskeva esittelylista jaetaan, esittelijän on toimitettava asiakirjat sekä päätösehdotus, kirje tai esittelylista tehtävätiimin vetäjän, hallintopalveluyksikön päällikön, ylijohtajan ja kansliapäällikön nähtäväksi tai, jos niin on järjestetty, suullisesti selostettava asia heille.
Kansliapäällikkö, ylijohtaja, johtaja, hallintopalveluyksikön päällikkö tai tehtävätiimin vetäjä voi määrätä, että määrätyt asiat voidaan esitellä tai ottaa esittelylistalle niitä hänelle nähtäväksi toimittamatta tai selostamatta tai milloin kysymyksessä on tämän ratkaistavissa oleva asia esitellä suoraan hänelle.
Osasto ja hallintopalveluyksikkö hinnoittelee laskennasta vastaavan tehtävätiimin avustuksella tuottamansa suoritteet valtion maksuperustelain (150/92) 6 ja 7 §:ssä säädetyllä tavalla. Jos ministeriön tuottamasta suoritteesta saatavan maksun perimiseksi joudutaan ryhtymään perimistoimenpiteisiin, on suoritteen tuottavan yksikön huolehdittava saatavan perimisestä. Tässä tarkoituksessa ministeriön esittelijällä on oikeus ministeriön puolesta yksin allekirjoittaa tarvittavat asiakirjat.
Kansliapäällikön, ylijohtajan, johtajan, hallintopalveluyksikön päällikön ja tehtävätiimin vetäjän on vuosittain käytävien kehityskeskustelujen pohjalta vahvistettava välittömässä alaisuudessaan olevalle virkamiehelle kirjallisesti toimenkuva, johon voi kuulua henkilökohtaisia tulostavoitteita.
Ministeri vahvistaa kansliapäällikön esittelystä politiikkaosaston johtajien toimenkuvat.
Hallinto- ja talousasioista vastaavan tehtävätiimin on seurattava poissaoloja ja tarvittaessa ilmoitettava niistä tehtävätiimeille sekä vuosittain kansliapäällikölle, ylijohtajalle ja hallintopalveluyksikön päällikölle.
Jokaisen on esitettävä hyväksyttävä selvitys poissaoloistaan. Poissaolopäivistä on ilmoitettava henkilölle, joka kyseisessä tiimissä tai muussa toimintayksikössä on määrätty poissaoloseurannasta vastaavaksi henkilöksi.
Tieto, joka nimikirjalain (1010/1989) ja nimikirja-asetuksen (1322/1989) mukaan on merkittävä nimikirjaan, on asianomaisen virkamiehen viipymättä ilmoitettava nimikirjanpitäjälle.
Virkamies, joka toimii ministeriön alaisen viraston tai laitoksen johtoelimissä, on esteellinen käsittelemään kyseistä virastoa tai laitosta koskevaa asiaa ministeriössä.
Euroopan Unionin rakennerahastokaudella 2000-2006 rakennerahastoja koskevat asiat hoidetaan ministeriössä rakennepolitiikkatiimissä ja rakennerahastojen toimeenpanoprojektissasekä rakennerahastojen tukiprojektissa.
8) muuta osastojen ja toimintayksiköiden välistä yhteistyötä; sekä
Työelämän tuottavuuden ja laadun kehittämisohjelmakokonaisuus (TYKES)
Toimeenpano-osastolla on Työelämän tuottavuuden ja laadun kehittämisohjelmakokonaisuus -projekti, jonka tehtävänä on:
1) huolehtia ohjelmalle osoitettujen projektihakemusten käsittelystä ja tarvittaessa tukea hakijoita projektien suunnittelussa;
5) vastata ohjelman johtoryhmän sihteeristön tehtävistä ja ohjelman asiantuntijaryhmän toiminnasta sekä yhteistyössä näiden kanssa ohjelman jatkuvasta kehittämisestä.
Työministeriö asettaa työasiainneuvostoa kuultuaan TYKES-ohjelman linjausten ja tavoitteiden asettamista varten TYKES-ohjelman johtoryhmän.
TYKES-projektien rahoitusta koskevat asiat ratkaisee TYKES-ohjelman johtoryhmän puheenjohtajaksi nimetty työministeriön virkamies.
Tämä työjärjestys tulee voimaan 1 päivänä tammikuuta 2004.
Tällä työjärjestyksellä kumotaan 21 päivänä helmikuuta 2002 annettu työjärjestys (155/2002).
Helsingissä 16 päivänä joulukuuta 2003
1 §2 §3 §4 §5 §6 §7 §8 §9 §10 § - Ministerin, kansliapäällikön ja ylijohtajan informoiminen11 § - Esittelylupa12 § - Ministerin erityisavustaja13 § - Määräaikainen toimihenkilö14 § - Ylijohtajan, johtajan, hallintopalveluyksikön päällikön ja tehtävätiimin vetäjän tehtävät15 § - Asioiden käsittelystä ja tehtävistä määrääminen16 § - Henkilökierto17 § - Sijaisten määrääminen sekä sijaisen ilmoittaminen18 § - Tulosohjaaminen19 § - Sisäinen tarkastus20 § - Asioiden ratkaiseminen21 § - Lisäpalkkiot ja palkantarkistukset22 § - Nimitysasiat23 § - Virkavapauden myöntäminen24 § - Vuosilomat25 § - Virkamatkamääräysten antaminen26 § - Kansliapäällikön, ylijohtajan, hallintopalveluyksikön päällikön ja eräiden muiden virkamiesten ratkaistavat asiat27 § - Hallintopalveluyksikön päällikön ratkaistavat asiat28 § - Työympäristöasioista vastaavan johtajan ratkaistavat asiat29 § - Eräitä lupia, ikälisiä, maksumääräysten antajia ja kirjanpitojärjestelmien hankintaa koskevat ratkaisut30 § - Opintososiaalisten etuuksien ja työmarkkinatuen rahoituspäätökset31 § - Laskentapäällikön ratkaistavat asiat32 § - Eräiden saatavien perintä33 § - Kabinetti ja johtoryhmät34 § - Yhteistoiminta35 § - Projektit ja työryhmät36 § - Osastojen, hallintopalveluyksikön ja tehtävätiimien välinen yhteistoiminta37 § - Eduskuntakysymykset38 § - Eduskunnassa kuuleminen39 § - Asian esitteleminen ratkaistavaksi40 § - Tiedottaminen41 § - Kirjaaminen ja arkistointi42 § - Suoritteiden hinnoittelu ja saatavien periminen43 § - Toimenkuva44 § - Poissaolot45 § - Nimikirja46 § - Esteellisyys47 § - Rakennerahastot48 § - Määräaikaiset järjestelyt49 § - Voimaantulo


text:
HelHo 8.2.2016 Kiinteistö, oikeuspaikka, Espanja vai Suomi | asuntokaupanvirheet.fi
Mitä jos asuntokauppariidan vastaaja asuu ulkomailla?
Ns oikeuspaikkakysymys täytyy aina ratkaista, kun haastetaan vastaaja vastaamaan kantajan vaatimuksiin. Useimmiten se on vastaajan kotipaikan tuomioistuin. Kiinteistöriidoissa voidaan valita myös kiinteistön sijaintipaikkakunta (OK 10:8§). Entä jos vastaaja asuu ulkomailla? Alla olevassa riidassa ostaja osti Porvoossa sijaitsevan kiinteistön. Rakennuksessa oli virheitä ja ostaja vaati hinnanalennusta. Myyjä asui kuitenkin Espanjassa ja kanteen nostaminen Espanjassa olisi ollut hankalaa (mm. silloin olisi sovellettava Espanjan lakia), joten ostaja nosti kanteen suomalaisessa käräjäoikeudessa. Tämä ei tutkinut asiaa koska katsoi, että kanne olisi ollut nostettava Espanjassa vastaajan kotipaikalla ns. EU:n Bryssel I asetuksen perusteella. Hovioikeus kuitenkin totesi, että kyseessä oli asetuksen tarkoittama sopimusperusteinen vastuu, joka voitiin käsitellä Suomessa kaupantekopaikkakunnalla. Juttu palautettiin käräjäoikeuteen, jossa asia oli otettava uudelleen käsittelyyn.
Ostajalle syntyi asiassa tietysti ylimääräisestä kierroksesta lisäkuluja, joita ostaja vaati valtiolta, koska käräjäoikeuden päätös oli väärä. Tämä hylättiin hovioikeudessa. Ostajan onkin vaadittava kuluja vastaajalta, joka ne myös tuomitaan maksamaan, mikäli häviää hinnanalennusasian.
- kotipaikka ulkomailla
- kiinteistöasian oikeuspaikka
Antamispäivä 8.2.2016
Nro 196
Diaarinumero S 15/2807
Itä-Uudenmaan käräjäoikeus 5.10.2015 nro 6186 (liitteenä)
Asia Kiinteistökaupan virhe
Valittaja T. Ostaja
T. Ostajalle on 4.1.2016 myönnetty jatkokäsittelylupa.
T. Ostaja on vaatinut, että käräjäoikeuden päätös kumotaan ja asia palautetaan käräjäoikeuteen kanteen tutkimista varten. Lisäksi Ostaja on vaatinut, että Suomen valtio velvoitetaan korvaamaan hänen oikeudekäyntikulunsa hovioikeudessa 744 eurolla.
Käräjäoikeus ei olisi saanut jättää kannetta tutkimatta. Kanne koskee Porvoossa sijaitsevan kiinteistön kauppahinnan alentamista salaisen virheen vuoksi. Vastaaja P. Myyjä asuu Espanjassa. Asia on siten mahdollista käsitellä sekä Espanjassa että Suomessa. Asiaan oli sovellettava sen maan lakia, johon sopimus läheisemmin liittyy. Tässä tapauksessa asian käsitteleminen Suomessa oli perusteltua näytön esittämisen kannalta. Ostajalla oli oikeus valita asian käsittelypaikka. Se, ettei haastehakemusta ollut saatu annettu tiedoksi Myyjälle hänen pakoilunsa vuoksi, ei riittänyt syyksi jättää kanne tutkimatta.
T. ja F. Ostaja ovat ostaneet 4.11.2011 Espanjassa asuvalta Myyjältä Porvoossa sijaitsevan kiinteistön. He ovat nostaneet 23.4.2012 Myyjää vastaan Itä-Uudenmaan käräjäoikeudessa kauppaa koskevan hinnanalennuskanteen.
Käräjäoikeus on yrittänyt haastaa Myyjää oikeusaputeitse vastaamaan kanteeseen sekä tämän koti- että työosoitteesta Espanjassa. Myyjää ei ole tavoitettu tiedoksiantamista varten. Tämän jälkeen haastaminen on toimitettu oikeudenkäymiskaaren 11 luvun 9 §:n nojalla kuuluttamalla. Koska Saarinen ei ole vastannut kanteeseen eikä käräjäoikeus ole katsonut olevansa toimivaltainen asiassa, käräjäoikeus on jättänyt kanteen tutkimatta.
Hovioikeudessa on T. Ostajain valituksen johdosta kysymys Itä-Uudenmaan käräjäoikeuden toimivallasta.
Hovioikeus hyväksyy käräjäoikeuden perustelut ja johtopäätöksen siitä, että tässä tapauksessa oikeudenkäymiskaaren 10 luvun toissijaisia toimivaltasäännöksiä ei sovelleta, vaan toimivaltainen tuomioistuin määräytyy kanteen vireille tullessa voimassa olleen tuomioistuimen toimivallasta sekä tuomioiden tunnustamisesta ja täytäntöönpanosta siviili- ja kauppaoikeuden alalla annetun neuvoston asetuksen N:o 44/2001 (Bryssel I -asetus) mukaisesti.
Hovioikeus hyväksyy käräjäoikeuden perustelut ja johtopäätökset myös siltä osin, että mainitun asetuksen 22 artiklan 1 kohdan mukaista kiinteistöä koskevaa yksinomaista toimivaltasäännöstä sovelletaan vain sellaisiin esineoikeudellisiin riitoihin, jollaisesta ei nyt ole kysymys.
Asetuksen 2 artiklan 1 kohdan yleisen toimivaltasäännöksen mukaan arvioinnin lähtökohtana on, että kanne jäsenvaltiossa asuvaa Myyjää vastaan tulisi nostaa hänen kotipaikkansa Espanjan tuomioistuimissa. Asetuksessa on kuitenkin säädetty myös erityisistä, kotipaikan tuomioistuimen kanssa vaihtoehtoisista toimivaltaperusteista. Asetuksen 5 artiklan 1 kohdan mukaan, jos henkilön kotipaikka on jäsenvaltiossa, häntä vastaan voidaan nostaa kanne toisessa jäsenvaltiossa:
a) sopimusta koskevassa asiassa sen paikkakunnan tuomioistuimessa, missä kanteen perusteena oleva velvoite on täytetty tai täytettävä,
c) jollei sovelleta b alakohtaa, sovelletaan a alakohtaa.
Lisäksi asiaa arvioitaessa on otettava huomioon asetuksen 26 artiklan 1 kohta, jonka mukaan jos jäsenvaltiossa nostetaan kanne sellaista vastaajaa vastaan, jonka kotipaikka on toisessa jäsenvaltiossa, ja jos vastaaja ei vastaa, tuomioistuimen on omasta aloitteestaan jätettävä asia tutkimatta, jollei se ole toimivaltainen asetuksen säännösten mukaan.
Myyjän kotipaikan mukaan määräytyvä Espanjan tuomioistuin on asetuksen 2 artiklan 1 kohdan yleisen toimivaltasäännöksen mukaan toimivaltainen myös tässä asiassa. Ratkaistavaksi jää, onko kysymyksessä sellainen 5 artiklan 1 kohdan mukainen sopimusta koskeva riita, jossa Itä-Uudenmaan käräjäoikeus on vaihtoehtoisesti toimivaltainen. Jos näin on, kannetta ei olisi saanut jättää tutkimatta, vaikka Myyjä ei ole vastannut siihen.
Kuten Unionin tuomioistuin on linjannut, siinä tapauksessa, ettei 5 artiklan alakohta b tule sovellettavaksi, sovelletaan alakohtaa a (esimerkiksi asia C- 548/12, Brogsitter). Tässä asiassa on kysymys kiinteistön kauppaa koskevasta sopimuksesta, joten alakohta b ei tule sovellettavaksi. Vaihtoehtoinen toimivalta tulee siten arvioitavaksi alakohdan a perusteella.
Kiinteistön kauppa on epäilyksittä sopimus ja kanne perustuu tämän sopimuksen rikkomiseen. Se, että esineoikeudellisia kiinteistöriitoja koskee edellä mainittu yksinomainen toimivaltasäännös, ei sulje pois sitä, että velvoiteoikeudellisiin kiinteistöä koskeviin sopimusriitoihin voidaan soveltaa 5 artiklan 1 kohdan a alakohtaa. Myös oikeuskirjallisuudessa on katsottu, että alakohdan a soveltamisalaan kuuluvat muun ohessa kiinteää omaisuutta koskevat kaupat (”sale of immovable property”) silloin kun riita ei ole luonteeltaan esineoikeudellinen (The Bryssels I Regulation Recast, toim. Andrew Dickinson ym., 2015 Oxford, s. 149).
Myyjän sopimusvelvoite on ollut luovuttaa Ostajille sopimuksen mukainen kiinteistö. Koska kysymyksessä on kiinteä omaisuus, tämä velvoite on täytettävissä vain kiinteistön sijaitsemispaikkakunnalla Porvoossa.
Hovioikeus näillä perusteilla katsoo, että Itä-Uudenmaan käräjäoikeus on toimivaltainen asiassa. Asia on palautettava käräjäoikeuteen kanteen tutkimista varten.
Vaatimus valtion velvoittamisesta korvaamaan oikeudenkäyntikulut asiassa hylätään tämän asian yhteydessä esitettynä lakiin perustumattomana.
Käräjäoikeuden päätös kumotaan. Asia palautetaan Itä-Uudenmaan käräjäoikeuteen, jonka tulee hovioikeuden ratkaisun saatua lainvoiman ottaa asian omasta aloitteesta uudelleen tutkittavaksi.
Valitus hylätään siltä osin kuin siinä on vaadittu valtion velvoittamista korvaamaan T. Ostajan oikeudenkäyntikulut hovioikeudessa.
Valitusosoituksessa tarkoitettu määräaika valitusluvan pyytämiseen ja valituksen tekemiseen päättyy 8.4.2016.
hovioikeudenneuvos M. N.
hovioikeudenneuvos T. R.
(Helsingin hovioikeuden ratkaisu asiassa
PÄÄTÖS 15/6186
5.10.2015 L12/2414
Kantaja Ostaja, T.
Ostaja, F.
Myyjä, P.
Asia Kiinteistökaupan virhe tai muu sopimusrikkomus
Vireille 23.4.2012
Kantajat ovat käräjäoikeuteen 23.4.2012 toimittamassaan haastehakemuksessa vaatineet vastaajalta kiinteistökauppaan perustuvaa hinnanalennusta 6.301,86 euroa piilevän virheen johdosta sekä oikeudenkäyntikulujen korvaamista.
Kantajat ovat esittäneet, että vaikka vastaajan kotipaikka on Espanjassa, Itä-Uudenmaan käräjäoikeus on toimivaltainen riidan kohteena olevan kiinteistön kotipaikan tuomioistuimena oikeudenkäymiskaaren 10 luvun säännösten perusteella.
Kannetta on yritetty tiedoksiantaa vastaajalle tämän suomalaisessa väestörekisterissä olevaan kotiosoitteeseen Espanjassa sekä kantajien ilmoittamaan työosoitteeseen Espanjassa. Tiedoksiannot ovat epäonnistuneet. Kantajien pyynnöstä käräjäoikeus on antanut asiassa myös kuulutustiedoksiannon. Vastaaja ei ole antanut vastausta kuulutustiedoksiannon perusteella.
Suomen tuomioistuimen kansainvälisestä toimivallasta säädetään oikeudenkäymiskaaren 10 luvun 25 ja 26 §:issä. Saman luvun 27 §:ssä säädetään kuitenkin, että oikeudenkäymiskaaren toimivaltasäännökset ovat toissijaiset ja että niitä noudatetaan ainoastaan, jollei muusta laista, Euroopan yhteisön lainsäädännöstä tai Suomea sitovasta kansainvälisestä sopimuksesta muuta johdu.
Espanja on Suomen tavoin Euroopan unionin jäsenvaltio. Kun kysymys on Euroopan unionin jäsenvaltioissa asuvien henkilöiden välisistä oikeudenkäynneistä, tuomioistuinten kansainvälinen toimivalta siviili- ja kauppaoikeuden alalla on kanteen vireilletulohetkellä perustunut Neuvoston asetukseen (EY) N:o 44/2001.
Mainitun asetuksen II luvun 1 jakson 2 artiklan yleisen toimivaltasäännöksen mukaan kanne henkilöä vastaan, jonka kotipaikka on jäsenvaltiossa, nostetaan hänen kansalaisuudestaan riippumatta tuon jäsenvaltion tuomioistuimissa, jollei tämän asetuksen säännöksistä muuta johdu.
Saman luvun 6 jakson 22 artiklan 1 kohdan mukaan asianosaisisten kotipaikasta riippumatta yksinomainen toimivalta asiassa, joka koskee esineoikeutta kiinteään omaisuuteen tai kiinteän omaisuuden vuokrasopimusta, (on) sen jäsenvaltion tuomioistuimilla, missä kiinteistö sijaitsee.
Käräjäoikeus toteaa, että Euroopan yhteisöjen tuomioistuin on ratkaisukäytännössään määrittänyt "esineoikeuden kiinteään omaisuuteen" tarkoittavan kanteita, joilla pyritään vahvistamaan kiinteän omaisuuden laajuus ja koostumus, omistus- ja hallintaoikeus taikka muut kiinteään omaisuuteen kohdistuva esineoikeus sekä turvaamaan näiden oikeuksien haltijoille heidän oikeusasemansa perusteella syntyneet oikeudet. Tämän johdosta 22 artiklan (aikaisemmin Brysselin sopimuksen 16 artiklan 1 kohdan) soveltamiseksi ei riitä, että kanne liittyy kiinteistöön, vaan kanteen täytyy itsessään perustua esineoikeuteen eikä velvoiteoikeuteen (muun muassa ennakkoratkaisut C-115/1988
Reichert, C-294/92 Webb, C-518/99 Gaillard, C-343/04 Oberöstrreich, C-386/12 Schneider ja C-438/12 Weber). Yhteisöjen tuomioistuin on vakiintuneessa oikeuskäytännössä myös todennut, että koska kysymyksessä oleva toimivalta on poikkeus asetuksen yleisistä toimivaltasäännöistä, sitä ei pidä tulkita laajemmin kuin poikkeuksen tavoitteen kannalta on välttämätöntä.
Nyt kysymyksessä olevassa tapauksessa kysymys on kiinteistökaupan laatuvirheen perusteella vaadittavasta hinnanalennuksesta eli kysymyksessä on velvoiteoikeudellinen saatava, joka perustuu sopimusrikkomukseen. Käräjäoikeus katsoo, että tuomioistuimen toimivalta asiassa määräytyy Neuvoston asetuksen (EY) N.o 44/2001 II luvun 1 jakson 2 artiklan yleisen toimivaltasäännöksen perusteella, eli oikea tuomioistuin on tässä tapauksessa Espanjan eikä Suomen tuomioistuin.
Koska vastaaja ei ole vastannut kuulutuksella annettuun tiedoksiantoon, käräjäoikeuden on otettava toimivaltasäännös viran puolesta huomioon. Tämän vuoksi käräjäoikeus ei ota asiaa tutkittavaksi.

matches: tuomioistuin tuomioistuin tuomioistuin tuomioistuin tuomioistuin tuomioistuin


text:
TUOMIO 24.11.2016 – ASIA C‑443/15
24 päivänä marraskuuta 2016 (*)
Ennakkoratkaisupyyntö – Yhdenvertainen kohtelu työssä ja ammatissa – Direktiivi 2000/78/EY – 2 artikla – Sukupuoliseen suuntautumiseen ja ikään perustuvan syrjinnän kielto – Kansallinen eläkejärjestelmä – Jälkeenjääneen etuuden maksaminen rekisteröidylle kumppanille – Edellytys – Parisuhde rekisteröity ennen kuin järjestelmässä vakuutettu jäsen täytti 60 vuotta – Rekisteröity parisuhde – Ei mahdollinen asianomaisessa jäsenvaltiossa ennen vuotta 2010 – Vakiintunut suhde – 6 artiklan 2 kohta – Ikään perustuvan erilaisen kohtelun oikeutus
Asiassa C‑443/15,
jossa on kyse SEUT 267 artiklaan perustuvasta ennakkoratkaisupyynnöstä, jonka Labour Court (työtuomioistuin, Irlanti) on esittänyt 11.8.2015 tekemällään päätöksellä, joka on saapunut unionin tuomioistuimeen 13.8.2015, saadakseen ennakkoratkaisun asiassa
Department of Public Expenditure and Reform ja
UNIONIN TUOMIOISTUIN (ensimmäinen jaosto)
toimien kokoonpanossa: jaoston puheenjohtaja R. Silva de Lapuerta (esittelevä tuomari) sekä tuomarit E. Regan, J.-C. Bonichot, A. Arabadjiev ja S. Rodin,
ottaen huomioon kirjallisessa käsittelyssä ja 28.4.2016 pidetyssä istunnossa esitetyn,
– David L. Parris, edustajinaan M. Bolger, SC, E. Barry, BL, ja J. Tomkin, solicitor,
– Trinity College Dublin, edustajanaan T. Mallon, barrister, K. Langfordin, solicitor, valtuuttamana,
– Higher Education Authority, Department of Public Expenditure and Reform ja Department of Education and Skills, asiamiehinään G. Hodge, E. Creedon ja A. Joyce, avustajanaan A. Kerr, barrister,
– Yhdistyneen kuningaskunnan hallitus, asiamiehenään S. Simmons, avustajanaan J. Coppel, QC,
– Euroopan komissio, asiamiehinään A. Lewis ja D. Martin,
1 Ennakkoratkaisupyyntö koskee yhdenvertaista kohtelua työssä ja ammatissa koskevista yleisistä puitteista 27.11.2000 annetun neuvoston direktiivin 2000/78/EY (EYVL 2000, L 303, s. 16) 2 artiklan ja 6 artiklan 2 kohdan tulkintaa.
2 Tämä pyyntö on esitetty asiassa, jossa asianosaisina ovat David L. Parris ja Trinity College Dublin, Higher Education Authority (korkea-asteen koulutuksesta vastaava viranomainen, Irlanti), Department of Public Expenditure and Reform (julkisten menojen ja uudistusten ministeriö, Irlanti) ja Department of Education and Skills (opetusministeriö, Irlanti) ja jossa on kyse siitä, että Trinity College Dublin kieltäytyi myöntämästä Parrisin kuollessa tämän kumppanille oikeutta jälkeenjääneen eläkkeeseen ammatillisesta etuusjärjestelmästä, jonka jäsen Parris oli.
3 Direktiivin 2000/78 johdanto-osan 22 perustelukappaleessa todetaan seuraavaa:
”Tämän direktiivin tarkoituksena on luoda yleiset puitteet uskontoon tai vakaumukseen, vammaisuuteen, ikään tai sukupuoliseen suuntautumiseen perustuvan syrjinnän torjumiselle työssä ja ammatissa yhdenvertaisen kohtelun periaatteen toteuttamiseksi jäsenvaltioissa.”
5 Kyseisen direktiivin 2 artiklassa säädetään seuraavaa:
6 Saman direktiivin 3 artiklassa säädetään seuraavaa:
7 Direktiivin 2000/78 6 artiklan, jonka otsikko on ”Oikeutettu ikään perustuva erilainen kohtelu”, 2 kohdassa säädetään seuraavaa:
”Sen estämättä, mitä 2 artiklan 2 kohdassa säädetään, jäsenvaltiot voivat säätää, että ikään perustuvana syrjintänä ei pidetä eri ikärajojen vahvistamista ammatillisten sosiaaliturvajärjestelmien eläke- tai työkyvyttömyysetuuksien saamisen edellytykseksi myöskään siinä tapauksessa, että näissä järjestelmissä eri työntekijöille tai työntekijäryhmille vahvistetaan eri ikärajoja, eikä ikäkriteerien käyttämistä näitä järjestelmiä koskevissa vakuutusmatemaattisissa laskelmissa, edellyttäen, että tästä ei aiheudu sukupuoleen perustuvaa syrjintää.”
8 Direktiivin 2000/78 18 artiklan ensimmäisen kohdan mukaisesti jäsenvaltioiden oli lähtökohtaisesti annettava mainitun direktiivin noudattamisen edellyttämät lait, asetukset ja hallinnolliset määräykset viimeistään 2.12.2003, tai niillä oli mahdollisuus antaa tämän direktiivin täytäntöönpano työehtosopimusten soveltamisalaan kuuluvien säännösten osalta työmarkkinaosapuolten tehtäväksi; jäsenvaltioiden oli kuitenkin varmistettava, että tällaiset työehtosopimukset pantaisiin täytäntöön viimeistään kyseisenä samana päivänä.
9 Vuoden 1990 eläkelakia (Pensions Act 1990, jäljempänä vuoden 1990 laki) muutettiin sosiaaliturvasta (erinäiset säännökset) vuonna 2004 annetulla lailla (nro 9, 2004) (Social Welfare (Miscellaneous Provisions) Act 2004 (Number 9 of 2004)), jolla vuoden 1990 lakiin lisättiin uusi VII osa direktiivin 2000/78 saattamiseksi osaksi kansallista oikeutta siltä osin kuin kyse on yhdenvertaisen kohtelun periaatteesta ammatillisissa eläkejärjestelmissä.
10 Vuoden 1990 lain 66 §:ään sisältyy ammatillisia etuusjärjestelmiä koskeva yleinen kielto, joka koskee epäsuotuisampaa kohtelua erityisesti iän ja sukupuolisen suuntautumisen perusteella. Toisin kuin direktiivissä 2000/78 tässä laissa kielletään myös kaikenlainen siviilisäätyyn perustuva syrjintä.
11 Vuoden 1990 lain 72 §:ssä, jolla pantiin täytäntöön direktiivin 2000/78 6 artikla, säädetään poikkeuksia ammatillisia etuusjärjestelmiä koskevasta yleisestä syrjintäkiellosta seuraavasti:
a) vahvistetaan ikä tai palvelusaika tai niiden yhdistelmä järjestelmään liittymisen edellytykseksi tai perusteeksi,
b) vahvistetaan eri iät tai eripituinen palvelusaika tai niiden yhdistelmä työntekijöiden tai työntekijäryhmien järjestelmään liittymisen edellytyksiksi tai perusteiksi,
c) vahvistetaan ikä tai palvelusaika tai niiden yhdistelmä järjestelmään perustuvien etuuksien saamisen edellytykseksi tai perusteeksi,
d) vahvistetaan eri iät tai eripituinen palvelusaika tai niiden yhdistelmä työntekijöiden tai työntekijäryhmien järjestelmään perustuvien etuuksien saamisen edellytykseksi tai perusteeksi,
e) (i) vahvistetaan ikä tai palvelusaika tai niiden yhdistelmä tietyn etuusjärjestelmän mukaisten oikeuksien kertymisen tai tietyn maksujärjestelmän maksujen tason edellytyksiksi tai perusteiksi tai
(ii) vahvistetaan eri iät tai eripituinen palvelusaika työntekijöiden tai työntekijäryhmien tietyn etuusjärjestelmän mukaisten oikeuksien kertymisen tai tietyn maksujärjestelmän maksujen tason edellytyksiksi tai perusteiksi,
kun tämä on kyseessä olevan työn asiayhteydessä asianmukaista ja tarpeen työnantajan legitiimin tavoitteen, kuten työllisyyspolitiikan, työmarkkinoiden ja ammatillisen koulutuksen kannalta,
f) käytetään ikää perusteena vakuutusmatemaattisissa laskelmissa,
sillä edellytyksellä, että tämä ei johda yhdenvertaisen eläkekohtelun periaatteen loukkaamiseen sukupuolen perusteella.
2. Yhdenvertaisen eläkekohtelun periaatetta ei loukata siviilisäädyn tai perheaseman perusteella, kun järjestelmästä myönnetään suotuisampia ammatillisia etuuksia, kun kyseiset suotuisammat etuudet koskevat henkilöä, jolle järjestelmän sääntöjen mukaan etuus maksetaan etuusjärjestelmän jäsenen kuollessa, edellyttäen, että tämä ei johda siihen, että mainittua periaatetta loukataan sukupuolen perusteella.
3. Yhdenvertaisen eläkekohtelun periaatetta ei loukata siviilisäädyn tai sukupuolisen suuntautumisen perusteella, kun edesmenneen etuusjärjestelmän jäsenen leskelle myönnetään suotuisampia ammatillisia etuuksia, edellyttäen, että tämä ei johda siihen, että mainittua periaatetta loukataan sukupuolen perusteella.
4. Tässä pykälässä kaikki viittaukset iän tai eri ikien vahvistamiseen etuuksia koskevan oikeuden perusteeksi sisältävät viittauksen eläkeiän tai eläke-ikien vahvistamiseen etuuksia koskevan oikeuden perusteeksi.”
12 Rekisteröidystä parisuhteesta ja tietyistä yhdessä asuvien oikeuksista ja velvollisuuksista annettiin laki (Civil Partnership and Certain Rights and Obligations of Cohabitants Act 2010, jäljempänä rekisteröidystä parisuhteesta annettu laki) 19.7.2010, ja se tuli voimaan 1.1.2011, kun asetuksella nro 648/2010 oli annettu tarvittava ministeriön päätös. Kyseisessä laissa suljettiin pois toisessa maassa rekisteröityjen parisuhteiden taannehtiva tunnustaminen.
13 Unionin tuomioistuimelle toimitetusta asiakirja-aineistosta käy ilmi, että rekisteröidystä parisuhteesta annetun lain 99 §:n mukaan ”eläkejärjestelmän puolisolle tarkoitettuja etuuksia sovelletaan samoin edellytyksin järjestelmän jäsenen rekisteröityyn kumppaniin”.
14 Käsiteltävänä olevan asian tosiseikkojen tapahtuma-aikaan avioliiton voivat Irlannissa solmia vain eri sukupuolta olevat henkilöt. Samaa sukupuolta olevien välisen avioliiton tunnustaminen edellytti perustuslain muuttamista kansanäänestyksen perusteella. Kansanäänestys järjestettiin 22.5.2015, ja siinä hyväksyttiin esitys kahden henkilön välisen avioliiton sallimisesta heidän sukupuolestaan riippumatta. Perustuslain säännöksen muutos edellytti kuitenkin lainsäädännön antamista. Trinity College Dublinin esittämistä huomautuksista käy ilmi, että Irlannin oikeudessa on tunnustettu samaa sukupuolta olevien välinen avioliitto 16.11.2015 lukien.
15 Parrisilla, joka on syntynyt 21.4.1946, on Irlannin ja Yhdistyneen kuningaskunnan kaksoiskansalaisuus. Hän on elänyt vakituisessa parisuhteessa samaa sukupuolta olevan kumppaninsa kanssa yli 30 vuotta.
16 Parris aloitti vuonna 1972 työskentelyn dosenttina Trinity College Dublinissa. Hänet hyväksyttiin työsopimuksensa perusteella lokakuussa 1972 maksuja suorittamattomaksi jäseneksi Trinity College Dublinin hallinnoimaan eläkejärjestelmään. Järjestelmä suljettiin uusilta jäseniltä 31.1.2005.
17 Kyseisen eläkejärjestelmän säännön 5 mukaan jälkeenjääneen eläkettä maksetaan jäsenen puolisolle tai 1.1.2011 lukien tämän rekisteröidylle kumppanille, jos jäsen kuolee ennen puolisoaan tai nyttemmin rekisteröityä kumppaniaan. Eläkejärjestelmän mukaan jäsenellä on eläkkeelle jäädessään oikeus eläkkeeseen, joka vastaa kahta kolmasosaa hänen viimeisestä palkastaan. Jos jäsen kuolee eläkkeelle jäätyään, jälkeenjääneellä puolisolla – tai nyttemmin rekisteröidyllä kumppanilla – on oikeus elinikäiseen eläkkeeseen, joka vastaa kahta kolmasosaa jäsenelle ennen tämän kuolemaa kuuluneesta eläkkeestä. Tätä jälkeenjääneen eläkettä maksetaan kuitenkin vain, jos jäsen oli avioitunut tai hänen parisuhteensa oli rekisteröity ennen kuin hän täytti 60 vuotta.
18 Parisuhteen rekisteröiminen tuli mahdolliseksi Yhdistyneessä kuningaskunnassa 21.12.2005 rekisteröidystä parisuhteesta vuonna 2004 annetun lain (Civil Partnership Act 2004) nojalla. Parris rekisteröi parisuhteen tässä jäsenvaltiossa 63-vuotiaana 21.4.2009. Tuolloin Parrisin rekisteröityä parisuhdetta ei voitu tunnustaa minkään Irlannin lain säännöksen perusteella.
19 Trinity College Dublinin eläkerahasto siirrettiin 3.12.2009 National Treasury Management Agencylle (NTMA, Irlanti). NTMA on valtion viranomainen, joka tarjoaa hallitukselle varojen ja velkojen hallintapalveluja. Kaikki kyseessä olevan eläkejärjestelmän velvoitteet on tammikuusta 2010 lukien rahoitettu valtion varoista.
20 Parris haki 25.1.2010 mahdollisuutta päästä varhaiseläkkeelle ilman lisäkustannuksia eläkkeenmaksajalle 31.12.2010 lukien, ja se myönnettiin hänelle, vaikka hänellä oli sopimukseen perustuva oikeus jatkaa eläkkeeseen oikeuttavassa työssään 30.9.2013 saakka.
21 Irlannissa annettiin 19.7.2010 laki rekisteröidystä parisuhteesta.
22 Parris teki 17.9.2010 Trinity College Dublinille hakemuksen siitä, että hänen rekisteröidylle kumppanilleen myönnettäisiin hänen kuollessaan jälkeenjääneen eläke. Tämä hakemus hylättiin 5.11.2010 tehdyllä päätöksellä. Hän teki 20.12.2010 tästä päätöksestä valituksen korkea-asteen koulutuksesta vastaavalle viranomaiselle.
23 Parris jäi eläkkeelle 31.12.2010.
24 Rekisteröidystä parisuhteesta annettu laki tuli voimaan 1.1.2011.
25 Parrisin Yhdistyneessä kuningaskunnassa rekisteröity parisuhde tunnustettiin 12.1.2011 Irlannin oikeudessa, kun asetuksella nro 649/2010 oli annettu tarvittava ministeriön päätös.
26 Korkea-asteen koulutuksesta vastaava viranomainen pysytti 17.5.2011 tekemällään päätöksellä Trinity College Dublinin päätöksen. Kyseinen viranomainen totesi muun muassa, että Parris oli jäänyt eläkkeelle ennen kuin Irlannin valtio oli tunnustanut hänen rekisteröidyn parisuhteensa, ja että lisäksi Trinity College Dublinin soveltamien sääntöjen mukaan jälkeenjääneen etuutta ei makseta, jos jäsen on avioitunut tai hänen parisuhteensa oli rekisteröity hänen täytettyään 60 vuotta.
27 Parris saattoi sitten vireille vaatimuksen Equality Tribunalissa (yhdenvertaisuuslainsäädäntöön perustuvia tapauksia käsittelevä elin, Irlanti) Trinity College Dublinia, korkea-asteen koulutuksesta vastaavaa viranomaista, julkisten menojen ja uudistusten ministeriötä ja opetusministeriötä vastaan ja väitti, että pääasian vastapuolet olivat syrjineet häntä välittömästi tai välillisesti hänen ikänsä ja sukupuolisen suuntautumisensa perusteella vuoden 1990 lain vastaisesti. Koska Equality Tribunal hylkäsi tämän vaatimuksen, Parris haki muutosta Labour Courtissa (työtuomioistuin, Irlanti).
28 Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin pohtii, merkitseekö pääasiassa kyseessä olevan kaltaisissa olosuhteissa sellaisen kansallisen lainsäädännön soveltaminen, jossa säädetään iästä, johon mennessä ammatillisen etuusjärjestelmän jäsenen on avioiduttava tai rekisteröitävä parisuhteensa, jotta hänen puolisollaan tai kumppanillaan on oikeus jälkeenjääneen eläkkeeseen, direktiivin 2000/78 vastaista ikään ja/tai sukupuoliseen suuntautumiseen perustuvaa syrjintää.
29 Näin ollen Labour Court päätti lykätä asian käsittelyä ja esittää unionin tuomioistuimelle seuraavat ennakkoratkaisukysymykset:
”1) Onko kyseessä direktiivin 2000/78 2 artiklan vastainen sukupuoliseen suuntautumiseen perustuva syrjintä, kun sovelletaan ammatillisen etuusjärjestelmän sääntöä, jonka nojalla järjestelmän jäsenen kuoltua jälkeenjääneen etuuden maksamista jälkeenjääneelle rekisteröidylle kumppanille rajoitetaan vaatimuksella, jonka mukaan jäsenen ja hänen jälkeensä jääneen rekisteröidyn kumppanin on oltava rekisteröinyt parisuhteensa ennen kuin jäsen täytti 60 vuotta, kun parisuhteen rekisteröinti oli kansallisen lainsäädännön mukaan mahdollista vasta sen jälkeen, kun jäsen oli täyttänyt 60 vuotta, ja jäsen ja hänen rekisteröity kumppaninsa elivät elämänkumppaneina ennen kyseistä ajankohtaa?
2) Jos ensimmäiseen kysymykseen vastataan kieltävästi, onko kyseessä direktiivin 2000/78 2 artiklan ja 6 artiklan 2 kohdan vastainen ikään perustuva syrjintä, kun ammatillisen etuusjärjestelmän etuuksien tarjoaja rajoittaa järjestelmän jäsenen kuoltua hänen jälkeensä jääneen rekisteröidyn kumppanin oikeutta jälkeenjääneen eläkkeeseen vaatimuksella, jonka mukaan jäsenen ja hänen kumppaninsa parisuhteen oli oltava rekisteröity ennen kuin jäsen täytti 60 vuotta, kun
3) Jos toiseen kysymykseen vastataan kieltävästi, olisiko kyseessä direktiivin 2000/78 2 artiklassa ja 6 artiklan 2 kohdassa tarkoitettu syrjintä, jos joko ensimmäisessä tai toisessa kysymyksessä kuvatut rajoitukset, jotka koskevat etuuksien saamista ammatillisesta etuusjärjestelmästä, johtuisivat järjestelmän jäsenen iän ja sukupuolisen suuntautumisen yhteisvaikutuksesta?”
30 Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin kysyy ensimmäisellä kysymyksellään, onko direktiivin 2000/78 2 artiklaa tulkittava siten, että kansallinen säännöstö, jossa ammatillisessa etuusjärjestelmässä asetetaan sen edellytykseksi, että järjestelmän jäsenen jälkeenjääneellä rekisteröidyllä kumppanilla on oikeus jälkeenjääneen etuuteen, se, että parisuhde oli rekisteröity ennen kuin jäsen täytti 60 vuotta, kun asianomainen jäsen ei kansallisen lainsäädännön mukaan voinut rekisteröidä parisuhdetta ennen tämän ikärajan saavuttamista, merkitsee sukupuoliseen suuntautumiseen perustuvaa syrjintää.
31 Tähän kysymykseen vastaamiseksi on ensin tutkittava, kuuluuko pääasiassa kyseessä olevan eläkejärjestelmän säännön 5 kaltainen kansallinen säännöstö, jonka väitetään olevan syrjivä, direktiivin 2000/78 soveltamisalaan.
32 Direktiivin 2000/78 3 artiklan 1 kohdan c alakohdasta ilmenee, että sitä sovelletaan unionille annetun toimivallan puitteissa ”kaikkiin henkilöihin sekä julkisella että yksityisellä sektorilla, julkisyhteisöt mukaan lukien”, kun kyseessä on muun muassa ”työolot ja ‑ehdot, myös irtisanominen ja palkka” (tuomio 26.9.2013, Dansk Jurist- og Økonomforbund, C‑546/11, EU:C:2013:603, 24 kohta).
33 Unionin tuomioistuin on jo tunnustanut, että ammatilliseen eläkejärjestelmään perustuva jälkeenjääneen eläke kuuluu SEUT 157 artiklan soveltamisalaan. Se on täsmentänyt tämän osalta, että se seikka, ettei kyseistä eläkettä määritelmänsä mukaan makseta työntekijälle, vaan tämän jälkeenjääneelle, ei kumoa tätä tulkintaa, koska tällainen etuus on etu, jonka perustana on se, että jälkeenjääneen puoliso kuului järjestelmään, ja eläke kuuluu jälkeenjääneelle hänen puolisonsa ja tämän työnantajan välisen työsuhteen perusteella ja sitä maksetaan hänelle hänen puolisonsa tekemän työn perusteella (ks. tuomio 1.4.2008, Maruko, C‑267/06, EU:C:2008:179, 45 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
34 Lisäksi sen arvioimiseksi, kuuluuko vanhuuseläke, jonka perusteella pääasiassa kyseessä olevan kaltainen jälkeenjääneen eläke tarvittaessa lasketaan, SEUT 157 artiklan soveltamisalaan, yhteisöjen tuomioistuin on täsmentänyt, että niistä arviointiperusteista, jotka se oli sen arvioitavaksi saatettujen tilanteiden osalta ottanut huomioon eläkejärjestelmän luokittelemiseksi, ratkaiseva merkitys voi olla ainoastaan arviointiperusteella, joka on johdettu toteamuksesta, jonka mukaan vanhuuseläke maksetaan työntekijälle sen palvelussuhteen perusteella, joka yhdistää hänet entiseen työnantajaansa, eli työtä tai tehtävää koskevalla arviointiperusteella, joka on johdettu itse edellä mainitun artiklan sanamuodosta (ks. tuomio 1.4.2008, Maruko, C‑267/06, EU:C:2008:179, 46 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
35 Yhteisöjen tuomioistuin lisäsi tässä asiayhteydessä, että vaikka tätä arviointiperustetta ei tosin voida pitää yksinomaisena, koska lakisääteisistä sosiaaliturvajärjestelmistä maksetuissa eläkkeissä voidaan ottaa huomioon työstä maksettu palkka kokonaan tai osittain, sellaiset sosiaalipoliittiset, valtionhallintoon liittyvät tai eettiset näkökohdat tai edes budjettiin liittyvät perusteet, jotka ovat vaikuttaneet tai voineet vaikuttaa järjestelmään, kun kansallinen lainsäätäjä on siitä säätänyt, eivät kuitenkaan voi olla ratkaisevia, jos eläke koskee ainoastaan erityistä työntekijäryhmää, jos se myönnetään suoraan palveluksessaoloajan perusteella ja jos sen suuruus lasketaan viimeisen palkan perusteella (ks. tuomio 1.4.2008, Maruko, C‑267/06, EU:C:2008:179, 47 ja 48 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
36 Pääasiassa kyseessä olevasta ammatillisesta etuusjärjestelmästä on ensiksi todettava, että sitä ei sovelleta yleisiin työntekijäryhmiin, vaan se koskee vain Trinity College Dublinin palveluksessa olevia työntekijöitä tai enintään vuodesta 2005 lukien yliopistojen palveluksessa olevia työntekijöitä, mikä ilmenee pääasian vastaajien istunnossa esittämistä selityksistä, joten tähän järjestelmään kuuluminen perustuu väistämättä tällaisten työntekijöiden ja tietyn työnantajan väliseen työsuhteeseen.
37 Toiseksi kyseessä olevaa järjestelmää ei säännellä lailla vaan sen omilla säännöillä.
38 Kolmanneksi näyttää siltä, että ainakin vuoteen 2005 saakka pääasiassa kyseessä olevan ammatillisen etuusjärjestelmän rahoitti Trinity College Dublin, joten se kuului työnantajan työntekijöille tarjoamiin etuihin.
39 Lopuksi jälkeenjääneen etuuden määrä lasketaan vanhuuseläkkeen perusteella, jonka määrä vastaa kahta kolmasosaa jäsenen viimeisestä palkasta.
40 Näin ollen on todettava, että pääasiassa kyseessä oleva jälkeenjääneen etuus perustuu Parrisin ja hänen työnantajansa väliseen työsuhteeseen ja että sitä on pidettävä SEUT 157 artiklassa tarkoitettuna palkkana.
41 Tätä päätelmää ei horjuta se, että Trinity College Dublinin eläkerahastot on tällä välin siirretty kansalliselle viranomaiselle ja että etuudet rahoittaa nyttemmin Irlannin valtio, koska – kuten julkisasiamies totesi ratkaisuehdotuksensa 35 kohdassa – unionin tuomioistuin on jo useaan otteeseen todennut, että eläkejärjestelmän rahoitus- ja hallinnointitavat eivät ole ratkaisevia arvioitaessa, kuuluuko eläkejärjestelmä palkan käsitteen soveltamisalaan (ks. vastaavasti tuomio 28.9.1994, Beune, C‑7/93, EU:C:1994:350, 38 kohta; tuomio 29.11.2001, Griesmar, C‑366/99, EU:C:2001:648, 37 kohta; tuomio 12.9.2002, Niemi, C‑351/00, EU:C:2002:480, 43 kohta ja tuomio 26.3.2009, komissio v. Kreikka, C‑559/07, EU:C:2009:198, 46 kohta).
42 Pääasiassa kyseessä oleva kansallinen säännöstö kuuluu näin ollen direktiivin 2000/78 soveltamisalaan.
43 On toiseksi tutkittava, luoko tämän säännöstön soveltaminen sukupuoliseen suuntautumiseen perustuvaa syrjintää ja onko se näin ollen direktiivissä kiellettyä.
44 On syytä palauttaa mieleen, että direktiivin 2000/78 2 artiklan mukaan yhdenvertaisen kohtelun periaatteella tarkoitetaan, ettei minkäänlaista saman direktiivin 1 artiklassa tarkoitettuun seikkaan, joista yksi on sukupuolinen suuntautuminen, perustuvaa välitöntä tai välillistä syrjintää saa esiintyä.
45 Direktiivin 2000/78 2 artiklan 2 kohdan a alakohdan mukaan välittömänä syrjintänä pidetään sitä, että henkilöä kohdellaan jonkin tämän direktiivin 1 artiklassa tarkoitetun seikan perusteella epäsuotuisammin kuin jotakuta muuta kohdellaan vertailukelpoisessa tilanteessa.
46 Siltä osin kuin erityisesti on kyse oikeudesta jälkeenjääneen etuuteen, unionin tuomioistuimen oikeuskäytännöstä käy ilmi, että jäsenvaltion säännöstön, jonka nojalla jälkeenjäänyt kumppani ei saa sellaista jälkeenjääneen etuutta, jota jälkeenjäänyt puoliso saa, vaikka kansallisessa oikeudessa elämänkumppanuuden osalta asetetaan samaa sukupuolta olevat henkilöt vertailukelpoiseen tilanteeseen aviopuolisojen kanssa mainitun perhe-etuuden kannalta, on pidettävä direktiivin 2000/78 1 artiklassa ja 2 artiklan 2 kohdan a alakohdassa tarkoitettuna sukupuoliseen suuntautumiseen perustuvana välittömänä syrjintänä (ks. vastaavasti tuomio 1.4.2008, Maruko, C‑267/06, EU:C:2008:179, 72 ja 73 kohta).
47 Ennakkoratkaisupyynnöstä ilmenee, että rekisteröidystä parisuhteesta annettiin Irlannissa laki 19.7.2010 ja että tämän lain voimaantulosta eli 1.1.2011 lähtien pääasiassa kyseessä olevan eläkejärjestelmän säännön 5 mukaan oikeus jälkeenjääneen etuuteen on sekä jäsenten jälkeenjääneillä puolisoilla että jäsenten jälkeenjääneillä rekisteröidyillä kumppaneilla.
48 Kyseisestä päätöksestä käy niin ikään ilmi, että oikeus tähän etuuteen edellyttää sekä jälkeenjääneiden puolisoiden että rekisteröityjen kumppanien osalta, että avioliitto on solmittu tai parisuhde rekisteröity ennen kuin etuusjärjestelmän jäsen täyttää 60 vuotta.
49 Kuten julkisasiamies on todennut ratkaisuehdotuksensa 50 kohdassa, pääasiassa kyseessä olevan kaltainen vakuutusehtojen lauseke ei liity suoraan työntekijän sukupuoliseen suuntautumiseen. Se on pikemminkin muotoiltu neutraalisti ja koskee lisäksi sekä homoseksuaalisia työntekijöitä että heteroseksuaalisia työntekijöitä, koska kumppanit suljetaan samalla tavoin jälkeenjääneen eläkkeen ulkopuolelle, jos avioliittoa ei ole solmittu tai parisuhdetta rekisteröity ennen kuin työntekijä on täyttänyt 60 vuotta.
50 Tästä seuraa, että jälkeenjääneitä rekisteröityjä kumppaneita ei kohdella epäsuotuisammin kuin jälkeenjääneitä puolisoita siltä osin kuin kyse on pääasiassa kyseessä olevasta jälkeenjääneen etuudesta ja että tätä etuutta koskevalla kansallisella säännöstöllä ei siis luoda sukupuoliseen suuntautumiseen perustuvaa välitöntä syrjintää.
51 Toiseksi siltä osin kuin kyse on välillisestä syrjinnästä, direktiivin 2000/78 2 artiklan 2 kohdan b alakohdan i alakohdassa säädetään, että välillisenä syrjintänä pidetään sitä, että näennäisesti puolueeton säännös, peruste tai käytäntö saattaa henkilöt näiden tietyn uskonnon tai vakaumuksen, tietyn vamman, tietyn iän tai tietyn sukupuolisen suuntautumisen perusteella erityisen epäedulliseen asemaan muihin henkilöihin nähden, paitsi jos kyseisellä säännöksellä, perusteella tai käytännöllä on puolueettomasti perusteltavissa oleva oikeutettu tavoite ja tavoitteen saavuttamiseksi käytetyt keinot ovat asianmukaisia ja tarpeellisia.
52 Pääasiassa kyseessä olevalla säännöstöllä asetetaan sen edellytykseksi, että ammatillisen etuusjärjestelmän jäsenten jälkeenjääneet rekisteröidyt kumppanit ja puolisot saavat jälkeenjääneen eläkettä, se, että avioliitto oli solmittu tai parisuhde rekisteröity ennen kuin jäsen täytti 60 vuotta.
53 Unionin tuomioistuimelle toimitetusta asiakirja-aineistosta ilmenee, että 1.1.2011, jolloin rekisteröidystä parisuhteesta annettu laki tuli voimaan, Parris oli 64-vuotias ja oli tuona ajankohtana jäänyt jo eläkkeelle, joten Parrisin itselleen samoin kuin mahdolliselle jälkeenjääneelle puolisolle tai rekisteröidylle kumppanille hankkimat eläkeoikeudet liittyvät työskentelyajanjaksoon, joka oli kokonaisuudessaan täyttynyt ennen mainitun lain voimaantuloa. Asiakirja-aineistosta käy myös ilmi, että Parrisin 63-vuotiaana 21.4.2009 Yhdistyneessä kuningaskunnassa rekisteröimä parisuhde tunnustettiin Irlannissa vasta 12.1.2011 lukien.
54 On siis kiistatonta, että ajankohtana, jolloin Parris jäi eläkkeelle eli 31.1.2010, hän ei täyttänyt sovellettavassa kansallisessa säännöstössä asetettuja edellytyksiä, joiden nojalla hänen rekisteröidyllä kumppanillaan olisi ollut oikeus pääasiassa kyseessä olevaan jälkeenjääneen etuuteen, koska hänen Yhdistyneessä kuningaskunnassa rekisteröityä parisuhdettaan ei ollut vielä tunnustettu Irlannissa, ja joka tapauksessa on niin, että vaikka tämä parisuhde olisi ollut tunnustettu, se ei olisi voinut perustaa oikeutta tällaiseen etuuteen, koska se oli rekisteröity etuusjärjestelmän jäsenen täytettyä 60 vuotta.
55 Parris katsoo kuitenkin, että edellä 52 kohdassa mainittu edellytys vaikuttaa epäsuotuisasti homoseksuaalisiin työntekijöihin, jotka olivat jo täyttäneet 60 vuotta rekisteröityä parisuhdetta koskevan lain voimaantuloajankohtana, eli Parrisin itsensä kaltaisiin ennen vuotta 1951 syntyneisiin homoseksuaalisiin työntekijöihin, ja että näin ollen tämä edellytys merkitsee tällaisissa olosuhteissa olevien homoseksuaalien välillistä syrjintää, joka seuraa siitä, että heidän on mahdotonta täyttää tätä edellytystä.
56 On kuitenkin todettava, että se, ettei Parris voi täyttää tätä edellytystä, on seurausta yhtäältä hänen 60. syntymäpäivänään Irlannissa voimassa olleesta lainsäädännöstä, erityisesti siitä, että tuohon aikaan ei ollut lakia, jossa olisi tunnustettu minkäänlaista samaa sukupuolta olevan parin rekisteröityä parisuhdetta, ja toisaalta siitä, että pääasiassa kyseessä olevaan jälkeenjääneen etuutta koskevaan säännöstöön ei sisälly ennen vuotta 1951 syntyneitä homoseksuaalisia jäseniä koskevia siirtymäsäännöksiä.
57 Muistutettakoon, että direktiivin 2000/78 johdanto-osan 22 perustelukappaleessa todetaan nimenomaisesti, että direktiivi ei vaikuta siviilisäätyä ja siitä riippuvia etuuksia koskevien kansallisten säädösten noudattamiseen.
58 Unionin tuomioistuin on todennut tässä asiayhteydessä, että siviilisääty ja siitä riippuvat etuudet ovat jäsenvaltioiden toimivaltaan kuuluvia asioita, eikä unionin oikeus vaikuta tähän toimivaltaan. Jäsenvaltioiden on kuitenkin tätä toimivaltaa käyttäessään noudatettava unionin oikeutta, muun muassa syrjintäkiellon periaatteeseen liittyviä määräyksiä ja säännöksiä (ks. tuomio 1.4.2008, Maruko, C‑267/06, EU:C:2008:179, 59 kohta).
59 Jäsenvaltiot voivat siis vapaasti säätää tai olla säätämättä samaa sukupuolta olevien henkilöiden avioliitosta tai vaihtoehtoisesta heidän suhteensa laillisen tunnustamisen muodosta, samoin kuin tarvittaessa säätää, mistä ajankohdasta lukien tällaisen avioliiton tai tällaisen vaihtoehtoisen muodon vaikutukset syntyvät.
60 Näin ollen unionin oikeudessa ja erityisesti direktiivissä 2000/78 ei velvoitettu Irlantia säätämään ennen 1.1.2011 samaa sukupuolta olevien parien avioliitosta tai rekisteröidystä parisuhteesta eikä antamaan taannehtivia vaikutuksia rekisteröidystä parisuhteesta annetulle laille ja tämän lain nojalla annetuille säännöksille, eikä myöskään pääasiassa kyseessä olevan jälkeenjääneen etuuden osalta antamaan siirtymäsäännöksiä niiden samaa sukupuolta olevien parien osalta, joista etuusjärjestelmän jäsenenä ollut osapuoli oli jo täyttänyt 60 vuotta kyseisen lain voimaantuloajankohtana.
61 Näin ollen on katsottava, että pääasiassa kyseessä olevalla kansallisella säännöstöllä ei luoda edellä 55 kohdassa tarkoitettua sukupuoliseen suuntautumiseen perustuvaa välillistä syrjintää.
62 Edellä esitetyn perusteella ensimmäiseen kysymykseen on vastattava, että direktiivin 2000/78 2 artiklaa on tulkittava siten, että kansallinen säännöstö, jossa ammatillisessa etuusjärjestelmässä asetetaan sen edellytykseksi, että järjestelmän jäsenen jälkeenjääneellä rekisteröidyllä kumppanilla on oikeus jälkeenjääneen etuuteen, se, että parisuhde oli rekisteröity ennen kuin jäsen täytti 60 vuotta, kun asianomainen jäsen ei kansallisen lainsäädännön mukaan voinut rekisteröidä parisuhdetta ennen tämän ikärajan saavuttamista, ei merkitse sukupuoliseen suuntautumiseen perustuvaa syrjintää.
63 Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin kysyy toisella kysymyksellään, onko direktiivin 2000/78 2 artiklaa ja 6 artiklan 2 kohtaa tulkittava siten, että pääasiassa kyseessä olevan kaltainen kansallinen säännöstö, jossa ammatillisessa etuusjärjestelmässä asetetaan sen edellytykseksi, että järjestelmän jäsenen jälkeenjääneellä rekisteröidyllä kumppanilla on oikeus jälkeenjääneen etuuteen, se, että parisuhde oli rekisteröity ennen kuin jäsen täytti 60 vuotta, kun asianomainen jäsen ei kansallisen lainsäädännön mukaan voinut rekisteröidä parisuhdetta ennen tämän ikärajan saavuttamista, merkitsee ikään perustuvaa syrjintää.
64 Tähän kysymykseen vastaamiseksi on ensin selvitettävä, aiheutuuko riidanalaisesta kansallisesta säännöstöstä ikään perustuvaa erilaista kohtelua.
65 Direktiivin 2000/78 2 artiklan 1 kohdan mukaan yhdenvertaisen kohtelun periaatteella tarkoitetaan, ettei minkäänlaista direktiivin 1 artiklassa tarkoitettuun seikkaan, joista yksi on ikä, perustuvaa välitöntä tai välillistä syrjintää saa esiintyä. Direktiivin 2 artiklan 2 kohdan a alakohdassa täsmennetään, että tämän artiklan 1 kohtaa sovellettaessa välittömänä syrjintänä pidetään sitä, että henkilöä kohdellaan jonkin kyseisen direktiivin 1 artiklassa tarkoitetun seikan perusteella epäsuotuisammin kuin jotakuta muuta kohdellaan, on kohdeltu tai voitaisiin kohdella vertailukelpoisessa tilanteessa.
66 Tässä tapauksessa pääasiassa kyseessä olevan eläkejärjestelmän säännössä 5 tunnustetaan jälkeenjääneen etuus vain sellaisten järjestelmän jäsenten jälkeenjääneille puolisoille ja rekisteröidyille kumppaneille, jotka olivat avioituneet tai rekisteröineet parisuhteen ennen kuin olivat saavuttaneet 60 vuoden iän.
67 Tällaisella säännöstöllä kohdellaan siis epäsuotuisammin jäseniä, jotka ovat avioituneet tai rekisteröineet parisuhteen täytettyään 60 vuotta, kuin niitä, jotka ovat avioituneet tai rekisteröineet tällaisen suhteen ennen 60 vuoden ikää.
68 Tästä seuraa, että pääasiassa kyseessä oleva kansallinen säännöstö luo ikäkriteeriin välittömästi perustuvaa erilaista kohtelua.
69 On toiseksi tutkittava, voiko tällainen erilainen kohtelu kuitenkin kuulua direktiivin 2000/78 6 artiklan 2 kohdan soveltamisalaan.
70 Tämän säännöksen mukaan jäsenvaltiot voivat sen estämättä, mitä direktiivin 2 artiklan 2 kohdassa säädetään, säätää, että ”ikään perustuvana syrjintänä ei pidetä eri ikärajojen vahvistamista ammatillisten sosiaaliturvajärjestelmien eläke- tai työkyvyttömyysetuuksien saamisen edellytykseksi myöskään siinä tapauksessa, että näissä järjestelmissä eri työntekijöille tai työntekijäryhmille vahvistetaan eri ikärajoja, eikä ikäkriteerien käyttämistä näitä järjestelmiä koskevissa vakuutusmatemaattisissa laskelmissa, edellyttäen, että tästä ei aiheudu sukupuoleen perustuvaa syrjintää”.
71 Unionin tuomioistuin on tässä asiayhteydessä täsmentänyt, että direktiivin 2000/78 6 artiklan 2 kohtaa on sovellettava vain sellaisiin ammatillisiin sosiaaliturvajärjestelmiin, jotka antavat turvaa vanhuuden ja työkyvyttömyyden varalle, ja että tämän säännöksen soveltamisalaan eivät kuulu vanhuuden ja työkyvyttömyyden varalle turvaa tarjoavien ammatillisten sosiaaliturvajärjestelmien kaikki ominaispiirteet vaan ainoastaan siinä nimenomaisesti mainitut ominaispiirteet (ks. tuomio 16.6.2016, Lesar, C‑159/15, EU:C:2016:451, 25 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
72 Tässä tapauksessa pääasiassa kyseessä oleva jälkeenjääneen etuus on vanhuuseläkkeen muoto.
73 On siis tutkittava, kuuluuko pääasiassa kyseessä oleva kansallinen säännöstö mainitussa säännöksessä tarkoitettuihin tapauksiin eli onko se ”ikärajojen vahvistamista [eläke-etuuksien] saamisen edellytykseksi” siten kuin direktiivin 2000/78 6 artiklan 2 kohdassa tarkoitetaan.
74 Kun kyseisessä säännöksessä asetetaan jälkeenjääneen etuutta koskevan oikeuden saamisen edellytykseksi se, että jäsen on avioitunut tai rekisteröinyt parisuhteensa ennen 60 vuoden ikää, siinä vain säädetään tätä etuutta koskevan oikeuden saamisen ikäraja. Toisin sanoen pääasiassa kyseessä olevassa kansallisessa säännöstössä vahvistetaan ikä, joka liittyy oikeuden syntymiseen asianomaiseen eläkejärjestelmään perustuvaan jälkeenjääneen etuuteen.
75 Näissä olosuhteissa on katsottava, että tämän eläkejärjestelmän säännössä 5 vahvistetaan vanhuusetuuteen oikeuttava ikä ja että tämä säännös kuuluu näin ollen direktiivin 2000/78 6 artiklan 2 kohdan soveltamisalaan.
76 Tästä seuraa, että pääasiassa kyseessä olevan kaltaisesta järjestelmästä aiheutuva ikään perustuva erilainen kohtelu ei merkitse ikään perustuvaa syrjintää.
77 Se, että pääasiassa kyseessä olevan järjestelmän jäsenen oli oikeudellisesti mahdotonta rekisteröidä parisuhdettaan ennen 60 vuoden ikää, ei millään tavoin muuta aiempaa päätelmää, koska – kuten edellä 56 kohdassa on todettu – tämä mahdottomuus johtuu siitä, että hänen täyttäessään 60 kansallisessa lainsäädännössä ei tunnustettu minkäänlaista samaa sukupuolta olevan parin rekisteröityä parisuhdetta. Kuten edellä 57–60 kohdasta käy ilmi, unionin oikeus ei ole esteenä tälle kansallisen oikeuden tilalle.
78 Edellä esitetyn perusteella toiseen kysymykseen on vastattava, että direktiivin 2000/78 2 artiklaa ja 6 artiklan 2 kohtaa tulkittava siten, että pääasiassa kyseessä olevan kaltainen kansallinen säännöstö, jossa ammatillisessa etuusjärjestelmässä asetetaan sen edellytykseksi, että järjestelmän jäsenen jälkeenjääneellä rekisteröidyllä kumppanilla on oikeus jälkeenjääneen etuuteen, se, että parisuhde oli rekisteröity ennen kuin jäsen täytti 60 vuotta, kun asianomaisen jäsen ei kansallisen lainsäädännön mukaan voinut rekisteröidä parisuhdetta ennen tämän ikärajan saavuttamista, ei merkitse ikään perustuvaa syrjintää.
79 Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin kysyy kolmannella kysymyksellään, onko direktiivin 2000/78 2 artiklaa ja 6 artiklan 2 kohtaa tulkittava siten, että pääasiassa kyseessä olevan kaltainen kansallinen säännöstö voi luoda syrjintää, joka perustuu sukupuolisen suuntautumisen ja iän yhteisvaikutukseen, kun tämä säännöstö ei merkitse sukupuoliseen suuntautumiseen eikä ikään perustuvaa syrjintää, kun niitä tarkastellaan erikseen.
80 Vaikka syrjintä tosin voi perustua useisiin direktiivin 2000/78 1 artiklassa tarkoitetuista seikoista, ei kuitenkaan ole olemassa mitään uutta syrjinnän luokkaa, joka perustuisi näistä seikoista usean kuten sukupuolisen suuntautumisen ja iän yhdistelmään ja joka voitaisiin todeta, kun näihin seikkoihin erikseen perustuvaa syrjintää ei ole osoitettu.
81 Tästä seuraa, että kun kansallisella säännöksellä, jolla ei luoda sukupuoliseen suuntautumiseen perustuvaa syrjintää eikä ikään perustuvaa syrjintää, kyseinen säännös ei voi merkitä näiden kahden tekijän yhdistelmään perustuvaa syrjintää.
82 Edellä esitetyn perusteella kolmanteen kysymykseen on vastattava, että direktiivin 2000/78 2 artiklaa ja 6 artiklan 2 kohtaa on tulkittava siten, että pääasiassa kyseessä olevan kaltainen kansallinen säännöstö ei voi luoda syrjintää, joka perustuu sukupuolisen suuntautumisen ja iän yhteisvaikutukseen, kun tämä säännöstö ei merkitse sukupuoliseen suuntautumiseen eikä ikään perustuvaa syrjintää, kun niitä tarkastellaan erikseen.
83 Pääasian asianosaisten osalta asian käsittely unionin tuomioistuimessa on välivaihe kansallisessa tuomioistuimessa vireillä olevan asian käsittelyssä, minkä vuoksi kansallisen tuomioistuimen asiana on päättää oikeudenkäyntikulujen korvaamisesta. Oikeudenkäyntikuluja, jotka ovat aiheutuneet muille kuin näille asianosaisille huomautusten esittämisestä unionin tuomioistuimelle, ei voida määrätä korvattaviksi.
Näillä perusteilla unionin tuomioistuin (ensimmäinen jaosto), on ratkaissut asian seuraavasti:
1) Yhdenvertaista kohtelua työssä ja ammatissa koskevista yleisistä puitteista 27.11.2000 annetun neuvoston direktiivin 2000/78/EY 2 artiklaa on tulkittava siten, että kansallinen säännöstö, jossa ammatillisessa etuusjärjestelmässä asetetaan sen edellytykseksi, että järjestelmän jäsenen jälkeenjääneellä rekisteröidyllä kumppanilla on oikeus jälkeenjääneen etuuteen, se, että parisuhde oli rekisteröity ennen kuin jäsen täytti 60 vuotta, kun asianomainen jäsen ei kansallisen lainsäädännön mukaan voinut rekisteröidä parisuhdetta ennen tämän ikärajan saavuttamista, ei merkitse sukupuoliseen suuntautumiseen perustuvaa syrjintää.
2) Direktiivin 2000/78 2 artiklaa ja 6 artiklan 2 kohtaa on tulkittava siten, että pääasiassa kyseessä olevan kaltainen kansallinen lainsäädäntö, jossa ammatillisessa etuusjärjestelmässä asetetaan sen edellytykseksi, että järjestelmän jäsenen jälkeenjääneellä rekisteröidyllä kumppanilla on oikeus jälkeenjääneen etuuteen, se, että parisuhde oli rekisteröity ennen kuin jäsen täytti 60 vuotta, kun asianomainen jäsen ei kansallisen lainsäädännön mukaan voinut rekisteröidä parisuhdetta ennen tämän ikärajan saavuttamista, ei merkitse ikään perustuvaa syrjintää.
3) Direktiivin 2000/78 2 artiklaa ja 6 artiklan 2 kohtaa on tulkittava siten, että pääasiassa kyseessä olevan kaltainen kansallinen säännöstö ei voi luoda syrjintää, joka perustuu sukupuolisen suuntautumisen ja iän yhteisvaikutukseen, kun tämä säännöstö ei merkitse sukupuoliseen suuntautumiseen eikä ikään perustuvaa syrjintää, kun niitä tarkastellaan erikseen.

matches: TUOMIOISTUIN tuomioistuin tuomioistuin tuomioistuin tuomioistuin tuomioistuin tuomioistuin tuomioistuin tuomioistuin tuomioistuin tuomioistuin tuomioistuin