text:
Ennakkoratkaisupyyntö – Vapauden, turvallisuuden ja oikeuden alue – Rajavalvonta, turvapaikka ja maahanmuutto – Asetus (EU) 2016/399 – 32 artikla – Jäsenvaltion sisärajoilleen tilapäisesti palauttama rajavalvonta – Kolmannen maan kansalaisen laiton maahantulo – Sisärajojen rinnastaminen ulkorajoihin – Direktiivi 2008/115/EY – Soveltamisala – 2 artiklan 2 kohdan a alakohta
Asiassa C‑444/17,
jossa on kyse SEUT 267 artiklaan perustuvasta ennakkoratkaisupyynnöstä, jonka Cour de cassation (ylin tuomioistuin, Ranska) on esittänyt 12.7.2017 tekemällään päätöksellä, joka on saapunut unionin tuomioistuimeen 21.7.2017, saadakseen ennakkoratkaisun asiassa
Procureur de la République près le tribunal de grande instance de Montpellier ja
toimien kokoonpanossa: presidentti K. Lenaerts, varapresidentti R. Silva de Lapuerta, jaostojen puheenjohtajat A. Prechal, E. Regan, T. von Danwitz, C. Toader ja C. Lycourgos (esittelevä tuomari) sekä tuomarit A. Rosas, E. Juhász, M. Ilešič, J. Malenovský, M. Safjan, D. Šváby, C. G. Fernlund ja C. Vajda,
ottaen huomioon kirjallisessa käsittelyssä ja 12.6.2018 pidetyssä istunnossa esitetyn,
– préfet des Pyrénées-Orientales, edustajinaan F.‑H. Briard ja S. Bonichot, avocats,
– Ranskan hallitus, asiamiehinään E. de Moustier, E. Armoet ja D. Colas,
– Saksan hallitus, asiamiehenään R. Kanitz,
– Euroopan komissio, asiamiehinään C. Cattabriga ja G. Wils,
kuultuaan julkisasiamiehen 17.10.2018 pidetyssä istunnossa esittämän ratkaisuehdotuksen,
1 Ennakkoratkaisupyyntö koskee henkilöiden liikkumista rajojen yli koskevasta unionin säännöstöstä 9.3.2016 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) 2016/399 (Schengenin rajasäännöstö) (EUVL 2016, L 77, s. 1; jäljempänä Schengenin rajasäännöstö) 32 artiklan sekä jäsenvaltioissa sovellettavista yhteisistä vaatimuksista ja menettelyistä laittomasti oleskelevien kolmansien maiden kansalaisten palauttamiseksi 16.12.2008 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2008/115/EY (EUVL 2008, L 348, s. 98) 2 artiklan 2 kohdan a alakohdan ja 4 artiklan 4 kohdan tulkintaa.
2 Tämä pyyntö on esitetty asiassa, jossa asianosaisina ovat yhtäältä préfet des Pyrénées-Orientales (Itä-Pyreneiden departementin prefekti, Ranska) ja toisaalta Abdelaziz Arib, procureur de la République près le tribunal de grande instance de Montpellier (Montpellier’n alioikeuden syyttäjäviranomainen, Ranska) ja procureur général près la cour d’appel de Montpellier (Montpellier’n ylioikeuden syyttäjäviranomainen, Ranska) ja joka koskee Ranskan alueelle laittomasti tulleen Aribin hallinnollisen säilöönoton jatkamista.
Schengenin sopimuksen soveltamisesta tehty yleissopimus
3 Schengenin säännöstöön kuuluu tarkastusten asteittaisesta lakkauttamisesta yhteisillä rajoilla 14.6.1985 Benelux-talousliiton valtioiden, Saksan liittotasavallan ja Ranskan tasavallan hallitusten välillä tehdyn Schengenin sopimuksen soveltamisesta tehty yleissopimus (EYVL 2000, L 239, s. 19; jäljempänä Schengenin sopimuksen soveltamisesta tehty yleissopimus), joka allekirjoitettiin Schengenissä 19.6.1990 ja tuli voimaan 26.3.1995.
4 Schengenin sopimuksen soveltamisesta tehdyn yleissopimuksen 26 artiklassa määrätään seuraavaa:
”1. Jollei muuta johdu velvoitteista, jotka aiheutuvat Genevessä 28 päivänä heinäkuuta 1951 tehdystä pakolaisten oikeusasemaa koskevasta yleissopimuksesta, sellaisena kuin se on muutettuna New Yorkissa 31 päivänä tammikuuta 1967 tehdyllä pöytäkirjalla, sopimuspuolet sitoutuvat ottamaan kansalliseen lainsäädäntöönsä seuraavat määräykset:
a) Jos ulkomaalaisen pääsy jonkin sopimuspuolen alueelle evätään, liikenteenharjoittaja, joka on kuljettanut ulkomaalaisen ulkorajalle maitse, meritse tai ilmateitse, on velvollinen ottamaan hänet viipymättä uudelleen vastuulleen. Rajavalvontaviranomaisten vaatimuksesta sen on kuljetettava ulkomaalainen siihen kolmanteen maahan, josta hänet on kuljetettu, tai kolmanteen maahan, joka on myöntänyt matkustusasiakirjan, jolla hän on matkustanut, tai mihin tahansa kolmanteen maahan, jonne hänen pääsynsä on taattu.
b) Liikenteenharjoittajan on tehtävä kaikki tarvittavat toimet varmistuakseen siitä, että ilma- tai meriteitse kuljetetulla ulkomaalaisella on sopimuspuolten alueelle pääsemiseksi vaadittavat matkustusasiakirjat.
2. Sopimuspuolet sitoutuvat, jollei muuta johdu velvoitteista, jotka aiheutuvat Genevessä 28 päivänä heinäkuuta 1951 tehdystä pakolaisten oikeusasemaa koskevasta yleissopimuksesta, sellaisena kuin se on muutettuna New Yorkissa 31 päivänä tammikuuta 1967 tehdyllä pöytäkirjalla, ja perustuslakiansa noudattaen ottamaan käyttöön seuraamuksia sellaisia liikenteenharjoittajia kohtaan, jotka kuljettavat kolmannesta maasta ilma- tai meriteitse niiden alueelle ulkomaalaisia, joilla ei ole vaadittavia matkustusasiakirjoja.
3. Edeltävän 1 kappaleen b kohdan ja 2 kappaleen määräyksiä sovelletaan kansainvälistä maantieliikennettä harjoittavaan liikenteenharjoittajaan, joka kuljettaa ryhmiä linja-autolla, lukuun ottamatta rajaliikennettä.”
Schengenin rajasäännöstö
5 Schengenin rajasäännöstön 2 artiklassa säädetään seuraavaa:
6 Schengenin rajasäännöstön 5 artiklassa säädetään seuraavaa:
”1. Ulkorajat voidaan ylittää ainoastaan rajanylityspaikkojen kautta niiden vahvistettuina aukioloaikoina. Aukioloajat on ilmoitettava selkeästi niillä rajanylityspaikoilla, jotka eivät ole auki 24 tuntia vuorokaudessa.
Jäsenvaltioiden on annettava 39 artiklan mukaisesti komissiolle tiedoksi luettelo rajanylityspaikoistaan.
3. Edellä 2 kohdassa säädettyjä poikkeuksia ja kansainvälistä suojelua koskevia jäsenvaltioiden velvollisuuksia rajoittamatta jäsenvaltioiden on otettava kansallisen lainsäädäntönsä mukaisesti käyttöön seuraamuksia, joita sovelletaan, jos ulkoraja ylitetään luvattomasti muualta kuin rajanylityspaikan kautta tai muulloin kuin sen vahvistettuina aukioloaikoina. Kyseisten seuraamusten on oltava tehokkaita, oikeasuhteisia ja varoittavia.”
7 Saman säännöstön 13 artiklan 1 kohdassa säädetään seuraavaa:
”Rajojen valvonnan pääasiallisena tavoitteena on estää luvattomat rajanylitykset, torjua rajatylittävää rikollisuutta ja toteuttaa rajan laittomasti ylittäneisiin henkilöihin kohdistuvia toimenpiteitä. Henkilö, joka on ylittänyt laittomasti rajan ja jolla ei ole oikeutta oleskella asianomaisen jäsenvaltion alueella, on otettava kiinni ja häneen on sovellettava direktiivin 2008/115/EY mukaisia menettelyjä.”
8 Schengenin rajasäännöstön 14 artiklassa säädetään seuraavaa:
”1. Pääsy jäsenvaltioiden alueelle on evättävä kolmannen maan kansalaiselta, joka ei täytä kaikkia 6 artiklan 1 kohdassa säädettyjä maahantuloedellytyksiä ja joka ei kuulu 6 artiklan 5 kohdassa tarkoitettuihin henkilöryhmiin. Tämä ei kuitenkaan rajoita turvapaikkaoikeutta koskevien erityismääräysten soveltamista eikä kansainvälistä suojelua tai viisumien myöntämistä pitkäaikaista oleskelua varten.
6. Pääsyn epäämistä koskevat yksityiskohtaiset säännöt ovat liitteessä V olevassa A osassa.”
9 Säännöstön 23 artiklan otsikko on ”Alueen sisällä tehtävät tarkastukset”, ja kyseisessä artiklassa säädetään seuraavaa:
”Rajavalvonnan puuttuminen sisärajoilta ei vaikuta:
a) jäsenvaltion toimivaltaisten viranomaisten kansallisen lainsäädännön nojalla käyttämiin poliisivaltuuksiin, kunhan valtuuksien käyttämisellä ei ole vastaavaa vaikutusta kuin rajatarkastuksilla; tätä sovelletaan myös raja-alueilla. Poliisivaltuuksien käyttämistä ei voida rinnastaa rajatarkastusten suorittamiseen, siten kuin ensimmäisessä virkkeessä tarkoitetaan, jos:
i) poliisitoimenpiteen tarkoituksena ei ole rajavalvonta;
ii) poliisitoimenpiteet perustuvat poliisin yleisiin tietoihin ja kokemuksiin, jotka koskevat yleiseen turvallisuuteen kohdistuvia uhkia, ja niiden erityisenä tarkoituksena on torjua rajat ylittävää rikollisuutta;
iii) poliisitoimenpiteet suunnitellaan ja toteutetaan henkilöihin ulkorajoilla järjestelmällisesti kohdistuvista rajatarkastuksista selkeästi poikkeavalla tavalla;
10 Saman säännöstön 25 artiklassa säädetään seuraavaa:
”1. Jos alueella, jolla ei suoriteta sisärajavalvontaa, yleiseen järjestykseen tai sisäiseen turvallisuuteen kohdistuu jäsenvaltiossa vakava uhka, jäsenvaltio voi poikkeuksellisesti palauttaa rajavalvonnan kaikille sisärajoilleen tai niiden tiettyihin osiin rajoitetuksi, enintään 30 vuorokauden ajaksi tai, jos vakava uhka kestää pitempään kuin 30 vuorokautta, sen arvioidun keston ajaksi. Sisärajoille väliaikaisesti palautetun rajavalvonnan laajuus ja kesto eivät saa ylittää sitä, mikä on uhan vakavuuden vuoksi ehdottoman välttämätöntä.
2. Rajavalvonta voidaan palauttaa sisärajoille ainoastaan viimeisenä keinona ja 27, 28 ja 29 artiklan mukaisesti. Jäljempänä 26 ja 30 artiklassa tarkoitetut arviointiperusteet on otettava huomioon kussakin tapauksessa, jossa 27, 28 tai 29 artiklan nojalla harkitaan päätöstä rajavalvonnan palauttamisesta sisärajoille.
3. Jos yleiseen järjestykseen tai sisäiseen turvallisuuteen kohdistuva vakava uhka jatkuu asianomaisessa jäsenvaltiossa pitempään kuin tämän artiklan 1 kohdassa säädetyn ajan, kyseinen jäsenvaltio voi pidentää rajavalvontaa sisärajoillaan 26 artiklassa säädetyt arviointiperusteet huomioon ottaen ja 27 artiklassa säädettyä menettelyä noudattaen enintään 30 vuorokautta kerrallaan tämän artiklan 1 kohdassa tarkoitettujen syiden perusteella ja ottaen huomioon mahdolliset uudet tekijät.
4. Kokonaisajanjakso, jonka aikana rajavalvonta on palautettuna sisärajoille, myös tämän artiklan 3 kohdan mukaisten jatkamisten perusteella, ei saa ylittää kuutta kuukautta. Kokonaisajanjaksoa voidaan jatkaa 29 artiklassa tarkoitetuissa poikkeuksellisissa olosuhteissa kahden vuoden enimmäiskestoon saakka mainitun artiklan 1 kohdan mukaisesti.”
11 Schengenin rajasäännöstön 32 artiklassa säädetään seuraavaa:
”Kun rajavalvonta palautetaan sisärajoille, sovelletaan II osaston asiaankuuluvia säännöksiä soveltuvin osin.”
12 Kyseisen säännöstön 5, 13 ja 14 artikla kuuluvat sen II osastoon, jonka otsikko on ”Ulkorajat”, kun taas saman säännöstön 23, 25 ja 32 artikla kuuluvat sen III osastoon, jonka otsikko on ”Sisärajat”.
13 Schengenin rajasäännöstön liitteessä V olevan A osan 2 kohdassa säädetään seuraavaa:
”Jos liikenteenharjoittaja on tuonut rajalle kolmannen maan kansalaisen, jolta on evätty pääsy, tarkastuksista vastaavan paikallisen rajavartijan on:
a) määrättävä liikenteenharjoittaja kuljettamaan kolmannen maan kansalainen välittömästi joko takaisin siihen kolmanteen maahan, josta hänet on tuotu, siihen kolmanteen maahan, joka on myöntänyt rajanylitykseen oikeuttavan asiakirjan, tai mihin tahansa kolmanteen maahan, jonne hänen pääsynsä on taattu, tai löytämään keinon kuljettaa hänet pois [Schengenin sopimuksen soveltamisesta tehdyn yleissopimuksen 26 artiklan ja] – – neuvoston direktiivin 2001/51/EY – – mukaisesti;
b) ryhdyttävä poiskuljetusta odotettaessa kansallisen lainsäädännön mukaisesti ja paikalliset olosuhteet huomioon ottaen tarvittaviin toimiin sen estämiseksi, etteivät kolmansien maiden kansalaiset, joilta on pääsy evätty, pääse laittomasti maahan.”
14 Direktiivin 2008/115 johdanto-osan viidennessä perustelukappaleessa todetaan seuraavaa:
”Tässä direktiivissä olisi vahvistettava horisontaaliset säännöt, joita sovelletaan kaikkiin kolmansien maiden kansalaisiin, jotka eivät täytä tai eivät enää täytä jäsenvaltioon saapumisen taikka jäsenvaltiossa oleskelun tai asumisen edellytyksiä.”
15 Kyseisen direktiivin 2 artiklassa säädetään seuraavaa:
”1. Tätä direktiiviä sovelletaan jäsenvaltion alueella laittomasti oleskeleviin kolmansien maiden kansalaisiin.
2. Jäsenvaltiot voivat päättää, että ne eivät sovella tätä direktiiviä kolmansien maiden kansalaisiin,
a) joita koskee maahantulokielto Schengenin rajasäännöstön 13 artiklan mukaisesti tai jotka toimivaltaiset viranomaiset ovat pysäyttäneet tai ottaneet kiinni heidän ylittäessään laittomasti jäsenvaltion ulkorajan maa-, meri- tai ilmateitse ja joille ei ole sen jälkeen myönnetty lupaa tai oikeutta oleskella tuossa jäsenvaltiossa;
b) jotka on rikosoikeudellisena seuraamuksena tai rikosoikeudellisen seuraamuksen johdosta määrätty palautettavaksi kansallisen lainsäädännön mukaisesti tai jotka ovat luovuttamismenettelyn kohteena.
16 Mainitun direktiivin 3 artiklassa säädetään seuraavaa:
2) ’laittomalla oleskelulla’ sellaisen kolmannen maan kansalaisen oleskelua jäsenvaltion alueella, joka ei täytä tai ei enää täytä Schengenin rajasäännöstön 5 artiklassa määrättyjä maahantulon edellytyksiä tai muita maahantulon, maassa oleskelun tai asumisen edellytyksiä kyseisessä jäsenvaltiossa;
3) ’palauttamisella’ prosessia, jonka aikana kolmannen maan kansalainen palaa joko vapaaehtoisesti paluuvelvoitetta noudattaen tai pakotettuna
– alkuperämaahan, tai
– kauttakulkumaahan yhteisön tai kahdenvälisten takaisinottosopimusten tai muiden järjestelyjen mukaisesti, tai
– muuhun kolmanteen maahan, johon kyseinen kolmannen maan kansalainen päättää vapaaehtoisesti palata ja johon hänet hyväksytään;
17 Saman direktiivin 4 artiklan 4 kohdassa säädetään seuraavaa:
”Niiden kolmansien maiden kansalaisten osalta, joihin ei sovelleta tätä direktiiviä 2 artiklan 2 kohdan a alakohdan mukaisesti, jäsenvaltioiden on
a) varmistettava, että heidän kohtelunsa ja suojelun taso ovat vähintään yhtä suotuisat kuin ne, joista säädetään 8 artiklan 4 ja 5 kohdassa (pakkokeinojen käytön rajoitukset), 9 artiklan 2 kohdan a alakohdassa (maastapoistamisen lykkääminen), 14 artiklan 1 kohdan b ja d alakohdassa (ensiapu ja heikossa asemassa olevien henkilöiden tarpeet) sekä 16 ja 17 artiklassa (säilöönoton edellytykset); ja
b) noudatettava palauttamiskiellon periaatetta.”
Ranskan oikeus
18 Ulkomaalaisten maahantulosta, oleskelusta ja turvapaikkaoikeudesta annetun lain, sellaisena kuin se on muutettuna 31.12.2012 annetulla lailla nro 2012-1560 (code de l’entrée et du séjour des étrangers et du droit d’asile, jäljempänä Ceseda), L. 621-2 §:n 1 ja 2 momentissa säädetään seuraavaa:
”Ulkomaalainen, joka ei ole Euroopan unionin jäsenvaltion kansalainen, tuomitaan vankeuteen yhdeksi vuodeksi ja 3 750 euron sakkoon,
1° jos hän on saapunut Ranskan eurooppalaiselle alueelle täyttämättä henkilöiden liikkumista rajojen yli koskevasta yhteisön säännöstöstä (Schengenin rajasäännöstö) 15.3.2006 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 562/2006 [(EUVL 2006, L 105, s. 1)] 5 artiklan 1 kohdan a, b tai c alakohdassa mainittuja edellytyksiä ja hänen maahantuloaan ei ole sallittu saman säännöstön 5 artiklan 4 kohdan a ja c alakohdan mukaisesti; sama koskee tilannetta, jossa ulkomaalaisesta on tehty ilmoitus maahantulon kieltämiseksi [Schengenin sopimuksen soveltamisesta tehdyn] yleissopimuksen sopimusvaltion antaman täytäntöönpanokelpoisen päätöksen mukaisesti,
2° jos hän on saapunut [Schengenin sopimuksen soveltamisesta tehdyn] yleissopimuksen sopimusvaltion alueelta suoraan Ranskan eurooppalaiselle alueelle [Schengenin sopimuksen soveltamisesta tehdyn] yleissopimuksen 19 artiklan 1 tai 2 kohdan, 20 artiklan 1 kohdan ja 21 artiklan 1 tai 2 kohdan määräysten vastaisesti, lukuun ottamatta [asetuksen N:o 562/2006] 5 artiklan 1 kohdan e alakohdassa mainittuja edellytyksiä tai sen d alakohdassa mainittuja edellytyksiä silloin, kun ilmoitus maahantulon kieltämiseksi ei perustu [Schengenin sopimuksen soveltamisesta tehdyn] yleissopimuksen jonkin toisen sopimusvaltion antamaan täytäntöönpanokelpoiseen päätökseen,
Tätä pykälää sovellettaessa syyte saadaan nostaa vasta sen jälkeen, kun asiaa koskevat tosiseikat on todettu rikosprosessilain (code de procédure pénale) 53 §:ssä säädetyllä tavalla.”
19 Rikosprosessilain, sellaisena kuin sitä sovelletaan pääasian tosiseikkoihin, 53 §:ssä säädetään seuraavaa:
”Verekseltään tehtynä rikoksena pidetään rikosta, josta tekijä saadaan kiinni hänen sitä tehdessään tai juuri sen jälkeen. Verekseltään tehdystä rikoksesta on kyse myös silloin, kun rikoksesta epäiltyä henkilöä tavoitellaan julkisen avunpyynnön perusteella pian teon jälkeen tai kun hänen hallustaan löydetään tuolloin sellaisia tavaroita tai havaitaan sellaisia jälkiä tai merkkejä, jotka viittaavat siihen, että kyseinen henkilö on osallistunut rikoksen tekemiseen.
Verekseltään tehdyn rikoksen toteamisen jälkeen virallisen syyttäjän valvonnassa ja tässä luvussa tarkoitetuissa olosuhteissa suoritettu tutkinta voi jatkua keskeytyksettä kahdeksan päivän ajan.
Jos totuuden selvittämiseen tarvittavia tutkimuksia ei voida lykätä sellaisen rikoksen yhteydessä, josta säädetty ankarin rangaistus on vähintään viisi vuotta vankeutta, virallinen syyttäjä voi päättää jatkaa tutkintaa samoissa olosuhteissa enintään kahdeksan päivän ajan.”
20 Rikosprosessilain 62-2 §:ssä säädetään seuraavaa:
”Pidättäminen on rikostutkintaa johtavan virkamiehen tuomioistuinten valvonnan alaisena päättämä pakkokeino, jolla henkilö, jota epäillään yhdestä tai useammasta uskottavasta syystä siitä, että hän on tehnyt tai yrittänyt tehdä sellaisen rikoksen, josta on säädetty rangaistukseksi vankeutta, pidetään tutkintaviranomaisten käytettävissä.
21 Rikosprosessilain 78-2 §:ssä säädetään seuraavaa:
”Rikostutkintaa johtavat virkamiehet sekä näiden määräyksestä ja vastuulla rikostutkijat ja avustavat rikostutkijat, jotka mainitaan 20 ja 21-1 §:ssä, voivat pyytää henkilöllisyyden osoittamista millä tahansa keinolla keneltä tahansa henkilöltä, jonka osalta on uskottava syy tai useita uskottavia syitä epäillä,
– että hän valmistelee rikoksen tekemistä
– että hän voi antaa rikoksen tutkintaa varten tarpeellisia tietoja
– että hän on laiminlyönyt velvoitteita tai rikkonut kieltoja, joita hänelle on määrätty tuomioistuimen harjoittaman valvonnan, sähköisen valvonnan piiriin kuuluvan kotiarestin, seuraamusten soveltamisesta vastaavan tuomioistuimen valvoman seuraamuksen tai toimenpiteen yhteydessä
– tai että hän on lainkäyttöviranomaisen määräämien etsintöjen kohteena.
Kirjallisten vaatimusten, jotka alioikeuden virallinen syyttäjä esittää täsmentämiensä rikosten tutkintaa ja niistä nostettavia syytteitä varten, perusteella kenen tahansa henkilöllisyys voidaan myös tarkastaa samoja yksityiskohtaisia sääntöjä noudattaen paikoissa ja ajanjaksona, jotka kyseinen syyttäjä määrittää. Se, että henkilöllisyyden tarkastuksessa paljastuu muita kuin syyttäjän vaatimuksissa tarkoitettuja rikoksia, ei ole pääasiasta erillisten menettelyjen pätemättömyyden peruste.
Kenen tahansa henkilöllisyys voidaan tämän henkilön käyttäytymisestä riippumatta myös tarkastaa 1 momentissa säädettyjä yksityiskohtaisia sääntöjä noudattaen yleiseen järjestykseen, erityisesti henkilöiden tai omaisuuden turvallisuuteen, kohdistuvan vahingon ehkäisemiseksi.
Kenen tahansa henkilöllisyys voidaan 1 momentissa säädettyjä yksityiskohtaisia sääntöjä noudattaen myös tarkastaa laissa säädettyjen, todistusten ja asiakirjojen hallussapitoa, mukana kuljettamista ja esittämistä koskevien velvollisuuksien noudattamisen tarkistamiseksi vyöhykkeellä, joka sijaitsee Ranskan sellaisten valtioiden, jotka ovat sopimuspuolina [Schengenin sopimuksen soveltamisesta tehdyssä] yleissopimuksessa, vastaisen maarajan ja siitä Ranskaan päin mitattuna 20 kilometrin etäisyydellä olevan linjan välissä, sekä päätöksellä lueteltavien kansainväliselle liikenteelle avointen satamien, lentokenttien ja rautatie- tai linja-autoasemien sellaisilla alueilla, joihin yleisöllä on pääsy, rajat ylittävään rikollisuuteen liittyvien rikosten torjumiseksi ja niiden tutkimiseksi. – – Kun kyse on moottoritieosuudesta, joka alkaa tämän momentin ensimmäisessä virkkeessä tarkoitetulta vyöhykkeeltä, ja kun ensimmäinen tietullien keräysasema sijoittuu kyseisen rajasta 20 kilometrin etäisyydellä olevan linjan ulkopuolelle, tarkastus voidaan lisäksi suorittaa ensimmäistä tietullien keräysasemaa edeltävillä pysäköintialueilla, ensimmäisellä tietullien keräysasemalla ja sen yhteydessä olevilla pysäköintialueilla. Tässä säännöksessä tarkoitetut tietullien keräysasemat luetellaan päätöksellä. Se, että henkilöllisyyden tarkastuksessa paljastuu muu kuin edellä tarkoitettujen velvollisuuksien noudattamatta jättämistä koskeva rikos, ei ole pääasiasta erillisten menettelyjen pätemättömyyden peruste. Tätä momenttia sovellettaessa laissa säädettyjen, todistusten ja asiakirjojen hallussapitoa, mukana kuljettamista ja esittämistä koskevien velvollisuuksien noudattaminen voidaan tarkistaa enintään peräkkäisten kuuden tunnin ajan samassa paikassa, eikä kyseessä voi olla tässä momentissa tarkoitetuilla seuduilla tai alueilla oleskelevien tai liikkuvien henkilöiden järjestelmällinen tarkastaminen.
22 Sen jälkeen, kun Ranskassa oli väliaikaisesti palautettu rajavalvonta Ranskan ja muiden Schengen-alueeseen kuuluvien jäsenvaltioiden yhteisille sisärajoille Schengenin rajasäännöstön 25 artiklan mukaisesti, Marokon kansalainen Abdelaziz Arib tarkastettiin 15.6.2016 Ranskan ja Espanjan välisen rajan ja siitä 20 kilometriä Ranskan puolelle ulottuvan linjan välisellä vyöhykkeellä rikosprosessilain 78-2 §:n 9 momentissa säädetyissä olosuhteissa. Arib, joka oli aikaisemmin lähtenyt Ranskasta hänelle 10.8.2013 tiedoksi annetun maastapoistamisen seurauksena, oli Marokosta lähtöisin olevassa linja-autossa.
23 Koska Aribin epäiltiin tulleen laittomasti Ranskan alueelle, mikä on Cesedan L. 621-2 §:ssä rangaistavaksi säädetty rikos, hänet pidätettiin. Préfet des Pyrénées-Orientales teki seuraavana päivänä Aribia koskevan päätöksen, jolla hänet velvoitettiin poistumaan Ranskan alueelta ja määrättiin hänen ottamisestaan hallinnollisesti säilöön.
24 Tribunal de grande instance de Perpignanin (Perpignanin alioikeus, Ranska) vapauteen kohdistuvista pakkokeinoista päättävä tuomari kumosi 21.6.2016 antamallaan määräyksellä Aribin pidättämisen ja sen jälkeisen menettelyn, mukaan lukien hänen hallinnollisen säilöönottonsa, pääasiallisesti sillä perusteella, että kyseistä pidätystä ei voitu toteuttaa. Kyseinen tuomari totesi tältä osin, että Arib, joka oli laittomassa tilanteessa oleva kolmannen maan kansalainen, oli ylittänyt Ranskan ja Espanjan välisen sisärajan, minkä piti tämän tuomioistuimen mielestä johtaa direktiivin 2008/115 soveltamiseen, eikä vankeusrangaistukseen tuomitseminen ollut kyseisen direktiivin mukaan mahdollista tässä tapauksessa kyseessä olevien kaltaisissa olosuhteissa.
25 Cour d’appel de Montpellier (Montpellier’n ylioikeus, Ranska) pysytti yhden tuomarin kokoonpanossa 22.6.2016 annetulla määräyksellä ensimmäisen oikeusasteen ratkaisun. Préfet des Pyrénées-Orientales teki tästä määräyksestä ennakkoratkaisua pyytäneeseen tuomioistuimeen Cour de cassationiin kassaatiovalituksen, jossa vedottiin erityisesti siihen, että jäsenvaltio voi yleiseen järjestykseen tai sisäiseen turvallisuuteen kohdistuvan vakavan uhan vuoksi poikkeuksellisesti palauttaa rajavalvonnan sisärajoilleen ja siten osittain keskeyttää direktiivin 2008/115 soveltamisen. Valittajana oleva prefekti katsoo, että koska kyseisessä direktiivissä säädettyjä suojatoimenpiteitä ei tässä tilanteessa sovelleta, Ranskaan laittomasti tullut henkilö voidaan tarkastaa rikosprosessilain 78-2 §:n 9 momentin säännösten mukaisesti ja, koska hän on laittomassa tilanteessa, hänet voidaan tuomita vankeusrangaistukseen ja siten pidättää.
26 Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin toteaa yhtäältä, että Schengenin rajasäännöstössä vahvistetaan vapaata liikkuvuutta Schengen-alueella koskeva periaate ja säädetään rajavalvonnan puuttumisesta jäsenvaltioiden välisillä sisärajoilla, ja toisaalta, että jäsenvaltio voi kuitenkin yleiseen järjestykseen tai sisäiseen turvallisuuteen kohdistuvan vakavan uhan vuoksi poikkeuksellisesti palauttaa rajavalvonnan sisärajoilleen tai niiden joillekin osille rajoitetuksi ajaksi kyseisen säännöstön 25 artiklan mukaisesti.
27 Kyseinen tuomioistuin huomauttaa vielä, että Schengenin rajasäännöstön 32 artiklassa säädetään, että kun rajavalvonta palautetaan sisärajoille, sovelletaan ulkorajoja koskevia saman säännöstön II osaston asiaankuuluvia säännöksiä soveltuvin osin. Se korostaa, että säännöstön 5 artiklan 3 kohdan mukaan jäsenvaltioiden on säädettävä ulkorajojen luvattomasta ylittämisestä tehokkaita, oikeasuhteisia ja varoittavia seuraamuksia. Se toteaa myös, että saman säännöstön 13 artiklan mukaan ulkorajojen valvonnan tavoitteena on estää luvattomat rajanylitykset ja toteuttaa rajan laittomasti ylittäneisiin henkilöihin kohdistuvia toimenpiteitä siten, että henkilö, joka on ylittänyt laittomasti rajan ja jolla ei ole oikeutta oleskella asianomaisen jäsenvaltion alueella, on otettava kiinni ja häneen on sovellettava direktiivin 2008/115 mukaisia menettelyjä.
28 Ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen mukaan direktiivissä 2008/115 velvoitetaan jäsenvaltiot tekemään maastapoistamista koskeva päätös kolmansien maiden kansalaisista, jotka oleskelevat niiden alueella laittomasti, mutta nämä voidaan ottaa säilöön vain heidän palauttamisensa valmistelemiseksi tai heidän maasta poistamisekseen ja vain siinä tapauksessa, että muita riittäviä mutta lievempiä keinoja ei voida soveltaa tehokkaasti. Kyseinen tuomioistuin viittaa 7.6.2016 annettuun tuomioon Affum (C‑47/15, EU:C:2016:408), jossa unionin tuomioistuin katsoi, että direktiivi 2008/115 on esteenä jäsenvaltion lainsäädännölle, jonka perusteella kolmannen maan kansalainen, jonka osalta direktiivissä säädettyä palauttamismenettelyä ei ole vielä saatu päätökseen, voidaan tuomita vankeusrangaistukseen yksinomaan sen vuoksi, että hän on tullut kyseiseen jäsenvaltioon laittomasti sisärajan ylittämällä, mikä johtaa hänen oleskelunsa laittomuuteen.
29 Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin korostaa, että laittomasta maahantulosta tuomitaan Cesedan L. 621-2 §:n mukaan vankeusrangaistukseen ja sakkoon silloin, kun rikos on todettu verekseltään.
30 Tämän säännöksen vuoksi kyseinen tuomioistuin pohtii ensinnäkin, onko jäsenvaltion sisärajoille palautettu rajavalvonta rinnastettavissa ulkorajoilla harjoitettavaan rajavalvontaan, kun kolmannen maan kansalainen ylittää rajan ilman oikeutta saapua maahan ja hänet tavataan valvonnassa verekseltään.
31 Jos kysymykseen vastataan myöntävästi, kyseisen tuomioistuimen mukaan on sen jälkeen määriteltävä valvontaa koskevat yksityiskohtaiset säännöt. Tältä osin se toteaa, että jäsenvaltioilla on direktiivin 2008/115 2 artiklan 2 kohdan a alakohdan nojalla edelleen mahdollisuus soveltaa ulkorajojensa osalta yksinkertaistettuja kansallisia palauttamismenettelyjä eikä niiden tarvitse noudattaa kaikkia direktiivissä säädettyjä menettelyvaiheita voidakseen poistaa nopeammin maasta kolmansien maiden kansalaiset, jotka on otettu kiinni heidän ylittäessään näitä rajoja. Se korostaa toisaalta, että mainitun direktiivin 4 artiklan 4 kohdassa rajataan se, millä tavoin jäsenvaltiot voivat käyttää sen 2 artiklan 2 kohdan a alakohdassa säädettyä mahdollisuutta, sillä jäsenvaltioiden on noudatettava tiettyjä vähimmäistakeita, joihin kuuluvat muun muassa saman direktiivin 16 ja 17 artiklassa säädetyt säilöönoton edellytykset.
32 Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin pohtii näin ollen, voiko jäsenvaltio, joka on palauttanut rajavalvonnan sisärajoille, vedota mainitun 2 artiklan 2 kohdan a alakohtaan, jotta direktiiviä 2008/115 ei sovellettaisi kolmannen maan kansalaiseen, joka ylittää rajan laittomasti eikä ole vielä oleskellut maan alueella.
33 Jos tähän vastataan myöntävästi, on lopuksi pohdittava, onko direktiivin 2008/115 4 artiklan 4 kohtaa tulkittava siten, että se ei estä kolmannen maan kansalaisten vangitsemista nyt käsiteltävään asiaan liittyvissä tosiasiallisissa olosuhteissa.
34 Cour de cassation päätti tässä tilanteessa lykätä asian käsittelyä ja esittää unionin tuomioistuimelle seuraavat ennakkoratkaisukysymykset:
”1) Onko [Schengenin rajasäännöstön] 32 artiklaa, jossa säädetään, että kun rajavalvonta palautetaan sisärajoille, sovelletaan (ulkorajoja koskevia) II osaston asiaankuuluvia säännöksiä soveltuvin osin, tulkittava siten, että rajavalvonta, joka palautetaan jäsenvaltion sisärajoille, on rinnastettavissa rajavalvontaan, jota suoritetaan ulkorajoilla, kun kolmannen maan kansalainen, jolla ei ole oikeutta saapua maahan, ylittää sen?
2) Sallitaanko näissä samoissa olosuhteissa, joissa rajavalvonta palautetaan sisärajoille, tässä [säännöstössä] sekä [direktiivissä 2008/115], että kolmannen maan kansalaiseen, joka ylittää rajan, jolle rajavalvonta on palautettu, sovelletaan [kyseisen] direktiivin 2 artiklan 2 kohdan a alakohdassa jäsenvaltioille annettua mahdollisuutta soveltaa ulkorajoillaan edelleen yksinkertaistettuja kansallisia palauttamismenettelyjä?
3) Jos tähän viimeksi mainittuun kysymykseen vastataan myöntävästi, ovatko [mainitun] direktiivin 2 artiklan 2 kohdan a alakohdan ja 4 artiklan 4 kohdan säännökset esteenä [Cesedan] L. 621-2 §:n kaltaiselle kansalliselle lainsäädännölle, jossa säädetään kolmannen maan kansalaiselle, jonka osalta samassa direktiivissä säädettyä palauttamismenettelyä ei ole vielä saatettu päätökseen, seuraamukseksi vankeusrangaistus, jos hän on saapunut maan alueelle laittomasti?”
Ensimmäinen ja toinen ennakkoratkaisukysymys
35 Ensimmäisellä ja toisella kysymyksellään, jotka on syytä käsitellä yhdessä, ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin tiedustelee lähinnä, onko direktiivin 2008/115 2 artiklan 2 kohdan a alakohtaa, luettuna yhdessä Schengenin rajasäännöstön 32 artiklan kanssa, tulkittava siten, että sitä sovelletaan jäsenvaltion sisärajan välittömässä läheisyydessä kiinni otetun kolmannen maan kansalaisen tapauksessa silloin, kun kyseinen jäsenvaltio on rajasäännöstön 25 artiklan nojalla palauttanut rajavalvonnan kyseiselle rajalle mainitun jäsenvaltion yleiseen järjestykseen tai sisäiseen turvallisuuteen kohdistuvan vakavan uhan vuoksi.
36 Aluksi on korostettava tämän tuomion 22 ja 23 kohdassa mainitun mukaisesti, että Marokon kansalaisesta Aribista ei ole tehty päätöstä Ranskan alueelle pääsyn epäämisestä vaan Ranskan viranomaiset ovat tarkastaneet hänet Ranskan ja Espanjan välisen rajan välittömässä läheisyydessä sen jälkeen, kun rajavalvonta tälle rajalle oli palautettu Schengenin rajasäännöstön 25 artiklan nojalla, ja hänet on tämän tarkastuksen jälkeen pidätetty, koska hänen epäiltiin tehneen Cesedan L. 621-2 §:ssä rangaistavaksi säädetyn rikoksen tulemalla laittomasti Ranskan alueelle.
37 Tältä osin on muistutettava ensinnäkin, että sekä direktiivin 2008/115 3 artiklan 2 alakohtaan sisältyvästä laittoman oleskelun käsitteestä että tämän direktiivin johdanto-osan viidennestä perustelukappaleesta, jonka mukaan direktiiviä sovelletaan kaikkiin ”kolmansien maiden kansalaisiin, jotka eivät täytä tai eivät enää täytä jäsenvaltioon saapumisen taikka jäsenvaltiossa oleskelun tai asumisen edellytyksiä”, nähdään, että kolmannen valtion kansalaisen, joka tultuaan jäsenvaltion alueelle laittomasti on siellä täyttämättä maahantuloa, oleskelua tai asumista koskevia edellytyksiä, oleskelu on tästä syystä laitonta ilman, että oleskelun kestolle olisi asetettu ajallinen vähimmäisedellytys tai oleskelun tarkoitukselle edellytys tarkoituksesta jäädä kyseiselle alueelle (ks. vastaavasti tuomio 7.6.2016, Affum, C‑47/15, EU:C:2016:408, 48 ja 59 kohta).
38 Kolmannen valtion kansalaisen, joka Aribin tavoin on jäsenvaltion alueelle laittomasti tultuaan otettu kiinni tämän jäsenvaltion alueella sen sisärajan välittömässä läheisyydessä ja joka ei täytä kyseiseen jäsenvaltioon tulemisen tai siellä oleskelun tai asumisen edellytyksiä, on näin ollen katsottava oleskelevan kyseisen jäsenvaltion alueella laittomasti.
39 Tällaisessa tilanteessa oleva kolmannen maan kansalainen kuuluu direktiivin 2008/115 2 artiklan 1 kohdan mukaan kyseisen direktiivin soveltamisalaan, jollei saman direktiivin 2 artiklan 2 kohdasta muuta johdu. Häneen on siten lähtökohtaisesti sovellettava direktiivissä maastapoistamista varten säädettyjä yhteisiä vaatimuksia ja menettelyjä, niin kauan kuin oleskelua ei ole mahdollisesti laillistettu (ks. vastaavasti tuomio 7.6.2016, Affum, C‑47/15, EU:C:2016:408, 61 kohta).
40 Tältä osin on syytä muistuttaa toiseksi, että unionin tuomioistuimen oikeuskäytännön mukaan kyseinen direktiivi ei ole esteenä jäsenvaltion säännöstölle, jossa sallitaan vankeusrangaistuksen tuomitseminen sellaiselle kolmannen maan kansalaiselle, jonka osalta on noudatettu direktiivissä vahvistettua palauttamismenettelyä ja joka joko oleskelee laittomasti jäsenvaltion alueella ilman, että on olemassa perusteltu syy olla palauttamatta häntä, tai on tullut uudelleen tähän jäsenvaltioon maahantulokieltoa rikkoen (ks. vastaavasti tuomio 7.6.2016, Affum, C‑47/15, EU:C:2016:408, 54 ja 64 kohta).
41 Unionin tuomioistuimelle toimitetusta asiakirja-aineistosta ja unionin tuomioistuimen esittämiin kysymyksiin istunnossa annetuista vastauksista ilmenee kuitenkin, ettei Aribin tilanne vastaa kumpaakaan edellisessä kohdassa mainittua tilannetta.
42 Kolmanneksi on syytä todeta, että direktiivin 2008/115 2 artiklan 2 kohdan a alakohdassa oikeutetaan jäsenvaltiot olemaan soveltamatta direktiiviä, jollei direktiivin 4 artiklan 4 kohtaan sisältyvistä säännöksistä muuta johdu, kahdessa erityistapauksessa eli kun on kyse kolmansien maan kansalaisista, joita koskee kielto saapua maahan jäsenvaltion ulkorajan kautta Schengenin rajasäännöstön 14 artiklan mukaisesti, tai kolmansien maiden kansalaisista, jotka toimivaltaiset viranomaiset ovat pysäyttäneet tai ottaneet kiinni heidän ylittäessään laittomasti jäsenvaltion ulkorajan ja joille ei ole sen jälkeen myönnetty lupaa tai oikeutta oleskella tuossa jäsenvaltiossa.
43 Kuten tämän tuomion 36 kohdassa on selostettu, Aribin osalta ei ole tehty päätöstä hänen pääsynsä epäämisestä Ranskan alueelle. Tästä seuraa, ettei hänen tilanteensa voi missään tapauksessa vastata ensimmäistä niistä kahdesta tilanteesta, joita direktiivin 2008/115 2 artiklan 2 kohdan a alakohdassa tarkoitetaan.
44 Näin ollen on selvitettävä, vastaako sellaisen kolmannen maan kansalaisen tilanne, joka oleskelee laittomasti jäsenvaltion alueella ja joka on otettu kiinni tämän jäsenvaltion sisärajan välittömässä läheisyydessä, direktiivin 2008/115 2 artiklan 2 kohdan a alakohdassa tarkoitettua jälkimmäistä tilannetta silloin, kun asianomainen jäsenvaltio on yleiseen järjestykseen tai sisäiseen turvallisuuteen kohdistuvan vakavan uhan vuoksi palauttanut rajavalvonnan kyseiselle sisärajalle Schengenin rajasäännöstön 25 artiklan mukaisesti.
45 Tältä osin on syytä muistuttaa ensinnäkin, että unionin tuomioistuimen oikeuskäytännön mukaan direktiivin 2008/115 2 artiklan 2 kohdan a alakohdassa tarkoitetuissa kahdessa eri tilanteessa on kyse yksinomaan jäsenvaltion ulkorajan ylittämisestä, sellaisena kuin ulkoraja määritellään Schengenin rajasäännöstön 2 artiklassa, eivätkä ne koske Schengen-alueeseen kuuluvien jäsenvaltioiden yhteisen rajan ylittämistä (tuomio 7.6.2016, Affum, C‑47/15, EU:C:2016:408, 69 kohta).
46 Erityisesti direktiivin 2008/115 2 artiklan 2 kohdan a alakohdassa tarkoitettu jälkimmäinen tilanne edellyttää välitöntä ajallista ja alueellista yhteyttä kolmannen maan kansalaisen pysäyttämisen tai kiinniottamisen ja ulkorajan ylittämisen välillä. Kyse on siis kolmansien maiden kansalaisista, jotka toimivaltaiset viranomaiset ovat pysäyttäneet tai ottaneet kiinni hetkellä, jolloin laiton ulkorajan ylittäminen tapahtuu, tai tämän ylittämisen jälkeen lähellä kyseistä rajaa (ks. vastaavasti tuomio 7.6.2016, Affum, C‑47/15, EU:C:2016:408, 72 kohta).
47 Direktiivin 2008/115 2 artiklan 2 kohdan a alakohtaa onkin tulkittava siten, ettei siinä anneta jäsenvaltioille mahdollisuutta olla soveltamatta tätä direktiiviä laittomasti oleskeleviin kolmansien maiden kansalaisiin sillä perusteella, että nämä ovat tulleet maahan laittomasti sisärajan yli (tuomio 7.6.2016, Affum, C‑47/15, EU:C:2016:408, 69 ja 77 kohta).
48 On kuitenkin selvitettävä toiseksi, onko siitä, että jäsenvaltio on palauttanut rajavalvonnan sisärajoilleen Schengenin rajasäännöstön 25 artiklan mukaisesti, seurauksena se, että kyseisen jäsenvaltion alueella laittomasti oleskelevan ja tällaisen sisärajan läheisyydessä kiinni otetun kolmannen maan kansalaisen tilanne kuuluu direktiivin 2008/115 2 artiklan 2 kohdan a alakohdan soveltamisalaan.
49 Schengenin rajasäännöstön 25 artiklassa oikeutetaan jäsenvaltio poikkeuksellisesti ja tietyin edellytyksin palauttamaan rajavalvonta kaikille sisärajoilleen tai niiden tiettyihin osiin väliaikaisesti, jos yleiseen järjestykseen tai sisäiseen turvallisuuteen kohdistuu vakava uhka tässä jäsenvaltiossa. Saman säännöstön 32 artiklassa säädetään, että kun rajavalvonta palautetaan sisärajoille, sovelletaan ulkorajoja koskevia rajasäännöstön asiaankuuluvia säännöksiä soveltuvin osin.
50 Tältä osin on syytä todeta ensinnäkin, että koska direktiivin 2008/115 2 artiklan 2 kohdan a alakohdassa säädetty poikkeus merkitsee poikkeamista direktiivin soveltamisalasta, sitä on tulkittava suppeasti.
51 Kuten jo tämän tuomion 45 ja 47 kohdasta kuitenkin ilmenee, kyseisen säännöksen sanamuodosta, joka ei tältä osin ole miltään osin tulkinnanvarainen, ilmenee suoraan, että se koskee jäsenvaltion ulkorajalta tai jäsenvaltion ulkorajan välittömästä läheisyydestä tavatun kolmannen maan kansalaisen tilannetta. Siinä ei näin ollen millään tavalla mainita, että tällaiseen tilanteeseen voitaisiin rinnastaa kolmannen maan kansalaisen tilanne silloin, kun hänet tavataan sisärajalla, jolle rajavalvonta on palautettu Schengenin rajasäännöstön 25 artiklan nojalla, tai tällaisen sisärajan välittömässä läheisyydessä, vaikka kyseisen direktiivin antamisajankohtana asetuksen N:o 562/2006 23 ja 28 artiklassa säädettiin jo yhtäältä, että jäsenvaltiot voivat poikkeuksellisesti palauttaa rajavalvonnan sisärajoilleen niiden yleiseen järjestykseen tai niiden sisäiseen turvallisuuteen kohdistavan vakavan uhan vuoksi, ja toisaalta, että ulkorajoja koskevia tämän asetuksen asiaankuuluvia säännöksiä oli tällöin sovellettava tarvittavin muutoksin.
52 Siltä osin kuin on toiseksi kyse tavoitteesta, johon direktiivin 2008/115 2 artiklan 2 kohdan a alakohdalla pyritään, unionin tuomioistuin on jo katsonut, että kyseinen tavoite on se, että jäsenvaltioilla on kummassakin tässä säännöksessä tarkoitetussa tilanteessa edelleen mahdollisuus soveltaa ulkorajojensa osalta yksinkertaistettuja palauttamismenettelyjä eikä niiden tarvitse noudattaa kaikkia direktiivissä säädettyjä menettelyvaiheita voidakseen poistaa nopeammin maasta kolmansien maiden kansalaiset, jotka on otettu kiinni heidän ylittäessään ulkorajan (tuomio 7.6.2016, Affum, C‑47/15, EU:C:2016:408, 74 kohta).
53 Tältä osin on syytä todeta, että Schengenin rajasäännöstön 13 artiklassa tarkoitettuja kiinniottoa tai pysäyttämistä jäsenvaltion ulkorajan välittömässä läheisyydessä käsitellään direktiivin 2008/115 2 artiklan 2 kohdan a alakohdassa samalla tavalla kuin saman rajasäännöstön 14 artiklassa tarkoitettua maahanpääsyn epäämistä koskevan päätöksen tekemistä.
54 Kun on niin, kuten Schengenin rajasäännöstön 14 artiklan 4 kohdassa vahvistetaankin, että Schengen-alueelle pääsyn epäämistä koskevan päätöksen tekemisen tarkoituksena on estää kolmannen maan kansalaista, jonka pääsy on evätty, tulemasta kyseiselle alueelle, laittomasti oleskelevan kolmannen maan kansalaisen kiinniottaminen tai pysäyttäminen ulkorajan ylittämisen yhteydessä tai ulkorajan välittömässä läheisyydessä antaa toimivaltaisille kansallisille viranomaisille myös mahdollisuuden ryhtyä kyseisen henkilön kiinniottopaikka huomioon ottaen helposti ja nopeasti asianmukaisiin toimenpiteisiin hänen estämisekseen jäämästä Schengen-alueelle palauttamalla hänet välittömästi sille ulkorajalle, jonka hän on ylittänyt laittomasti.
55 Tällaisessa tilanteessa, johon liittyy erityisesti ulkorajan läheisyys, voi olla perusteltua sallia se, ettei jäsenvaltion tarvitse noudattaa kaikkia direktiivissä 2008/115 säädetyn menettelyn vaiheita, jotta sen alueella laittomasti oleskelevat kolmansien maiden kansalaiset saadaan palautetuksi nopeammin johonkin kolmanteen maahan.
56 Toisaalta pelkästään siitä seikasta, että rajavalvonta on palautettu jäsenvaltion sisärajoille, ei seuraa, että laittomasti oleskelevan kolmannen maan kansalaisen, joka on otettu kiinni sisärajan ylittämisen yhteydessä tai sisärajan välittömässä läheisyydessä, poistaminen Schengen-alueelta palauttamalla hänet välittömästi ulkorajalle olisi mahdollista nopeammin tai helpommin kuin siinä tapauksessa, että hänet olisi otettu kiinni samassa paikassa Schengenin rajasäännöstön 23 artiklan a alakohdassa tarkoitetun poliisitoimenpiteen yhteydessä silloin, kun rajavalvontaa ei ole palautettu sisärajoille.
57 Toisin kuin Saksan hallitus pääasiallisesti väittää, liikenteenharjoittajille Schengenin rajasäännöstön liitteessä V olevan A osan 2 kohdassa ja Schengenin sopimuksen soveltamisesta tehdyn yleissopimuksen 26 artiklassa asetettujen velvoitteiden huomioon ottaminen ei kyseenalaista tätä johtopäätöstä.
58 Vaikka nimittäin oletettaisiin, että näitä velvoitteita sovelletaan Schengenin rajasäännöstön 32 artiklan nojalla myös silloin, kun rajavalvonta on palautettu sisärajoille, on kuitenkin syytä todeta, että Schengenin rajasäännöstön liitteessä V olevan A osan 2 kohdasta ja Schengenin sopimuksen soveltamisesta tehdyn yleissopimuksen 26 artiklasta on seurauksena liikennöitsijöiden velvoittaminen kuljettamaan matkustajaksi ottamansa kolmannen maan kansalainen takaisin vain silloin, kun tämän henkilön pääsy on evätty rajalla, mutta ei silloin, kun kolmannen maan kansalainen on Aribin tavoin otettu kiinni tai pysäytetty hänen ylitettyään laittomasti sisärajan.
59 Tästä seuraa, että laittomasti oleskelevan kolmannen maan kansalaisen, joka on otettu kiinni sisärajan välittömässä läheisyydessä, tilannetta ei ole käsiteltävä direktiivin 2008/115 2 artiklan 2 kohdan a alakohdalla tavoitellun päämäärän kannalta eri tavoin sen mukaan, onko rajavalvonta palautettu kyseiselle sisärajalle vai ei.
60 Kolmanneksi sitä seikkaa, että direktiivin 2008/115 2 artiklan 2 kohdan a alakohdan soveltamisalaa on tulkittava suppeasti, vahvistaa myös sen asiayhteyden tarkastelu, johon kyseinen säännös kuuluu, ja erityisesti Schengenin rajasäännöstön systemaattinen tarkastelu.
61 Tältä osin on syytä todeta ensinnäkin, että kyseisestä säännöstöstä ilmenee, että sisäraja, jolle jäsenvaltio on palauttanut rajavalvonnan mainitun säännöstön 25 artiklan nojalla, ei ole samassa asemassa kuin samassa rajasäännöstössä tarkoitettu ulkoraja.
62 Schengenin rajasäännöstön 2 artiklan sanamuodon mukaan nimittäin käsitteet ”sisärajat” ja ”ulkorajat” sulkevat toisensa pois. Rajasäännöstön 32 artiklassa puolestaan säädetään vain, että kun jäsenvaltio on palauttanut rajavalvonnan sisärajoille, kyseisen säännöstön ulkorajoja koskevista säännöksistä sovelletaan soveltuvin osin vain niitä, jotka ovat asiaankuuluvia. Kuten julkisasiamies on pääasiallisesti huomauttanut ratkaisuehdotuksensa 52 kohdassa, kyseisessä 32 artiklassa ei sen sijaan säädetä, että tällaisessa tilanteessa olisi sovellettava direktiivin 2008/115 2 artiklan 2 kohdan a alakohtaa. Schengenin rajasäännöstön sanamuoto on siten sellaisenaan esteenä sille, että kyseistä direktiiviä sovellettaessa sisäraja, jolle rajavalvonta on palautettu rajasäännöstön 25 artiklan nojalla, rinnastettaisiin ulkorajaan.
63 Kuten ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin korostaa, Schengenin rajasäännöstön 5 artiklan 3 kohdassa velvoitetaan kyllä jäsenvaltiot ottamaan käyttöön tehokkaita, oikeasuhteisia ja varoittavia seuraamuksia, joita sovelletaan, jos ulkoraja ylitetään luvattomasti muualta kuin rajanylityspaikan kautta tai muulloin kuin sen vahvistettuina aukioloaikoina.
64 Siitä riippumatta, onko tämä säännös sellainen Schengenin rajasäännöstön 32 artiklassa tarkoitettu asiaankuuluva säännös, jota sovelletaan soveltuvin osin jäsenvaltion palauttaessa rajavalvonnan sisärajoilleen, on kuitenkin joka tapauksessa todettava, ettei kyseisellä säännöksellä ole millään tavoin tarkoitus poiketa direktiivillä 2008/115 vahvistetuista yhteisistä vaatimuksista ja menettelyistä, mikä lisäksi vahvistetaan nimenomaisesti rajasäännöstön 13 artiklan 1 kohdassa, jossa säädetään, että ulkorajan laittomasti ylittänyttä henkilöä kohtaan on ryhdyttävä toimenpiteisiin ja että jos kyseisellä henkilöllä ei ole oikeutta oleskella asianomaisen jäsenvaltion alueella, hänet on otettava kiinni ja häneen on sovellettava direktiivin 2008/115 mukaisia menettelyjä (ks. vastaavasti tuomio 7.6.2016, Affum, C‑47/15, EU:C:2016:408, 90 kohta).
65 Schengenin rajasäännöstön 13 artiklan 1 kohdalla pyritään siten täsmentämään rajojen valvonnan ja direktiivissä 2008/115 säädettyjen palautusmenettelyjen toteuttamisen välinen suhde (tuomio 26.7.2017, Jafari, C‑646/16, EU:C:2017:586, 69 kohta). Tästä seuraa, että toimenpiteet, joista jäsenvaltiot päättävät erityisesti Schengenin rajasäännöstön 5 artiklan 3 kohdan mukaisesti taatakseen rajojen valvonnan tehokkuuden, eivät voi muuttaa jäsenvaltioille kyseisen direktiivin mukaan kuuluvia velvoitteita.
66 Lopuksi on muistutettava, ettei direktiivissä 2008/115 suljeta pois jäsenvaltioilla olevaa valtaa tuomita vankeusrangaistukseen muista kuin yksinomaan laittomaan maahantuloon perustuvista rikoksista myös sellaisissa tilanteissa, joissa kyseisellä direktiivillä vahvistettua palautusmenettelyä ei ole vielä saatu päätökseen (tuomio 7.6.2016, Affum, C‑47/15, EU:C:2016:408, 65 kohta). Kyseinen direktiivi ei siten myöskään estä laittomasti oleskelevan kolmannen maan kansalaisen kiinniottamista tai pidättämistä silloin, kun näistä toimenpiteistä päätetään sen vuoksi, että tämän henkilön epäillään tehneen muunkin rikoksen kuin laittoman maahantulon jäsenvaltion alueelle ja erityisesti rikoksen, joka uhkaa asianomaisen jäsenvaltion yleistä järjestystä tai sisäistä turvallisuutta.
67 Edellä todetuin perustein ensimmäiseen ja toiseen kysymykseen on vastattava, että direktiivin 2008/115 2 artiklan 2 kohdan a alakohtaa, luettuna yhdessä Schengenin rajasäännöstön 32 artiklan kanssa, on tulkittava siten, että sitä ei sovelleta jäsenvaltion sisärajan välittömässä läheisyydessä kiinni otetun kolmannen maan kansalaisen, joka oleskelee jäsenvaltion alueella laittomasti, tilanteeseen edes, kun kyseinen jäsenvaltio on rajasäännöstön 25 artiklan nojalla palauttanut rajavalvonnan kyseiselle rajalle mainitun jäsenvaltion yleiseen järjestykseen tai sisäiseen turvallisuuteen kohdistuvan vakavan uhan vuoksi.
68 Kun otetaan huomioon ensimmäiseen ja toiseen kysymykseen annettu vastaus, kolmanteen kysymykseen ei ole tarpeen vastata.
69 Pääasian asianosaisten osalta asian käsittely unionin tuomioistuimessa on välivaihe kansallisessa tuomioistuimessa vireillä olevan asian käsittelyssä, minkä vuoksi kansallisen tuomioistuimen asiana on päättää oikeudenkäyntikulujen korvaamisesta. Oikeudenkäyntikuluja, jotka ovat aiheutuneet muille kuin näille asianosaisille huomautusten esittämisestä unionin tuomioistuimelle, ei voida määrätä korvattaviksi.
Jäsenvaltioissa sovellettavista yhteisistä vaatimuksista ja menettelyistä laittomasti oleskelevien kolmansien maiden kansalaisten palauttamiseksi 16.12.2008 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2008/115/EY 2 artiklan 2 kohdan a alakohtaa, luettuna yhdessä henkilöiden liikkumista rajojen yli koskevasta unionin säännöstöstä 9.3.2016 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) 2016/399 (Schengenin rajasäännöstö) 32 artiklan kanssa, on tulkittava siten, että sitä ei sovelleta jäsenvaltion sisärajan välittömässä läheisyydessä kiinni otetun kolmannen maan kansalaisen, joka oleskelee jäsenvaltion alueella laittomasti, tilanteeseen edes, kun kyseinen jäsenvaltio on rajasäännöstön 25 artiklan nojalla palauttanut rajavalvonnan kyseiselle rajalle mainitun jäsenvaltion yleiseen järjestykseen tai sisäiseen turvallisuuteen kohdistuvan vakavan uhan vuoksi.

matches: tuomioistuin tuomioistuin tuomioistuin tuomioistuin tuomioistuin tuomioistuin tuomioistuin tuomioistuin tuomioistuin tuomioistuin


text:
TANNERIN SOTASYYLLISYYS UUDELLEEN EIT:HIN
- Suomesta puuttuu eräiltä tuomioilta muutoksenhakuinstanssi
- KKO ei halunnut muutoksenhakuinstanssiksi
- EIT:n tulee todeta, että Suomi rikkoi ihmisoikeuksia
- KKO ja Oikeuskansleri vahvistaneet tuomiot vääriksi
- KKO seuraillut poliittista päätöksentekoa
- Eikö kuritushuonerangaistus ollutkaan todellinen?
- Laskiko Rytikin leikkiä puolustuspuheellaan?
- Omaehtoinen syyllisyys on absurdia
- Purkamiselle on vain mielen ja politiikan esteitä
Suomesta puuttuu eräiltä tuomioilta muutoksenhakuinstanssi
Ilkka Tanner on isoisänsä Väinö Tannerin sotasyyllisyysasiassa 12.01.2009 saattanut vireille valituksen Euroopan ihmisoikeustuomiosistuimeen (EIT). Tannerin asianajaja, varatuomari Kari Silvennoisen laatimassa valituksessa ”EIT:tä vaaditaan toteamaan, että Suomi on rikkonut Euroopan ihmisoikeussopimuksissa kansalaisille taattuja oikeuksia”.
Valituksessa tuodaan esille, että ”erityisen räikeissä tuomioissa, kuten sotasyyllisyystuomiossa, joissa keskeisiä kansalaisille taattuja oikeusperiaatteita loukataan, ei Suomessa ole lainkaan olemassa muutoksenhakuinstanssia tai mitään muutakaan orgaania, joka voisi oikaista väärät tuomiot”.
Silvennoinen toteaa, että Korkeimman oikeuden 20.10.2008 antama ratkaisu, KKO 2008:94, osoittaa tällaisen epätyydyttävän asiantilan olemassaolon.
KKO ei halunnut muutoksenhakuinstanssiksi
”KKO katsoi sotasyyllisyystuomion sisältäneen useita keskeisiä oikeusjärjestyksen periaatteiden loukkauksia. KKO ei kuitenkaan halunnut tutkia tehtyä purkuhakemusta, vaan katsoi itseltään puuttuvan toimivallan, koska sotasyllisyyslailla ei nimenomaisesti oltu säädetty tällaista toimivaltaa.”
Asianajajan mukaan KKO olisi voinyt täysin samoilla perusteilla todeta, ettei sotasyyllisyyslailla oltu suljettu pois KKO:n toimivaltaa tutkia purkuhakemus. Koska KKO ei tutkinut tehtyä purkuhakemusta, se merkitsee Euroopan ihmisoikeussopimuksessa taattujen oikeuksien loukkaamista.
EIT:n tulee todeta, että Suomi rikkoi ihmisoikeuksia
Valittaja katsoo, että ”Suomi on loukannut Euroopan ihmisoikeussopimuksen 13. artiklassa taattua tehokkaan oikeuskeinon vaatimusta sekä 7. lisäpöytäkirjan 2. artiklassa taattua oikeutta saada rikosasia tutkituksi ainakin yhden kerran muutoksenhakutuomioistuimessa”.
”Näillä perusteilla Ilkka Tanner vaatii, että EIT:n tulee todeta, että Suomi on loukannut kansalaisilleen ihmissoikeussopimuksessa taattuja oikeuksia. Valittajan tarkoituksena on paitsi korjata aikanaan tehty vääryys, myös estää tulevien, samankaltaisten oikeusloukkausten syntyminen.”
”Vaikka maassa vallitsisivat poikkeukselliset olosuhteet tai elettäisiin normaaleja aikoja, ketään eurooppalaista ei saa tuomita puolueellisten tuomareiden toimesta, epäoikeudenmukaisessa oikeudenkäynnissä ja taannehtivan laina nojalla”.
KKO ja Oikeuskansleri vahvistaneet tuomiot vääriksi
On sinänsä erikoinen tapahtuma, että taannehtivan lain nojalla on sotien jälkeen tuomittu perustuslain vastaisesti kansamme johtajia sotasyyllisyydestä, vaikka alunperin liittoutuneet puhuivat vain sotarikollisten tuomitsemisesta. Sotasyyllisinä tuomitut suomalaiset eivät olleet sotarikollisia.
Suomessa on edelleen tahoja, joka ehdottomasti haluavat estää sotasyyllisten tuomioiden purkamisen, vaikka samanaikaisesti myöntävätkin tuomiot vääriksi. Tätä perustellaan, että taannehtivan lain perusteella tuomittuja ei saa tarkastella taannehtivasti laaditun ihmisoikeusnormiston mukaan.
On kuitenkin yksiselitteistä ja jo kahdessa KKO:n tuomiossa ja Oikeuskanslerin päätöksessä todistettu, että sotasyyllisyystuomiot olivat ko. ajankohdan mukaan perustuslain vastaisia. Siitä ei pitäisi olla kenelläkään mitään erimielisyyttä.
KKO seuraillut poliittista päätöksentekoa
KKO:n kannanotto on samanlainen kuin poliittisten päättäjienkin kannanotot: asiasta vaietaan tai sen merkitys mitätöidään. KKO mitätöi itsensä muutostuomioistuimena sotasyyllisyysasiassa ja poliitikot kilvan vakuuttavat, etteivät tuomitut menettäneet mitään. Poliittinen johto ei ole tainnut kokea kuritushuonerangaistuksesta aiheutuvia menetyksiä, eikä mielikuvitus näytä siihen riittävän.
Kaikkein erikoisin väittämä tulee kuitenkin eräältä asianajajalta, joka ei hyväksy tuomioiden purkamista, koska hänen mielestään sotasyyllisyystuomioita ei koskaan ole tunnustettu todellisiksi tuomioiksi. Lähteekö ko. asianajaja mahdollisesti kaikkien tuomion saaneiden omien asiakkaittensakin osalta siitä, ettei hän tunnusta tuomioita todellisiksi? Ja onko asia sillä kuitattu?
Eikö kuritushuonerangaistus ollutkaan todellinen?
Kun Suomen eduskunta tekee lain, poliisi tutkii, syyttäjä syyttää, tuomioistuin istuu ja tuomitsee ja vankilan portit sulkevat tuomitun vuosiksi sisällensä, on tuomio harvinaisen todellinen.
Asianajaja voisi ehkä itse kokeilla, kuinka hyvin ihmisoikeudet säilyvät, kun hänet itsensä tuomitaan syyttömänä vastaavalla tavalla. Ei luulisi, että asianajajan tehtävänä on politiikan teko ja Suomen hallinnolle kumartaminen, vaan juridiikan ja elämän tosiasioiden katsominen.
Laskiko Rytikin leikkiä puolustuspuheellaan?
Tuomioiden todellisuutta voidaan selvittää sillä, että katsotaan tuomioistuimen pöytäkirjoista, olivatko ne pilapuheita ja leikkiä täynnä. Olisi peräti hämmätyttävää, jos presidentti Risto Ryti olisi laatinut oman pitkän ja loistavan puolustuspuheensa noin vain huvin vuoksi, sillä eihän mikään ollut todellista.
Tällaisia väitteitä voisi odottaa täysin kokemattomalta, ihmiselämää ja oikeudenkäyttöä tuntemattomalta, mutta ei asianajajalta. Väite on yhtä tyhjä kuin poliittiset puheet siitä, ettei kunnia mennyt tai ettei näitä tuomioita saa purkaa, koska purkamisella tuomiot vahvistettaisiin todellisiksi.
Mitä ne kaikki tuhannet tuomiot ovat, joita asianajajat yrittävät saada muutetuiksi? Ovatko ne kaikki todellisia vai epätodellisia. Muutostuomioistuimethan olisivat tarpeettomia, kun kaikki tuomiot vain todettaisiin epätodellisiksi.
Omaehtoinen syyllisyys on absurdia
Olisi toivottavaa, että EIT nyt käsittelisi tämän asian asianmukaisesti, eikä jättäisi sitä jostakin poliittisesta tai muusta mielipidesyystä käsittelemättä.
On myös toivottavaa, että oikeusministeri Tuija Brax käynnistää sotasyyllisinä tuomittujen johtajiemme tuomioiden purkamisprosessin. Tällainen tilanne, jossa Suomi vuodesta ja vuosikymmenestä toiseen itse, omaehtoisesti oman valtionjohtonsa johdolla on yhä sotaaan syyllinen kaikkea todellista tietoa vastaan, on absurdi. Se ei johda mihinkään rakentavaan tilanteeseen.
Purkamiselle on vain mielen ja politiikan esteitä
Se on täysin varmaa, että ellei asiaa nyt käsitellä asianmukaisesti ja oikeudenmukaisesti, se nousee vääjäämättä esille viimeistään muutaman vuoden kuluttua. Tämän todistaa poliittisen nuorisojärjestön yksimielinen liittoponsi asiassa. Purkuvaade ei katoa veteraanisukupolvien mukana. Se katoaa vasta, kun asia on korjattu.
Mitään todellista juridista estettä tuomioiden purkamiselle ei ole. Kaikki esteet ovat mielen ja poliittisen tahdon esteitä. Ne ovat tekosyitä, joiden taakse kenenkään oikeudenmukaisesti tuntevan suomalaisen ei pidä kätkeytyä.
Jokaiselle asiaa vastustavalle on hyvä ohje: mene itseesi ja mieti, olisitko onnellinen ja tyytyväinen, jos sinut tai sinun isäsi olisi tuomittu täysin väärin perustein vankeuteen. Olisiko se ollut sinun tai isäsi ihmisoikeuksien mukainen ratkaisu?
EIT ei voi käsitellä sotasyyllisyyttä
Kukaniin: "Minusta otsikko on ihan ok, se käsittelee sotasyyllisyyttä, erityisesti Tannerin. Tannerin asia siinä menee EIT-laitokseen."
Kyllä, Ilkka Tannerin asia, ei Väinö Tannerin.
EIT voi ratkaista onko Ilkka Tanner saanut ihmisoikeussopimuksen mukaisen oikeuskäsittelyn asialleen Korkeimmassa Oikeudessa.
EIT ei voi kumota Väinö Tannerin vuonna 1946 saamaa tuomiota, se ei kuulu EIT:n tuomiovaltaan.
jokuvaan [2009-01-19 12:20:41]
Sotasyyllisyyttähän tuo käsittelee
Minusta otsikko on ihan ok, se käsittelee sotasyyllisyyttä, erityisesti Tannerin. Tannerin asia siinä menee EIT-laitokseen.
Oikein hyvä, että sotasyyllisyyttä pidetään pinnalla. Minusta on ihan hävytöntä, että hallitus ja eduskunta pitävät meitä kaikkia syyllisinä. En tahdo olla syyllinen, koska en ollut sodan aikana syntynytkään.
Outoja, tosi outoja ihmisiä, kun haluuvat olla syyllisiä. Onko se jotain narsismia vai fobiaa vai karkuruutta?
Kukaniin [2009-01-18 22:43:54]
Hieman harhaanjohtavaa
Pieni korjaus harhaanjohtavaan otsikkoon "TANNERIN SOTASYYLLISYY UUDELLEEN EIT:HIN"
Tannerin sotasyyllisyyttä EIT ei voi purkaa ja toivottavasti sitä AA Silvennoinen nyt ei sieltä yritäkään saada. Jos yrittää niin se on sitten kolmas bumerangi takaisinpäin ja saamme nähdä taas selittelyt EIT:nkin suomettumisesta.
EIT voi tässä ottaa kantaa ainoastaan KKO:n päätökseen siinä perspektiivissä, että saiko Ilkka Tanner Euroopan Ihmisoikeussopimuksen mukaisen oikeuskäsittelyn asialleen Korkeimmassa Oikeudessa. Sotasyyllisyystuomiot ja niiden purkaminen eivät kuulu EIT:n tuomiovaltaan, sillä kuten oikeusministeriöstäkin jo huomautettiin - kansainvälisiä sopimuksia ei sovelleta taannehtivasti.
jokuvaan [2009-01-18 19:36:21]
asianajajan nimi?
Tahtoisin tietää sen asianajajan nimen, joka on tuota mieltä:
"Kaikkein erikoisin väittämä tulee kuitenkin eräältä asianajajalta, joka ei hyväksy tuomioiden purkamista, koska hänen mielestään sotasyyllisyystuomioita ei koskaan ole tunnustettu todellisiksi tuomioiksi. Lähteekö ko. asianajaja mahdollisesti kaikkien tuomion saaneiden omien asiakkaittensakin osalta siitä, ettei hän tunnusta tuomioita todellisiksi? Ja onko asia sillä kuitattu?"
Etten joutuisi tuollaisen tuomarin asiakkaaksi.
anneli [2009-01-17 16:18:48]
Singnaali venäjälle !
Oikeusministeri Tuija Braxilla on mahdollisuus nousta arvostetuksi ministeriksi, jonka takia tulee Suomen kansan myötäämään häntä kaikessa, myös hänen uraa tullaan muistamaan ja kunnioittamaan.
Asia on siitä, että voidaanko sotasyyllisyystuomiot mitätöidä venäläisten provokaationa.
Tätä ei tarvitse esittää tyyliin "täältä pesöö, kuin kissin suusta" vaan pelastetaan isänmaanystävien muistot häpeältä.
Venäläiset voisivat ajatella, pitäisikö heidän hävetä, sillä Suomi kävi kunniakasta puolustus-sotaa idän ikuista vainolaista vastaan.
Jos oma kansa ei usko ruplaan, eikä omaan valtionhallintoon, muun maaiman silmissä, sitä gloriaa ei nosteta sotakoneilla, vaan oman historian "perkaamisella", ja ennenkaikkea suvaitsevaisuudella!!
Arolla riittää asuttavaa, Karjalan maatilkku on pieni uhraus sille,että venäjä on kansa kansakuntien joukossa!
Ilkka [2009-01-17 15:41:09]
Oma kärsimys, uhraus isänmaalle!
Presidentti Risto Rytiä voi verrata nuijapäällikkö Jaakko Ilkkaan siinä, kun
oikeudenmukainen Jaakko Ilkka hirtettiin Isossakyrössä Kontsaansaaressa.
Hirttosilmukka oli kaulassa, hän sanoi kuolemattomat sanat "mulle ette mitään voi, mutta rumihille tehkää mitä vaan".
Joku oman arvonsa tunteva kaupunki saisi oman vapaudenpatsaan, ja se olisi näköispatsaana RISTO RYTI.
Ilkka [2009-01-17 11:46:46]
Hankalia asioita kun suomenhallitus ei ajattele edes tekstiviestiä pidemmälle eli millä v...n keinolla ne saataisiin ajattelemaan ryssän rikosia jne.??????
AlE [2009-01-17 01:41:13]

matches: KKO KKO KKO KKO KKO KKO KKO KKO KKO KKO KKO tuomioistuin


Ristiinan aluejohtokunnan yleisavustus - Voimistelu- ja urheiluseura Ristiinan Urheilijat ry | Mikkeli
Ristiinan aluejohtokunnan yleisavustus - Voimistelu- ja urheiluseura Ristiinan Urheilijat ry
Hyvinvoinnin ja osallisuuden lautakunta, kokous 18.10.2017
§ 49 Ristiinan aluejohtokunnan yleisavustus - Voimistelu- ja urheiluseura Ristiinan Urheilijat ry
MliDno-2017-1827
Ristiinan aluejohtokunta, 13.9.2017
Voimistelu- ja urheiluseura Ristiinan Urheilijat ry on hakenut Ristiinan aluejohtokunnalta yleisavustusta 8000 € urheilu- ja seuratoimintaan.
Ristiinan urheilijat on yleisseura, johon kuuluvat: hiihto, lentopallo, saappaanheitto, yleisurheilu, harrasteliikunta ja Metsälinnan lavatanssitoiminta.
Ristiinan aluejohtokunta puoltaa Voimistelu- ja urheiluseura Ristiinan Urheilijat ry:n 8000 €:n hakemusta osallisuuden ja hyvinvoinnin lautakunnalle.
Merkitään, että Petri Tikkanen ilmoitti olevansa esteellinen ja poistui kokouksesta tämän pykälän käsittelyn ajaksi. Ilmoitus hyväksyttiin.
Oheismateriaalina jaetaan Voimistelu- ja urheiluseura Ristiinan Urheilijat ry hakemus.
Hyvinvoinnin ja osallisuuden lautakunta päättää myöntää Ristiinan urheilijat ry:lle yleisavustusta 8 000 € urheilu- ja seuratoimintaan.
Ristiinan urheilijat ry, Ristiinan aluejohtokunta
§ 46 Vanhusneuvoston ja vammaisneuvoston edustajien läsnäolo- ja puheoikeus hyvinvoinnin ja osallisuuden lautakunnan kokouksissa
§ 47 Intendentin virka
§ 48 Hyvinvoinnin ja osallisuuden lautakunnan avustusperiaatteet
§ 50 Tuukkala-Silvasti-kaupunginosaseuran toiminta-avustus 2017
§ 51 Talouden seuranta 9/2017, Hyvinvoinnin- ja osallisuudenltk
§ 52 Hyvinvoinnin ja osallisuuden lautakunnan talousarvio vuodelle 2018 ja taloussuunnitelma vuosille 2019 - 2021


Laki munavalmistehygienialain muuttamisesta 1565/1994 - Säädökset alkuperäisinä - FINLEX ®
Olet tässä: Finlex › Lainsäädäntö › Säädökset alkuperäisinä › 1994 › 1565/1994
1565/1994
Laki munavalmistehygienialain muuttamisesta
kumotaan 28 päivänä kesäkuuta 1994 annetun munavalmistehygienialain (517/94) 44―47 § ja 44 §:n edellä oleva väliotsikko,
muutetaan 2 §:n 2 ja 3 kohta, 4 §, 5 §:n 3 kohta, 19 ja 32 §, 34 §:n 2 momentti, 35, 39 ja 49 § sekä
lisätään 2 §:ään uusi 4 kohta sekä lakiin uusi 4 a ja 4 b luku, uusi 39 a, 39 b ja 48 a § sekä 48 a §:n edelle uusi väliotsikko seuraavasti:
2) yleiseen kulutukseen tarkoitetuille munavalmisteille ennen vähittäismyyntiä tai käyttämistä muiden elintarvikkeiden valmistukseen asetettaviin elintarvikehygieenisiin vaatimuksiin;
3) yleiseen kulutukseen tarkoitettujen munavalmisteiden raaka-aineena käytettäville munille asetettaviin elintarvikehygieenisiin vaatimuksiin sekä näiden munien pakkaamiselle, säilytykselle ja kuljetukselle asetettaviin vaatimuksiin; sekä
4) muusta Euroopan unionin jäsenvaltiosta (jäsenvaltio) Suomeen toimitettujen yleiseen kulutukseen tarkoitettujen munavalmisteiden tarkastamiseen siinä yksikössä, joka Suomessa on ensimmäisenä vastaanottanut kyseisen munavalmiste-erän.
Munavalmisteita laitoksissa käsittelevän henkilökunnan terveydentilaa koskevista vaatimuksista säädetään tartuntatautilaissa (583/86) ja terveydensuojelulaissa (763/94).
Laitoksissa käytettävän veden laadusta säädetään terveydensuojelulaissa.
3) valvontaviranomaisella maa- ja metsätalousministeriötä, eläinlääkintä- ja elintarvikelaitosta, lääninhallitusta, tullilaitosta sekä kunnan valvontaviranomaista.
Valvontaviranomaisilla on oikeus tehdä valvonnan edellyttämiä tarkastuksia ja tutkimuksia ja sitä varten päästä paikkoihin, joissa harjoitetaan tässä laissa tarkoitettua toimintaa tai säilytetään tämän lain noudattamisen valvonnan kannalta merkityksellisiä tietoja.
Mitä 1 momentissä säädetään Suomen viranomaisten oikeudesta päästä tarkastettavaan laitokseen, koskee myös Euroopan yhteisön tarkastajia silloin, kun Suomea sitova kansainvälinen velvoite tätä edellyttää.
Tämän lain mukaiset valvontaviranomaiset varmistavat, että laitoksessa käytettävä vesi ja siellä munavalmisteita käsittelevän henkilökunnan terveydentila täyttävät tartuntatautilaissa ja terveydensuojelulaissa sekä niiden nojalla asetetut vaatimukset.
Tämän luvun mukaisia valvontatoimenpiteitä koskevia säännöksiä sovelletaan myös silloin, kun laitoksessa käytettävä vesi tai siellä munavalmisteita käsittelevän henkilökunnan terveydentila ei täytä 1 momentissa mainituissa laeissa ja niiden nojalla asetettuja vaatimuksia. Kunnan valvontaviranomaisen on ilmoitettava edellä tarkoitetuista puutteista asianomaiselle terveydensuojelulainja tartuntatautilain mukaiselle valvontaviranomaiselle tämän tarpeellisiksi katsomiin muihin toimenpiteisiin ryhtymistä varten.
Muusta jäsenvaltiosta Suomeen toimitettavien munavalmisteiden on oltava sellaisia, että ne voidaan saattaa markkinoille Euroopan yhteisössä. Maa- ja metsätalousministeriö antaa tarvittaessa Suomea sitovan kansainvälisen velvoitteen edellyttämät tarkemmat määräykset muusta jäsenvaltiosta Suomeen markkinoille toimitettaville munavalmisteille asetettavista vaatimuksista.
Euroopan yhteisön asianomaisten säädösten niin edellyttäessä maa- ja metsätalousministeriö voi rajoittaa muusta jäsenvaltiosta tulevien munavalmisteiden saattamista yleiseen kulutukseen Suomessa tai kieltää sen.
Munavalmisteita, jotka täyttävät tämän lain ja sen nojalla annettujen säännösten ja määräysten vaatimukset, saa toimittaa Suomesta muuhun jäsenvaltioon, jollei tässä laissa tai sen nojalla toisin säädetä tai määrätä.
Muusta jäsenvaltiosta Suomeen tulleet munavalmisteet tarkastetaan siinä yksikössä, joka Suomessa ensimmäisenä vastaanottaa kyseiset tuotteet. Tarkastuksen suorittamisesta huolehtii kunnan valvontaviranomainen.
Muusta jäsenvaltiosta Suomeen tulleisiin munavalmisteisiin kohdistuvan tarkastuksen ja muun valvonnan on oltava yhdenvertaista Suomessa valmistettujen ja käsiteltävien vastaavien tuotteiden tarkastuksen ja valvonnan kanssa. Tarkastus- ja valvontamenettelyssä noudatetaan soveltuvin osin 4 luvun säännöksiä.
Jos on perusteltua syytä epäillä, että muusta jäsenvaltiosta tulleet munavalmisteet eivät täytä tämän lain ja sen nojalla annettujen säännösten ja määräysten vaatimuksia, voivat valvontaviranomaiset toimialallaan tarkastaa kyseisen erän kuljetuksen aikana.
Mitä 4 luvussa säädetään laitosten avunantovelvollisuudesta sekä valvontaviranomaisten tiedonsaanti- ja tarkastusoikeudesta sekä näytteen saanti- ja tutkimisoikeudesta, koskee myös tässä luvussa tarkoitettuja tarkastuksia ja valvontaa sekä niihin liittyvää näytteenottoa.
Mitä 32 i §:ssä säädetään tuontitarkastuksessa hylättyjen munavalmisteiden osalta suoritettavista toimenpiteistä, koskee myös tämän luvun nojalla suoritettavia tarkastuksia.
Muusta jäsenvaltiosta munavalmisteita vastaanottavien yksiköiden toiminta
Yksiköiden, joihin muusta jäsenvaltiosta toimitetut munavalmisteet ensimmäiseksi viedään, on ennen kyseisen toiminnan aloittamista tehtävä tästä ilmoitus kunnan valvontaviranomaiselle. Kunnan valvontaviranomaisen on pidettävä yksiköistä luetteloa. Eläinlääkintä- ja elintarvikelaitoksen on pyynnöstä saatava tieto luetteloon merkityistä yksiköistä.
Edellä 1 momentissa tarkoitettujen yksiköiden on varmistettava, että niihin muusta jäsenvaltiosta toimitetut munavalmisteet täyttävät 32 a §:n 1 momentissa asetetut vaatimukset. Tätä varten tarvittavat toimenpiteet on sisällytettävä yksikön omavalvontajärjestelmään. Yksikköön tulleessa erässä omavalvonnassa havaituista puutteista on ilmoitettava kunnan valvontaviranomaiselle.
Edellä 1 momentissa tarkoitettujen yksiköiden on pidettävä kirjaa yksikköön muusta jäsenvaltiosta toimitetuista munavalmisteista. Yksiköiden on ilmoitettava niihin saapuneista eristä asianomaiselle kunnan valvontaviranomaiselle.
Euroopan yhteisön ulkopuolelta saa munavalmisteita tuoda maahan, jos ne täyttävät maa- ja metsätalousministeriön määräämät edellytykset ja tuonnin yhteydessä esitetään ministeriön määräämät asiakirjat. Maa- ja metsätalousministeriö antaa lisäksi määräykset maahantuonnissa noudatettavasta tarkastusmenettelystä ja tuontitarkastuspaikoista.
Maa- ja metsätalousministeriö voi kieltää munavalmisteiden maahantuonnin, jos siinä valtiossa, josta ne on tuotu tai josta ne ovat peräisin, vallitsevat terveydelliset epäkohdat tätä edellyttävät.
Euroopan yhteisön ulkopuolelle vietävien munavalmisteiden on täytettävä asianomaisen ostajamaan asettamat vaatimukset.
Munavalmisteiden tuontivalvontaa suorittavat tässä laissa tarkoitetut valtion viranomaiset siten kuin asetuksella tarkemmin säädetään. Tuojan on kustannuksellaan annettava tuontitarkastuksessa sekä siihen liittyvässä näytteiden ottamisessa tarvittava apu.
Vientiin toimitettavien munavalmisteiden valvonnasta huolehtii kunnan valvontaviranomainen osana laitoksen valvontaa.
Tuontitarkastuksessa hylätyt munavalmisteet on tarkastuksen suorittaneen viranomaisen määräyksen mukaisesti vietävä maasta, käytettävä tarkastuksen suorittaneen viranomaisen hyväksymään tarkoitukseen tai hävitettävä. Jollei terveydellisistä syistä tai muusta lainsäädännöstä muuta johdu, voi tuoja valita, mihin edellä mainituista toimenpiteistä tämä ryhtyy. Toimenpiteen aiheuttamista kustannuksista vastaa tavaran tuoja.
Tämän lain 21―23, 26, 28―31, 32 b, 32 d, 32 i, 33 ja 34 §:n nojalla tehtävässä päätöksessä voidaan määrätä, että päätöstä on noudatettava ennen kuin se on saanut lainvoiman tai ennen kuin oikaisuvaatimus on käsitelty, jollei valitusviranomainen tai vastaavasti oikaisuvaatimuksen käsittelevä viranomainen toisin määrää. Valitus tai oikaisuvaatimus on käsiteltävä kiireellisenä.
Kunta perii asianomaiselta toiminnanharjoittajalta kunnan hyväksymän taksan mukaisen maksun, joka vastaa suuruudeltaan enintään suoritteen tuottamisesta aiheutuvia kustannuksia:
1) laitoksen ja sen omavalvontaohjelman hyväksymisestä;
2) tämän lain mukaisen valvonnan edellyttämien näytteiden ottamisesta ja tutkimisesta; sekä
3) Euroopan talousalueen tai Euroopan yhteisön ulkopuolelle munavalmisteita vievien laitosten valvonnasta siltä osin kuin vienti edellyttää ostajamaan vaatimuksesta tavanomaista kattavampaa valvontaa.
Sen estämättä, mitä 1 momentissa säädetään, kunnan on Euroopan yhteisön säännösten niin edellyttäessä perittävä valvonnasta sekä siihen liittyvistä tarkastuksista ja tutkimuksista maksu. Maa- ja metsätalousministeriö antaa kyseisen kansainvälisen velvoitteen edellyttämät tarkemmat määräykset perittävistä maksuista.
Maa- ja metsätalousministeriö hyväksyy Suomea sitovan kansainvälisen velvoitteen mukaisesti kansalliset vertailulaboratoriot munavalmisteiden tutkimuksia varten ja määrää niiden tehtävät.
Eläinlääkintä- ja elintarvikelaitos hyväksyy vierasainetutkimuksia tekevät laboratoriot. Eläinlääkintä- ja elintarvikelaitos pitää hyväksymistään laboratorioista rekisteriä.
Neuvoston direktiivi 89/662/EY; EYVL N:o L 395, 30.12.1989, s. 13, 90/675/EY; EYVL N:o L 373, 31.12.1990, s. 1, 93/118/EY; EYVL N:o L 340, 31.12.1993, s. 15
2 §4 §5 §19 §32 §4 a luku - Euroopan yhteisön sisäisen kaupan edellyttämä valvonta32 a §32 b §32 c §32 d §32 e §4 b luku - Maahantuonti- ja maastavientivalvonta32 f §32 g §32 h §32 i §34 §35 §39 §39 a §39 b §48 a §49 §


text:
Ennakkoratkaisupyyntö – Oikeudellinen yhteistyö yksityisoikeudellisissa asioissa – Asetus (EU) N:o 1215/2012 – Erityinen toimivalta – 7 artiklan 2 alakohta – Sopimukseen perustumatonta vahingonkorvausta koskeva asia – Paikkakunta, missä vahinko sattui – Vahingon ilmenemispaikka – Vaatimus korvata vahinko, joka on aiheutunut SEUT 101 artiklan ja Euroopan talousalueesta tehdyn sopimuksen 53 artiklan vastaiseksi todetusta kartellista
Asiassa C-451/18,
jossa on kyse SEUT 267 artiklaan perustuvasta ennakkoratkaisupyynnöstä, jonka Győri Ítélőtábla (Győrin alueellinen ylioikeus, Unkari) on esittänyt 19.6.2018 tekemällään päätöksellä, joka on saapunut unionin tuomioistuimeen 10.7.2018, saadakseen ennakkoratkaisun asiassa
– DAF Trucks NV, edustajinaan M. Boronkay, ügyvéd, ja B. Winters ja J. K. de Pree, advocaten,
– Euroopan komissio, asiamiehinään M. Heller, K. Talabér-Ritz ja G. Meessen,
1 Ennakkoratkaisupyyntö koskee tuomioistuimen toimivallasta sekä tuomioiden tunnustamisesta ja täytäntöönpanosta siviili- ja kauppaoikeuden alalla 12.12.2012 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) N:o 1215/2012 (EUVL 2012, L 351, s. 1) 7 artiklan 2 alakohdan tulkintaa.
2 Tämä pyyntö on esitetty asiassa, jossa asianosaisina ovat yhtäältä Tibor-Trans Fuvarozó és Kereskedelmi Kft. (jäljempänä Tibor-Trans), Unkarin oikeuden mukaan perustettu yhtiö, ja toisaalta DAF Trucks NV, Alankomaiden oikeuden mukaan perustettu yhtiö, ja jossa vaaditaan korvausta vahingosta, jonka väitetään aiheutuneen SEUT 101 artiklan ja Euroopan talousalueesta tehdyn sopimuksen (EYVL 1994, L 1, s. 3; jäljempänä ETA-sopimus) 53 artiklan rikkomisesta.
3 Asetuksen N:o 1215/2012 johdanto-osan 15, 16 ja 34 perustelukappaleessa todetaan seuraavaa:
”(15) Tuomioistuimen toimivaltaa koskevien sääntöjen ennustettavuuden olisi oltava hyvä, ja niiden olisi perustuttava periaatteeseen, jonka mukaan toimivaltainen tuomioistuin määräytyy pääsääntöisesti vastaajan kotipaikan perusteella. Vastaajan kotipaikan tuomioistuimen olisi aina oltava toimivaltainen, lukuun ottamatta joitakin tarkoin rajattuja tapauksia, joissa riita-asian kohteen tai osapuolten sopimusvapauden vuoksi jokin muu liittymäperuste on oikeutettu. Oikeushenkilöiden kotipaikka olisi määriteltävä itsenäisesti yhteisten sääntöjen avoimuuden lisäämiseksi ja toimivaltaristiriitojen välttämiseksi.
(16) Moitteettoman lainkäytön helpottamiseksi tai tuomioistuimen ja riita-asian läheisen liittymän vuoksi olisi oltava vaihtoehtoisia toimivaltaperusteita vastaajan kotipaikan mukaan määräytyvän toimivaltaperusteen lisäksi. Läheisellä liittymällä olisi taattava oikeusvarmuus ja vältettävä mahdollisuus siitä, että vastaaja haastetaan sellaisen jäsenvaltion tuomioistuimeen, johon hän ei kohtuudella ole voinut odottaa joutuvansa. Tämä on tärkeää erityisesti silloin, kun riita-asia koskee sopimukseen perustumattomia velvoitteita, jotka johtuvat yksityisyyden tai henkilöön liittyvien oikeuksien loukkauksesta, esimerkiksi kunnianloukkauksesta.
(34) Olisi varmistettava jatkuvuus [tuomioistuimen toimivallasta sekä tuomioiden täytäntöönpanosta yksityisoikeuden alalla 27.9.1968 tehdyn] yleissopimuksen [(EYVL 1972, L 299, s. 32)], [tuomioistuimen toimivallasta sekä tuomioiden tunnustamisesta ja täytäntöönpanosta siviili- ja kauppaoikeuden alalla 22.12.2000 annetun neuvoston] asetuksen (EY) N:o 44/2001 [(EYVL 2001, L 12, s. 1)] ja tämän asetuksen välillä, minkä vuoksi olisi säädettävä siirtymäsäännöksistä. Saman jatkuvuuden olisi koskettava myös Euroopan unionin tuomioistuimen tulkintaa vuoden 1968 Brysselin yleissopimuksesta ja sen korvaavista asetuksista.”
4 Asetuksen N:o 1215/2012 I luvussa, jonka otsikko on ”Soveltamisala ja määritelmät”, olevan 1 artiklan 1 kohdassa säädetään seuraavaa:
”Tätä asetusta sovelletaan siviili- ja kauppaoikeudellisissa asioissa, riippumatta siitä, millaisessa tuomioistuimessa niitä käsitellään. – – ”
5 Tämän asetuksen II luku, jonka otsikko on ”Toimivalta”, sisältää muun muassa 1 jakson, jonka otsikko on ”Yleiset säännökset”, ja 2 jakson, jonka otsikko on ”Erityinen toimivalta”. Mainitun asetuksen 4 artiklan, joka kuuluu tähän 1 jaksoon, 1 kohdassa säädetään seuraavaa:
6 Asetuksen N:o 1215/2012 7 artiklassa, joka on sen II luvun 2 jaksossa, säädetään seuraavaa:
7 Euroopan komissio antoi 19.7.2016 [SEUT] 101 artiklan ja ETA-sopimuksen 53 artiklan mukaisesta menettelystä päätöksen C(2016) 4673 final (asia AT.39824 – Kuorma-autot), jonka tiivistelmä julkaistiin Euroopan unionin virallisessa lehdessä 6.4.2017 (EUVL 2017, C 108, s. 6; jäljempänä kyseinen päätös).
8 Komissio on kyseisellä päätöksellä todennut, että 15 kansainvälistä kuorma-autonvalmistajaa, joista yksi on DAF Trucks, on kahden eri tuoteryhmän eli 6–16 tonnin tai yli 16 tonnin suuruisten kuorma-autojen tai vetoautojen osalta osallistunut kartelliin.
9 Tämän päätöksen mukaan kartelli muodostaa yhtenä kokonaisuutena pidettävän jatkuvan SEUT 101 artiklan ja ETA-sopimuksen 53 artiklan rikkomisen kolmen osallistujayhtiön osalta 17.1.1997–20.9.2010 ja kahdentoista muun osallistujayhtiön, joista yksi oli DAF Trucks, osalta 17.1.1997–18.1.2011. Rikkominen koostui salaisista yhteistoimintajärjestelyistä, jotka koskivat kuorma-autojen hinnoittelua ja niiden bruttohintojen korottamista Euroopan talousalueella (ETA) sekä Euro 3–6 ‑standardien edellyttämien päästövähennystekniikoiden käyttöönoton ajankohtaa ja kustannusten siirtämistä eteenpäin.
10 Kyseisestä päätöksestä ilmenee, että yhtiöiden, joille päätös on osoitettu, päätoimipaikat olivat suoraan mukana hintaa, hinnankorotuksia ja uusien päästöstandardien käyttöönottoa koskevissa keskusteluissa vuoteen 2004 asti ja että viimeistään elokuusta 2002 lähtien keskusteluja käytiin saksalaisten tytäryritysten kautta, jotka raportoivat eriasteisesti kukin omalle päätoimipaikalleen.
11 Komissio katsoi, että SEUT 101 artiklan rikkominen ulottui koko ETA:han ja kesti 17.1.1997–18.1.2011. Näin ollen se määräsi sakkoja kaikille osallistuneille yksiköille, mukaan lukien DAF Trucks, lukuun ottamatta yksikköä, jolle on myönnetty sakkoimmuniteetti.
12 Kuten unionin tuomioistuimen käytettävissä olevasta asiakirja-aineistosta ilmenee, Tibor-Trans on kansallista ja kansainvälistä tavaraliikennettä harjoittava yhtiö, joka on vuosina 2000–2008 asteittain investoinut uusien kuorma-autojen hankintaan. Tibor-Trans ei voinut loppukäyttäjänä ostaa suoraan tuottajilta, vaan sen oli turvauduttava Unkariin sijoittautuneisiin jälleenmyyjiin. Se sai rahoituksen samoin Unkarissa toimivilta leasingyrityksiltä ostoleasingsopimusten avulla, jolloin leasingin antaja lisäsi Tibor-Transin sopimaan hintaan leasingkulut ja oman voittomarginaalinsa. Kuorma-autojen omistusoikeus siirtyi Tibor-Transille leasingsopimuksen päätyttyä ja tämän täytettyä siitä johtuvat velvollisuutensa.
13 Pääasiassa on riidatonta, että Tibor-Trans ei ole koskaan ostanut kuorma-autoja suoraan DAF Trucksilta.
14 Ennakkoratkaisupyynnöstä ilmenee, että myös muut Unkarin oikeuden mukaan perustetut yhtiöt tekivät hankintoja kyseisessä päätöksessä tarkoitettuna ajanjaksona. Nämä yhtiöt sulautuivat 4.4.2007 Tibor-Transiin, jolle niiden oikeudet ja velvollisuudet siirtyivät.
15 Tibor-Trans nosti 20.7.2017 Győri Törvényszékissä (Győrin alioikeus, Unkari) DAF Trucksia vastaan sopimussuhteen ulkopuoliseen vastuuseen perustuvan vahingonkorvauskanteen, joka koski väitettyä vahinkoa, joka sille oli aiheutunut sen hankittua kuorma-autoja hinnoilla, joita oli vääristetty salaisilla yhteistoimintajärjestelyillä, joihin DAF Trucks oli osallistunut.
16 Tibor-Trans väittää, että Unkarin tuomioistuinten kansainvälinen toimivalta käsitellä pääasia perustuu asetuksen N:o 1215/2012 7 artiklan 2 alakohtaan, sellaisena kuin sitä on tulkittu unionin tuomioistuimen oikeuskäytännössä muun muassa 21.5.2015 annetussa tuomiossa CDC Hydrogen Peroxide (C‑352/13, EU:C:2015:335); sen mukaan on niin, että kun eri jäsenvaltioihin sijoittautuneilta vastaajilta vaaditaan tuomioistuimessa vahingonkorvausta yhtenä kokonaisuutena pidettävästä jatketusta kilpailusääntöjen rikkomisesta, johon ne ovat osallistuneet useissa jäsenvaltioissa eri ajankohtina ja eri paikkakunnilla, ja kun komissio on todennut tämän SEUT 101 artiklan ja ETA-sopimuksen 53 artiklan rikkomisen, kukin väitetysti vahinkoa kärsinyt voi nostaa kanteen oman kotipaikkansa tuomioistuimessa.
17 DAF Trucks kiistää unkarilaisten tuomioistuinten kansainvälisen toimivallan ja katsoo, että pääasian erityispiirteet osoittavat, että 21.5.2015 annettu tuomio CDC Hydrogen Peroxide (C‑352/13, EU:C:2015:335) ei ole käsiteltävässä asiassa merkityksellinen. Se vetoaa tältä osin siihen, että yhtäältä salaiset kokoukset pidettiin Saksassa, minkä vuoksi Saksan tuomioistuinten pitäisi olla toimivaltaisia, ja että toisaalta se ei ole koskaan ollut Tibor-Transin kanssa suorassa sopimussuhteessa, joten se ei ole voinut perustellusti odottaa, että sitä vastaan nostetaan kanne unkarilaisissa tuomioistuimissa.
18 Győri Törvényszék totesi 19.4.2018 antamallaan päätöksellä, ettei sillä ole toimivaltaa tutkia pääasiaa, koska asetuksen N:o 1215/2012 7 artiklan 2 alakohdan soveltamisen kannalta liittymäperusteena on pidettävä sitä paikkaa, jossa vahingon aiheuttanut kausaaliyhteydessä oleva tapahtuma sattui, eli salaisten yhteistoimintajärjestelyjen toteuttamispaikkaa.
19 Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin, jolle on valitettu tästä päätöksestä, epäilee sitä, voidaanko pääasiassa soveltaa analogisesti 21.5.2015 annetun tuomion CDC Hydrogen Peroxide (C‑352/13, EU:C:2015:335) mukaista päättelyä, koska asianosaisten välillä ei ole suoraa sopimussuhdetta. Se esittää myös varaumia siitä mahdollisuudesta, että kyseinen tuomio voisi johtaa forum actoris ‑säännön vakiintumiseen, mikä olisi asetuksen N:o 1215/2012 tavoitteen vastaista.
20 Ennakkoratkaisupyyntöön ei sisälly seikkoja, joiden perusteella voitaisiin päätellä, että pääasiassa olisi riitautettu se, että unkarilaiset tuomioistuimet eivät voi perustaa kansainvälistä toimivaltaansa vahingon aiheuttaneen kausaaliyhteydessä olevan tapahtuman paikkaan, koska mitään SEUT 101 artiklan rikkomisen muodostavista salaisista yhteistoimintajärjestelyistä ei toteutettu Unkarissa. Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin pohtii näin ollen, voivatko unkarilaiset tuomioistuimet kuitenkin perustaa toimivaltansa väitetyn vahingon ilmenemispaikkaan.
21 Näissä olosuhteissa Győri Ítélőtábla (Győrin alueellinen muutoksenhakutuomioistuin, Unkari) päätti lykätä asian käsittelyä ja esittää unionin tuomioistuimelle seuraavan ennakkoratkaisukysymyksen:
”Onko – – asetuksen – – N:o 1215/2012 7 artiklan 2 alakohdan erityistä toimivaltaa koskeva sääntö ymmärrettävä siten, että jäsenvaltion tuomioistuin on toimivaltainen ’sen paikkakunnan tuomioistuimena, missä vahinko sattui’, jos
– väitettyä vahinkoa kärsineen [pääasian] kantajan kotipaikka tai paikka, jossa sijaitsee sen taloudellisen toiminnan tai varallisuusetujen keskus, sijaitsee kyseisessä valtiossa
– [pääasian] kantaja nojaa ainoaa vastaajaa (kuorma-autojen valmistaja), jonka kotipaikka on toisessa unionin jäsenvaltiossa, kohtaan esittämänsä vaatimukset komission [SEUT] 101 artiklan 1 kohdan – – nojalla tekemään päätökseen, jolla todetaan rikkominen, joka koostui salaisista yhteistoimintajärjestelyistä kuorma-autojen hinnoittelemiseksi ja bruttohintojen korottamiseksi ETA-alueella, ja kyseisellä päätöksellä on muitakin adressaatteja kuin [pääasian] vastaaja
– [pääasian] kantaja hankki ainoastaan muiden kartellissa mukana olleiden yritysten valmistamia kuorma-autoja
– ei ole tiedossa, että yhtäkään kilpailun rajoittamiseksi luokiteltua kokousta olisi järjestetty [jäsen]valtiossa, jonka tuomioistuimessa asiaa käsitellään
– [pääasian] kantaja hankki, näkemyksensä mukaan vääristynein hinnoin, kuorma-autoja pääsääntöisesti [jäsen]valtiossa, jonka tuomioistuimessa asiaa käsitellään, tekemällä ostoleasingsopimuksia kyseisessä maassa toimivien yritysten kanssa, mutta väittää käyneensä neuvottelut suoraan ajoneuvojen jälleenmyyjäliikkeiden kanssa ja siten, että leasingin antaja lisäsi jälleenmyyjäliikkeiden kanssa sovittuun hintaan oman voittomarginaalinsa sekä leasingkulut, ja kantaja puolestaan sai leasingsopimuksen täyttämisen ja päättymisen jälkeen ajoneuvojen omistusoikeuden itselleen?”
22 Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin tiedustelee kysymyksellään lähinnä, onko asetuksen N:o 1215/2012 7 artiklan 2 alakohtaa tulkittava siten, että kun on kyse vahingon, joka on aiheutunut sellaisesta SEUT 101 artiklan rikkomisesta, joka koostuu muun muassa kuorma-autojen hinnoittelusta ja bruttohintojen korotuksista salaisilla yhteistoimintajärjestelyillä, korvaamista koskevasta kanteesta, ”paikkakuntana, missä vahinko sattui”, voidaan pitää paikkaa, jossa vahingonkärsijä väittää kärsineensä tämän vahingon, vaikka kanne nostetaan sellaista kyseessä olevan kartellin osallistujaa vastaan, jonka kanssa vahingonkärsijä ei ollut sopimussuhteessa.
23 Ensiksi on huomattava, että vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan on niin, että siltä osin kuin asetuksella N:o 1215/2012 kumotaan ja korvataan asetus N:o 44/2001, jolla korvattiin tuomioistuimen toimivallasta sekä tuomioiden täytäntöönpanosta siviili- ja kauppaoikeuden alalla 27.9.1968 tehty yleissopimus, sellaisena kuin se on muutettuna peräkkäisillä sopimuksilla uusien jäsenvaltioiden liittymisestä tähän yleissopimukseen, unionin tuomioistuimen tekemä tulkinta näiden viimeksi mainittujen oikeudellisten välineiden säännöksistä ja määräyksistä koskee myös asetusta N:o 1215/2012, mikäli näiden säännösten ja määräysten voidaan katsoa ”vastaavan toisiaan” (ks. vastaavasti tuomio 31.5.2018, Nothartová, C‑306/17, EU:C:2018:360, 18 kohta; tuomio 15.11.2018, Kuhn, C‑308/17, EU:C:2018:911, 31 kohta ja tuomio 28.2.2019, Gradbeništvo Korana, C‑579/17, EU:C:2019:162, 45 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
24 Toiseksi on huomattava, että pääasiassa kyseessä olevan kaltainen kanne, jolla pyritään saamaan korvausta väitetyistä unionin kilpailuoikeuden loukkaamisista aiheutuneesta vahingosta, kuuluu asetuksen N:o 1215/2012 1 artiklan 1 kohdassa tarkoitetun käsitteen ”siviili- ja kauppaoikeudellinen asia” soveltamisalaan, ja se kuuluu näin ollen tämän asetuksen soveltamisalaan (ks. vastaavasti tuomio 23.10.2014, flyLAL-Lithuanian Airlines, C‑302/13, EU:C:2014:2319, 28 kohta).
25 Kolmanneksi on myös huomattava – kuten unionin tuomioistuin on toistuvasti todennut asetuksen N:o 1215/2012 7 artiklan 2 alakohtaa koskevassa oikeuskäytännössään –, että käsite ”paikkakunta, missä vahinko sattui” tarkoittaa samalla sekä vahingon ilmenemispaikkaa että siihen kausaaliyhteydessä olevan tapahtuman paikkaa, joten vastaajaa vastaan voidaan kantajan valinnan mukaan nostaa kanne näistä jommankumman paikkakunnan tuomioistuimessa (tuomio 28.1.2015, Kolassa, C‑375/13, EU:C:2015:37, 45 kohta; tuomio 16.6.2016, Universal Music International Holding, C‑12/15, EU:C:2016:449, 28 kohta ja 5.7.2018, flyLAL-Lithuanian Airlines, C‑27/17, EU:C:2018:533, 28 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
26 Käsiteltävässä asiassa ennakkoratkaisupyynnöstä ei voida päätellä, että olisi riitautettu se, etteivät unkarilaiset tuomioistuimet voi perustaa kansainvälistä toimivaltaansa käsitellä pääasia siihen paikkakuntaan, jossa väitettyyn vahinkoon kausaaliyhteydessä oleva tapahtuma on sattunut, koska mitään SEUT 101 artiklan rikkomisen muodostavasta salaisesta yhteistoimintajärjestelystä ei toteutettu Unkarissa. Esitetty kysymys koskee ainoastaan väitetyn vahingon, joka muodostuu keinotekoisesti korotetun hinnan, kuten pääasian kartellin kohteena olleiden kuorma-autojen hinnan, vuoksi maksetuista lisäkustannuksista, ilmenemispaikan määrittämistä.
27 Tällaisen vahingon ilmenemispaikan määrittämisestä on huomattava, että se riippuu kysymyksestä, onko kyse välittömässä kausaaliyhteydessä olevasta tapahtumasta johtuvasta alkuperäisestä vahingosta, jonka tapahtumapaikka voi muodostaa perustan asetuksen N:o 1215/2012 7 artiklan 2 alakohdan mukaiselle toimivallalle, vai onko kyse myöhemmistä haitallisista seurauksista, jotka eivät voi olla toimivaltaperusteena tämän säännöksen nojalla (ks. vastaavasti tuomio 5.7.2018, flyLAL-Lithuanian Airlines, C‑27/17, EU:C:2018:533, 31 kohta).
28 Tästä unionin tuomioistuin on todennut, että ilmaisua ”paikkakunta, missä vahinko sattui” ei voida tulkita laajentavasti niin, että siihen sisältyisivät kaikki paikkakunnat, joissa voi ilmetä sellaisen seikan aiheuttamia vahingollisia seurauksia, joka on jo aiheuttanut toisella paikkakunnalla tosiasiassa ilmenneen vahingon. Näin ollen se on tarkentanut, ettei tätä käsitettä voida tulkita siten, että siihen sisältyisi se paikkakunta, jossa vahingonkärsijä väittää hänelle aiheutuneen sellaista varallisuusvahinkoa, joka on alun perin toisessa valtiossa tapahtuneen ja hänelle siellä kärsimänsä vahingon seuraus (tuomio 5.7.2018, flyLAL-Lithuanian Airlines, C‑27/17, EU:C:2018:533, 32 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
29 Unionin tuomioistuin on myös todennut perustellusti tuomioistuimen toimivallasta sekä tuomioiden täytäntöönpanosta siviili- ja kauppaoikeuden alalla 27.9.1968 tehdyn yleissopimuksen, sellaisena kuin se on muutettuna peräkkäisillä sopimuksilla uusien jäsenvaltioiden liittymisestä tähän yleissopimukseen, 5 artiklan 3 kohdan, jonka sanamuoto vastaa asetuksen N:o 1215/2012 7 artiklan 2 alakohtaa, osalta, että vahinko, joka on vain välillinen seuraus vahingosta, joka aiheutui alun perin muille henkilöille, jotka olivat aiheutuneen vahingon välittömiä kärsijöitä muulla kuin sillä paikkakunnalla, jossa välilliselle vahingonkärsijälle aiheutui tämän jälkeen vahinkoa, ei voi olla perusta tähän määräykseen perustuvalle tuomioistuimen toimivallalle (ks. vastaavasti tuomio 11.1.1990, Dumez France ja Tracoba, C‑220/88, EU:C:1990:8, 14 ja 22 kohta).
30 Kuten unionin tuomioistuimella olevasta asiakirja-aineistosta ilmenee ja jollei ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen tekemästä tosiseikkojen arvioinnista muuta johdu, Tibor-Transin väittämä vahinko muodostuu lisäkustannuksista, jotka on maksettu sellaisten kuorma-autoihin sovellettujen keinotekoisten hintojen vuoksi, jotka johtuvat salaisista yhteistoimintajärjestelyistä, jotka muodostavat yhtenä kokonaisuutena pidettävän jatketun SEUT 101 artiklan rikkomisen, joka vaikutti koko ETA-alueella 17.1.1997–18.1.2011 ja johon osallistuivat 15 kuorma-autojen kansainvälistä valmistajaa, joista yksi oli DAF Trucks. Mainitusta asiakirja-aineistosta ilmenee myös, että Tibor-Trans ei ostanut kuorma-autoja suoraan kyseisen kartellin osallistujilta vaan ne myytiin alun perin unkarilaisille autojen jälleenmyyjille, jotka siirsivät hintojen nousun Tibor-Transin kaltaisille loppukäyttäjille.
31 Väitetyn vahingon luonteesta on huomautettava, että se ei ole pelkkä taloudellinen seuraus siitä vahingosta, jonka suorat ostajat, kuten unkarilaiset autojen jälleenmyyjät, olisivat voineet kärsiä ja joka olisi voinut olla myynnin väheneminen hinnankorotuksen johdosta. Pääasiassa väitetty vahinko on sitä vastoin olennaisesti seurausta lisäkustannuksista, joita on maksettu keinotekoisesti korotettujen hintojen vuoksi, ja se on näin ollen välitön seuraus SEUT 101 artiklassa tarkoitetusta rikkomisesta ja se on siis välitön vahinko, jonka perusteella jäsenvaltion, jonka alueella se ilmeni, tuomioistuimet voivat lähtökohtaisesti olla toimivaltaisia.
32 Tällaisen vahingon ilmenemispaikasta on todettava, että kyseisestä päätöksestä ilmenee, että todettu SEUT 101 artiklan rikkominen ulottui koko ETA:han. Se on siten vääristänyt kilpailua näillä markkinoilla, joihin Unkari on myös kuulunut 1.5.2004 alkaen.
33 Silloin kun markkinat, joihin kilpailua rajoittava käyttäytyminen vaikuttaa, sijaitsevat sen jäsenvaltion alueella, jossa vahinkoa väitetään tapahtuneen, on katsottava, että asetuksen N:o 1215/2012 7 artiklan 2 alakohdan soveltamista varten vahingon ilmenemispaikan on katsottava sijaitsevan tässä jäsenvaltiossa (ks. vastaavasti tuomio 5.7.2018, flyLAL-Lithuanian Airlines, C‑27/17, EU:C:2018:533, 40 kohta).
34 Tämä ratkaisu vastaa nimittäin tuomioistuinten toimivaltaa koskevien sääntöjen tavoitteita läheisyydestä ja ennustettavuudesta, koska yhtäältä sen jäsenvaltion tuomioistuimet, jossa kyseiset markkinat sijaitsevat, ovat parhaassa asemassa tutkimaan tällaiset korvausvaatimukset ja koska toisaalta taloudellinen toimija, joka käyttäytyy kilpailua rajoittavalla tavalla, voi kohtuudella odottaa, että sitä vastaan nostetaan kanne sen paikan tuomioistuimissa, jossa sen käyttäytyminen on vääristänyt terveen kilpailun sääntöjä (ks. vastaavasti tuomio 5.7.2018, flyLAL-Lithuanian Airlines, C‑27/17, EU:C:2018:533, 40 kohta).
35 Kuten komissio totesi kirjallisissa huomautuksissaan ja kuten 5.7.2018 annetun tuomion flyLAL-Lithuanian Airlines (C‑27/17, EU:C:2018:533) 41 kohdassa myös todettiin, vahingon ilmenemispaikan tällainen määrittäminen on yhdenmukainen sopimukseen perustumattomiin velvoitteisiin sovellettavasta laista 11.7.2007 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 864/2007 (Rooma II) (EUVL 2007, L 199, s. 40) johdanto-osan seitsemännessä perustelukappaleessa todettujen johdonmukaisuutta koskevien vaatimusten kanssa, koska tämän asetuksen 6 artiklan 3 kohdan a alakohdassa säädetään, että kilpailulainsäädäntöön perustuviin vahingonkorvauskanteisiin sovelletaan sen maan lakia, jonka markkinoihin rajoittaminen vaikuttaa tai saattaa vaikuttaa.
36 Ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen esiin tuomista muista erityisistä olosuhteista, jotka liittyvät siihen, että Tibor-Trans on toiminut yhtä ainoaa kyseiseen rikkomiseen osallistunutta yritystä vastaan, jolta se ei ole suoraan hankkinut tavaraa, on todettava komission tavoin, että yhtenä kokonaisuutena pidettävä jatkettu kilpailusääntöjen rikkominen merkitsee sen tekijöiden yhteisvastuuta. Näin ollen se, että Tibor-Trans on nostanut tuomioistuimessa kanteen ainoastaan yhtä tekijää vastaan eikä ole hankkinut tältä suoraan tavaraa, ei voi horjuttaa tämän tuomion 31–33 kohdassa esitettyjä päätelmiä asetuksen N:o 1215/2012 7 artiklan 2 alakohdassa säädetystä toimivaltasäännöstä.
37 Edellä esitetyn perusteella esitettyyn kysymykseen on vastattava, että asetuksen N:o 1215/2012 7 artiklan 2 alakohtaa on tulkittava siten, että kun on kyse vahingon, joka on aiheutunut sellaisesta SEUT 101 artiklan rikkomisesta, joka koostuu muun muassa kuorma-autojen hinnoittelusta ja bruttohintojen korotuksista salaisilla yhteistoimintajärjestelyillä, korvaamista koskevasta kanteesta, ”paikkakunta, missä vahinko sattui” tarkoittaa pääasian kaltaisessa tilanteessa markkinapaikkaa, johon rikkominen vaikuttaa, eli paikkaa, jossa markkinahintoja on vääristetty ja jossa vahingonkärsijä väittää kärsineensä tämän vahingon, vaikka kanne kohdistuu sellaiseen kyseisen kartellin osallistujaan, jonka kanssa vahingonkärsijä ei ollut sopimussuhteessa.
Tuomioistuimen toimivallasta sekä tuomioiden tunnustamisesta ja täytäntöönpanosta siviili- ja kauppaoikeuden alalla 12.12.2012 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) N:o 1215/2012 7 artiklan 2 alakohtaa on tulkittava siten, että kun on kyse vahingon, joka on aiheutunut sellaisesta SEUT 101 artiklan rikkomisesta, joka koostuu muun muassa kuorma-autojen hinnoittelusta ja bruttohintojen korotuksista salaisilla yhteistoimintajärjestelyillä, korvaamista koskevasta kanteesta, ”paikkakunta, missä vahinko sattui” tarkoittaa pääasian kaltaisessa tilanteessa markkinapaikkaa, johon rikkominen vaikuttaa, eli paikkaa, jossa markkinahintoja on vääristetty ja jossa vahingonkärsijä väittää kärsineensä tämän vahingon, vaikka kanne kohdistuu sellaiseen kyseisen kartellin osallistujaan, jonka kanssa vahingonkärsijä ei ollut sopimussuhteessa.

matches: tuomioistuin tuomioistuin tuomioistuin tuomioistuin tuomioistuin tuomioistuin tuomioistuin