text:
615. Summum jus summa injuria: professoripeliä Finnairin turvaamistoimiasiassa?
1. Kirjoitin 5.6. blogijutun 605 otsikolla "Onko käräjäoikeuden päätös Finnairin teknisten lakon keskeyttämisestä laiton"? Kirjoitus löytyy tästä.
2. Kirjoitus oli kannanotto saman päivän Helsingin Sanomissa julkaistuun toimittaja Petri Sajarin juttuun, jossa väitettiin "kissankokoisin kirjaimin" ja tuolle isolle lehdelle tyypilliseen mahtipontiseen ja kaikkitietävään tyyliin, että käräjäoikeuden Finnairin tekniikalle määrätyt sakot ovat lainvastaisia. Toimittaja Sajarin juttu perustui, kuten hänen juttunsa yleensäkin, parin hieman yksipuolisella tavalla valitun oikeustieteilijän lausumiin, jotka toimittaja oli lähinnä vain kirjannut muistiin. Itse en nähnyt käräjäoikeuden kyseisessä turvaamistoimipäätöksessä lainvastaisuutta.
3. Tiedämme, miten tuossa lakossa sitten kävi. Käräjäoikeus asetti väliaikaisella turvaamistoimella oikeudenkäymiskaaren (OK) 7 luvun 3 §:n nojalla Finnairin teknisiä työntekijöitä edustaville kuudelle ammattiliitolla sekä Ammattiliitto Prolle, jonka puheenjohtajana on oikeustieteen kandidaatti Antti Rinne (sdp), yhteensä 2,8 milj. euron uhkasakon lakon opettamiseksi. Päätös tepsi, vauhdituslakko jonka työntekijät ja ammattiliitot olivat niille ominaiseen reteeseen tyyliin ilmoittaneet kestävän viikon, loppui heti ja työriidan osapuolet pääsivät muutaman päivän kuluttua sovintoon. Finnairin hakemuksesta käräjäoikeus sittemmin peruutti väliaikaisen turvaamistoimen.
4. Kaikki tiesivät hyvin jo etukäteen, että ammattiliittojen masinoima lakko oli laiton eli työrauhavelvollisuuden vastainen. Tämä todettiin sitten virallisesti parin viikon kuluttua eli 19.6., jolloin työtuomioistuin, jonne Palvelualojen työnantajat PALTA ry oli haastanut Ammattiliitto Pron sekä Finnairin tekniset ry:n ja Suomen Lentovirkailijat ry:n, totesi yksimielisellä päätöksellään lakon laittomaksi ja määräsi vastaajayhdistykset maksamaan hyvityssakkoa "huikeat" 10 500 euroa; hyvityssakon enimmäismäärä on 29 500 euroa. Työtuomioistuimen tuomio TT 2012:74 löytyy tästä.
Toisella samassa asiassa antamallaan tuomiolla (TT 2012:75) työtuomioistuin tuomitsi Ilmailualan Unionin ja Ilmailuteknisten Ammattiyhdistyksen maksamaan hyvityssakkoa, edellisen 5 000 euroa ja jälkimmäisen 4 000 euroa.
5. Työtuomioistuin ei - tietenkään - ottanut tuomioissaan kantaa siihen, oliko käräjäoikeuden aiemmin määräämä turvaamistoimipäätös lakon väliaikaisesta lopettamisesta aiheellinen. Työtuomioistuin jätti ammattiliittojen vaatimukset käräjäoikeuden turvaamistoimen peruuttamisesta tutkimatta. Tämän vuoksi on todella hämmästyttävää, miten Pron puheenjohtaja Antti Rinne kiirehti työtuomioistuimen ratkaisujen antamisen jälkeen julistamaan Yle Uutisille, että työtuomioistuin oli muka katsonut käräjäoikeuden päätöksen perustuslain vastaiseksi! Täytä puppua!
6. Lakon keskeyttäminen käräjäoikeuden turvaamistoimipäätöksellä oli tietenkin kova paikka ammattiliitoille ja erityisesti Pron nokkamiehelle Antti Rinteelle. Tämä Rinnehän tunnetaan tyyppinä, joka tavoittelee harteilleen lakkokenraalin viittaa, jota ovat aiemmin kantaneet sellaiset ay-pomot kuin Niilo Wälläri, Risto Kuisma ja Timo Räty. Kuukausi sitten Antti Rinne päätti tehdä vielä yhden uuden aluevaltauksen ja ilmoittautui demareiden puoluekokouksessa puolueen varapuheenjohtajakisaan, mutta manööveri ei onnistunut.
7. Käräjäoikeuden päätös on jäänyt kaivelemaan myös Suomen suurinta työväenlehteä ja toimittaja Petri Sajaria sekä hänen professoritiimiinsä. Eilisessä Hesarissa Sajari on nimittäin palannut asiaan jutussa, joka on varustettu otsikoilla "Tuomaripeliä työtaistelussa" (C 5). Jutun alaotsikko on myös paljon puhuva ja kertoo, kenen ja millä asialla jutussa liikutaan: "Finnair ja Helsingin käräjäoikeus näyttivät työntekijöille, kuinka lakko lopetetaan lyhyeen. Nyt ammattiliitto vaatii käräjätuomarin toimien tutkintaa". Kyseinen käräjätuomari eli Timo Jääskeläinen, jonka kimppuun toimittaja ja hänen haastateltavansa tuntuvat haluavan iskeä oikein vimmalla, mainitaan Sajarin jutussa nimeltä, mutta - kas kummaa - häneltä ei ole edes pyydetty lausuntoa; tästä ei ainakaan ole jutussa minkäänlaista mainintaa.
8. Toimittaja Sajarin "päälähde" jutussa on Turun yliopiston aiemmin arvostamani prosessioikeuden piakkoin eläköityvä professori Antti Jokela, jota Sajari oli haastatellut jo 5.6. julkaistussa jutussaan. Jokela tuntuu käyvän tapauksen johdosta yllättävän "kuumana" - olisiko helteillä osuutta asiaan? Pro et contra - tyyppinen ajattelu tuntuu unohtuvan Jokelalta tyystin, sillä niin yksipuolisen kiivaasti hän rusikoi, ainakin yrittää rusikoida, käräjäoikeutta ja Finnairia. Toimittaja Sajarin toinen haastateltava eli työoikeuden professori Seppo Koskinen sentään esittää lausunnoissaan hieman viileämpää harkintaa.
9. Olen jo edellä mainitussa kirjoituksessa 605/5.6.2012 käsitellyt ko. turvaamistoimiproblematiikkaa eikä minulla ole siihen tässä yhteydessä lisättävää. Yhteenvetona totean, että käräjäoikeudella on asiassa toimivalta, sillä työtaistelutoimenpide kuuluu OK 7:3:n soveltamisalaan, eli lakkoa laittomana pitävä yritys, jota vastaan lakko on suunnattu, voi vaatia lakon keskeyttämistä OK 7:3:n mukaisella turvaamistoimella. Kun työtuomioistuin ei voi antaa turvaamistointa, niin silloin tietenkin "lainataan" käytettävissä olevaa yleistä turvaamistoimimenettelyä. Tässä ei ole Suomen oikeuden mukaan mitään uutta eikä ihmeellistä. Viittaan tässä suhteessa ennakkopäätökseen KKO 2000:94, jossa edustamani näkemys on selkeästi hyväksytty nimenomaan juuri työtaistelutoimen yhteydessä.
10. Toinen asia on, että ko. asiassa turvaamistoimihakemukseen suostuminen ja siis väliaikaisen määräyksen antaminen edellyttää suhteellisen korkeaa näyttökynnystä. Turvaamistointa pyytävän yrityksen tai muun tahon tulee siis esittää vahvanpuolinen näyttö siitä, että aloitettu työtaistelutoimi on laiton. Finnairin tapauksessa käräjäoikeus/käräjätuomari on katsonut, että nämä molemmat edellytykset ovat täyttyneet. Kuten jo edellä totesin, myös ulkopuolisille oli alusta lähtien Finnairin lakossa selvää, että Pron masinoima lakko oli selkeästi laiton. Työtuomioistuimella oli jälkikäteen helppo tehtävä tämä käsitys vahvistaa.
11. Ennen kuin ko. työriidanosapuolet pääsivät sovintoon, ammattiliitto Pro kanteli käräjätuomarin väliaikaisesta turvaamistoimipäätöksestä hovioikeudelle vaatien väliaikaisen toimen eli siis asetettujen uhkasakkojen poistamista; lain mukaan väliaikaisesta turvaamistoimipäätöksestä ei saa valittaa. Mutta kuten hyvin tiedämme, kantelu on ylimääräinen muutoksenhakukeino, jota lain mukaan (OK 31 luku) voidaan käyttää ainoastaan lainvoimaista tuomiota tai päätöstä vastaan. Koska tässä asiassa ei ollut olemassa minkäänlaista lainvoimaista ratkaisua, on tietenkin selvää, että hovioikeus jätti Pron kantelun tutkimatta. Professori Jokela tuntuu nyt haluavan "motkottaa" tästä hovioikeuden päätöksestä kovasti, mutta minusta hovioikeus teki vain sen, minkä se lain mukaan saattoi ja myös piti tehdä. OK 31 luvun kantelu, jonka käyttöala rajoittuu yksinomaan menettelyllisiin kysymyksiin, ei tietenkään ole oikea keino, jolla avulla ylempi oikeus voisi juuri käynnistyneen turvaamistoimiprosessin aikana ottaa aineellisoikeudellisen riitakysymyksen noin vain tutkittavakseen!
12. Professori Jokela kritisoi edelleen tapaa, jolla käräjäoikeus päätti myöntää turvaamistoimen väliaikaisesti vastapuolta kuulematta. Mutta kuten kerroin jo jutussa 605, laki mahdollistaa tämän menettelyn, jonka käyttöä myös reaaliset näkökohdat puoltavat. Finnairin tapauksessa työntelijäpuoli ja sitä tukevat liitot olisivat voineet aiheuttaa Finnairille todella tuntuvia vahinkoa, jos käräjätuomari olisi jäänyt odotteleman liittojen vastauksia, joiden antamisessa olisi hyvinkin voitu"vitkutella" päiväkausia! Erään aiemman laittoman lakon johdosta työntekijät aiheuttivat Finnairille kaikkiaan 6 miljoonan euron suuruiset tappiot. Tämän ne kuittasivat maksetuksi myöhemmin 11 000 eurolla, jonka summan työtuomioistuin tuomitsi liitot maksamaan hyvityssakkoa liattoman lakoan johdosta. Onko tämä oikeudenmukaista? Tästä epäkohdasta toimittaja Sajari ja hänen professorinsa eivät mainitse halaistua sanaa, mikä on minusta käsittämättömältä ja osoittaa vain, miten yksipuolisella asenteella jutun tekijät ovat olleet liikkeellä.
12a. Antti Jokela ja kumppanit unohtavat vanhan tuomarinohjeen summum jus, summa injuria totaalisesti. He tuijottavat "suurimpaan oikeuteen" eli EIT:een ja sen ratkaisuihin sokeasti ja unohtavat tyystin, millaisiin vääryyksiin ja vahinkoihin EIT:n ratkaisujen pikkutarkka noudattaminen voi tietyissä yksittäistapauksissa johtaa.
13. Kaiken huippuna ammattiliitto Prolla on otsaa nostaa viime viikolla Helsingin käräjäoikeudessa Finnairia vastaan vahingonkorvausjuttu, koska Finnairilla ei ollut "lain mukaan" mahdollista saada lakon estävää kieltotuomiota tuomioistuimesta. Kyse ei ollut kuitenkaan kieltotuomiosta, vaan turvaamistoimesta, jonka käräjäoikeus, ei siis suinkaan Finnair, päätti myöntää väliaikaisesti.
14. Jo on aikoihin eletty! Ensin Pro ja sen mahtipontisuutta puhkuva lakkokenraali Antti Rinne päättivät kesken neuvottelujen aloittaa ilmiselvästi laittoman lakon, joka ehti jo saada osan yhtiön koneita jäämään kentälle, ja ilmoittaa tyynesti jatkavansa laitonta lakkoa viikon verran. Kun lakko sitten saatiin keskeytetyksi, Pro ja Rinne alkavat suureen ääneen parkua ja valittaa, että kavala käräjätuomari ja Finnair estivät heitä jatkamasta laitonta lakkoaan ja aiheuttivat näin heille vahinkoa! Professori Jokelan mielestä tämäkin käsittämättömyys on kuitenkin okei eli Pron kanne on "perusteltu." Professori Koskinen sentään ymmärtää ottaa järjen käteensä toteamalla, että Pron kanteen menestyminen on "epätodennäköistä", koska Finnairhan on jo ajat sitten perunut turvaamistoimihakemuksensa. - Selvää on, että Pron kanteen menestyminen ei ole vain epätodennäköistä, vaan täysin mahdotonta.
15. Ammattiliitto Pro ja Antti Rinne jatkavat parkuaan nyt myös eduskunnan oikeusasiamiehelle, jolle on kanneltu käräjätuomari Jääskeläisen menettelystä suostua Finnairin pyyntöön väliaikaisesta turvaamistoimesta. Toimivaltaansa Jääskeläinen ei kuitenkaan ylittänyt, kuten edellä ja jo blogissa 605 on tullut todetuksi. Oikeusasiamies ei voi puuttua rippumattoman tuomioistuimen ratkaisujen asiasisältöön, eikä tuomarin menettely ollut tässä tapauksessa lainvastaista. Oikeusasiamies lausunee päätöksessään ainoastaan "käsityksensä" siitä, että tuomarin päätös väliaikaisen turvaamistoimen myöntämisestä olisi voinut olla hieman tarkemmin perusteltu.
16. Vai että "tuomaripeliä" työtaistelussa! Aika härskin tuntuinen väite, joka kertoo toimittajan ja lehden asenteista. Kirjoitus huokuu yksipuolista tiedonvälitystä, sellaistako siellä Sanoma Säätiön toimittajakoulussa opetetaan? Hesarin em. jutun perusteella olisi osuvampi ilmaisu "professoripeli" tai mediapeli.
Lähettänyt Jyrki Virolainen klo 7/09/2012
Tunnisteet: Ammattiliitto Pro, Finnairin lakko, lakko-oikeus, Rinne Antti, summum jus summa injuria, turvaamistoimi (OK 7 luku), työtuomioistuin
"12. Professori Jokela kritisoi edelleen tapaa, jolla käräjäoikeus päätti myöntää turvaamistoimen väliaikaisesti vastapuolta kuulematta. Mutta kuten kerroin jo jutussa 605, laki mahdollistaa tämän menettelyn, jonka käyttöä myös reaaliset näkökohdat puoltavat"
- hyvä blogikirjoitus taas kerran, ja keskeisisiin näkemyksiin voi hyvin yhtyä. Kuitenkin huomiona tähän Jokelan esiin nostamaan pointtiin, jonka yhteydessä Hesarissa muistaakseni viitattiin (yleisesti) EIT:n oikeuskäytäntöön: EIT:n suuri jaosto muutti Micallef v. Malta (2009) tuomiollaan oikeuskäytäntöön siinä, että katsoi EIS 6 artiklan soveltuvan myös väliaikaista turvaamistointa koskeviin prosesseihin (edellyttäen että väliaikaisprosessissa on kyse "oikeudesta tai velvollisuudesta" ja että tästä tosiasiassa päätetään väliaikaismääräyksellä). Tämä ja EIS 13 artiklan edellytykset tehokkaan oikeussuojakeinon olemassaolosta perustelenevat Jokelan argumentteja.
"Suomen oikeuden mukaan..." kun ei nykyään oikein riitä. Professori Jokela esitti erittäin kiinnostavia ja varteenotettavia näkökohtia EIS:n 6 artiklan soveltamisesta. Jotta asian saisi EIT:n käsiteltäväksi, on ensin yritettävä käyttää normaalit kotimaiset oikeussuojakeinot hyväkseen. Ehkä PROn kaneessa on tästäkin kysen. Toivottavasti asia tulee joskus EIT:n käsiteltäväksi. Suomalaiset tuomioistuimet KKO mukaanlukien ovat yhdessä jos toisessakin asiassa olleet melko pihalla EIS:n näkökulmasta.
Ei toki pidä tuijottaa - tässäkään tapauksessa - yksinomaan siihen, mitä EIT sanoo tai mitä "EIT:stä annetaan"! Eivät ne EIT:n ratkaisut ole todellakaan mitään "Jumalan sanaa", johon pitäisi uskoa kritiikittömästi ja noudattaa täysin sokeasti.
EIT:n ratkaisut eivät estä väliaikaisen turvaamistoimen määräämistä väliaikaisesti vastapuolta kuulematta, jos hakija näyttää, että kuuleminen veisi kohtuuttomasta aikaa, kuten saattaa hyvinkin tapahtua esim. juuri silloin, kun kuultavia on useita, ja tästä voisi aiheutua hakijalle kohtuuttoman suurta vahinkoa, kuten em. Finnairin lakossa uhkasi - jälleen kerran - tapahtua.
Kuulemistarve pitää siis harkita tapaus tapaukselta ja huomioon tulee tietenkin ottaa myös se, onko hakijan väittämä vastapuolen toiminta, kuten esim. juuri lakko, kenties jo etukäteen nähtynä selvästi laiton ja suurta vahinkoa aiheuttavaa.
Ei EIS suinkaan velvoita menettelemään kansallisia tuomioistuimia tai viranomaisia menettelemään järjettömästi ja vahinkoa aiheuttamalla tavalla!
Kuten jo Vanhoissa Tuomarin ohjeissa sanottiin: "Kaikkea lakia on älyllä käytettävä"! Tämä tuntuu em. tapauksessa kriitikoilta unohtuvan.
Professori Antti Jokela on Lakimiesmatrikkelin mukaan maanviljelijän poika Tyrväältä. Mihin siis häneltä on unohtunut talonpoikaisjärjen käyttö, kun hän sivuuttaa kokonaan sen, miltä asia näyttää vastapuolen eli Finnairin näkövinkkelistä ja millaista vahinkoa kansalliselle lentoyhtiöllämme aiheutetaan, jos laittomissa lakoissa ryhdyttäisiin noudattamaan pikkutarkasti kaikkia niitä oikkuja ja EIT:n muka edellyttämiä pilkuntarkkoja muoto- ja kuulemisvaatimuksia, joita Jokela on tavallaan Pron puolesta ryhtynyt lausunnoillaan ajamaan?
Vaikka väliaikainen turvaamistoimi tässä tapauksessa vaikuttaisikin olevan perusteltu, voi tuo turvarin peruuttamisen vaikutus tämän tyyppissä asioissa olla hiukan ongelmallinen. Jokela on sen suhteen oikeassa, että turvarin kohteen kannalta voi vaikuttaa kohtuuttomalta, jos väliaikaisen ratkaisun oikeellisuutta ei ole peruuttamisen takia mahdollista riitauttaa millään tapaa.
Väliaikainen turvarihan on tässä tilanteessa ikään kuin muodostunut lopulliseksi ratkaisuksi asiassa, kun ammattiliitto on uhkasakon johdosta joka tapauksessa joutunut noudattamaan sitä.
Anonyymistä - kuten siis myös Prosta ja Jokelastakin - on siis verinen vääryys, että duunarit ovat joutuneet lopettamaan jo etukäteen selvästi laittoman lakkonsa!! Tässä on totisesti em. talonpoikaisjärjen käyttö pahasti hukassa.
Jos Pro ja duunarit olivat/ovat sitä mieltä, että heidän lakkonsa ja "asiansa" on täysin oikeutettu, niin eiväthän ne tietenkään olisi lopettaneet uhkasakosta huolimatta lakkoaan!
Jos Pro siis haluaisi todella katsoa, mikä on KKO:n kanta asiassa nyt - eli olisiko se muuttunut vuoden 2000 ratkaista - niin lakkoa olisi pitänyt kaikin mokomin jatkaa. Niin pitää tehdä jatkossa, kun Pro aloittaa seuraavan lakon.
Summum jus, summa injuria: suurin oikeus on suurin vääryys.
Tämä vanha sanonta, joka myös Vanhoissa tuomarin ohjeissa mainitaan, tulee mieleen blogijutussa mainitun HS:n artikkelin ja siinä esitettyjen professoreiden lausunnoista. Professorit haluavat toteuttaa pikkutarkasti "suurimman oikeuden" eli EIT:n oikkuja ja päätöksiä ajattelematta tippaakaan, millaisiin kohtuuttomuuksiin ja suuriin vääryyksiin nuo kannanotot saattavat tietyissä yksittäistapauksissa johtaa!
Ilman sen suurempaa tarvetta lähteä mihinkään juupas-eipäs-väittelyyn, niin tuossa viimeisimmässä kommentissa ei ollut lainkaan kyse mistään laittoman lakon puolustamisesta. Päinvastoin olen kyllä täysin samaa mieltä siitä, että tuo turvari oli täysin oikeutettu.
Pointti oli lähinnä se, että tuon väliaikaisen turvarin rikkominen ja uhkasakon maksaminen vaikuttaa yleisellä tasolla hieman kovalta hinnalta muutoksenhakuoikeuden saamiselle. Vaikka olisi mielestään kuinka oikeassa tahansa, niin lopputulos ei useinkaan ole missään nimessä täysin taattu kun tuomioistuimessa ollaan. Tämä kappale nyt siis täysin yleisellä tasolla ilman mitään yhteyttä PROn tapauksen yksityiskohtiin.
Minusta maalikkona jo sana LAITON lakko viittaa siihen, että lakko-oikeuteen on syytä tarttua ja rivakasti. Konstit puuttumiseen täytyy olla mahdollista löytää oikoteitse. Vaatii kärjätuomarilta melkoista mu.., tarkoitan rohkeutta, käyttää valtaansa näin vaikeassa tilanteessa.
Meillä ihmisillä on taipumus uskoa asiohin, kun niitä tarpeeksi usein toistetaan. Asioita ei kyseenalaisteta tai pohdita, niellään purematta. Maailma on pullollaan lukemattomia esimerkkejä. Asiaan enempää perehtymättä minäkin jo ajattelin lakkolaisraukkojen kokeneen kärjäoikeuden taholta liian kovia.
Hyvä kun avaat silmiä ja perustelet johtopäätöksiäsi.Maalaisjärjellä on aivan ymmärrettävää, että laittomaan lakkoon saa ja tulee puuttua, myös vahingokärsijällä on oikeuksia toimiin. Aivan uutta oli se, että laki voi tosiaankin olla niin joustavaa, että "voidaan lainata muualta toimivaltaa", jos ei varsinaista tuomioistuinta saada tarpeeksi pian toimeen.
Mielenkiintoista on se, että muutamat arvostamasi lainoppineet ovat asiasta kanssasi päinvastaista mieltä. Jännittävää nähdä mihin vaaka kallistuu.
No, kahre ja puolen millin uhkasakko on niin Mahtavan ammattiliiton kuin PRO:n ja sen Mahtipontisen pomon pussista pikku raha, kun "lähretähän koittamahan" kuka on kuka! Sitä paitti, eihän sitä rahaa tarvihe maksaa, jos sitten on oikiassa!
Pron puheenjohtaja Antti Rinne, juristi siis myös itsekin, on aika kova kaveri käräjöimään.
Kun syksyllä 2009 oltiiin teknologiateollisuuden toimihenkilöitä koskevasta työehtosopimuksesta sopimuksettomassa tilassa, haluttiin muutamissa yrityksissä vauhdittaa sopimuksen syntyä ns. vauhdituslakoilla. Ammattiliitto TU halusi suojata lakkoihin osallistuvien jäsentensä aseman ja lakkojen päätettiin olevan liiton lakkoja. Päätökset teki Rinne Toimihenkilöunionin liittohallituksen antamin valtuuksin. Myöhemmin työnantajat saattoivat asian poliisin tutkittavaksi ja tutkinnan jälkeen asiaa käsiteltiin syyskuussa 2011 Helsingin käräjäoikeudessa. Käräjäoikeus katsoi, että puheenjohtaja Rinne oli henkilökohtaisesti syyllistynyt rangaistavaan tekoon hänelle määrättiin 20 päiväsakon rangaistus sekä velvoitetiin korvaamaan yhtiöiden oikeudenkäyntikuluja 11 000 eurolla. Yhtiöt vaativat lisäksi Rinteeltä ja TU:lta yhteisvastuullisesti yhteensä n. 600 000 euron vahingonkorvauksia. Yksityisoikeudelliset vaatimukset erotettiin kuitenkin käsiteltäväksi omassa oikeudenkäynnissään, jonka käsittelypäivää ei ole tiettävästi vielä(kään) määrätty.
Rinne on valittanut sakkotuomiosta hovioikeuteen, joka ei ole vielä ratkaissut valitusta.
Pron Finnairia vastaan nostetussa kanteessa esittämä vaatimus vahingonkorvauksesta sillä perusteella, ettei liitto saanut jatkaa laitonta lakkoa, on todella pöyristyttävä! Tuollainen vaatimus, joka osoittaa lähinnä vain röyhkeyttä, ei nauti oikeussuojaa ja on siis jätettävä oikeudessa tutkimatta.
Ansiokas kirjoitus.
Muutama huomio asian vierstä.
Helsingin Sanomat ja sen linja on minusta muuttunut, jos vertaa lehteä 1970-, 1980- tai 1990-luvun alkuun. En sano onko se muuttunut hyvään tai huonoon suuntaan, mutta asialla on merkitystä, kun isot lehdet ovat vaikuttajia.
Toinen juttu on oikeusjutut ja niiden kommentoinnit, luultavasti jo kysymyksen muodolla voi olla merkitystä lausuntoon. Monesti olisi reilua kirjata kysymys ja vastaus sanatarkasti.
Helsinginsanomat on tyhmentynyt samoinkuin Yleisradio, tai sitten minä olen viisastunut. Ikävä kyllä Yleisradion tilausta ei voi enää perua. Hesarin tilauksen peruminen on koko ajan harkinnassa.
Ammattiliitoilla on oikeusuojan tarve, jonka vuoksi OK 31 säännös on jätettävä soveltamatta. Esim. KHO 2011:39. Muutenhan työnantajat voisivat aina keskeyttää minkä tahansa lakon turvaamistoimella, kun vastapuolta ei kuulla.
Kannattaa tutustua muun muassa työtuomioistuimen historialliseen syntyyn. Miksi edes koko erityisinsituutio perustettiin?
On sangen erikoista, että joka tilanteessa kuulemisperiaatteen puolesta liputtava professori tässä tapauksessa sivuuttaa tyystin kaiken, mitä on aiemmin kerrottu. Tämä aiheuttaa mielestäni uskottavuusongelmia "objektiivisiin" kirjoituksiisi.
Höpsistä nuo "liputtamispuheet" ym!
Lakia on toki noudatettava kuulemisessakin. Ks. OK 7:5.2: "Hakemusta ei voida hyväksyä varaamatta vastapuolelle tilaisuutta tulla kuulluksi. Jos turvaamistoimen tarkoitus saattaa muuten vaarantua, tuomioistuin voi kuitenkin hakijan pyynnöstä antaa väliaikaisen turvaamistoimipäätöksen varaamatta vastapuolelle sanottua tilaisuutta. Määräys on voimassa, kunnes toisin määrätään."
Oikeus ei voi toki aina keskeyttää lakkoa "turvarilla." Kuten blogijutussani kerroin, OK 7:3:ää on päin vastoin sovellettava - ennakkopäätökseen KKO 2000:94 mukaisesti - niin, että näyttökynnys keskeytettäväksi vaaditun työtaistelutoimenpiteen laittomuudesta on korkea!
Anonyymin omakaan "uskottavuus" ei tunnu olevan kovin korkeaa tasoa, mitä ilmentää mm. viittaus OK 31 säännökseen! Anonyymin kirjoitelma suorastaan "huokuu" asenteellisuutta ja "kallellaanoloa" tiettyyn suuntaan!
No ei EIT tietenkään anna mitään jumalallisia ilmoituksia kuten ei Jyrki Virolainenkaan, mutta kuitenkin huomattavasti enemmän kuin vain "muutaman henkilön" yksityisen näkemyksen. Oikeus on toki aina likimääräistä ja suhteellista - absoluuttista oikeutta, totuutta, viisautta, kohtuutta taikka kansan oikeustajua ei ole olemassa. Nämä ovat käsitteitä, joilla voidaan mikä tahansa tuomioistuinratkaisu kätevästi kyseenalaistaa.
EIT pohjautuu kansainväliseen ihmisoikeussopimukseen, jota Suomi on velvoittautunut noudattamaan. Siinä EIS:n yksinomaisen toimivallan auktoritatiivinen tulkitsija on EIT. Myös EU -oikeus tulee järjestetyksi nyt niin, että se on sitä myös suhteessa EU:n tuomioistuimeen EIS:ssa turvattujen oikeuksien osalta.
Toisin kuin unionin tuomioistuimen ratkaisuilla, EIT:n ratkaisuilla ei ole muuta välitöntä oikeusvaikutusta kuin valtiolle asetettu velvollisuus vahingonkorvauksen maksamiseen. Mutta tietekin EIS:ssa ja Wienin valtiosopimuksia koskevan sopimuksen mukaankin edellytetään, että sopimusvaltio noudattaa sopimusvelvoitteita vilpittömässä mielessä eikä siis toimi ehdoin tahdoin sopimusvelvoitteiden vastaisesti. EIT:n tulkintakäytäntö muodostaa siis auktoritatiivisen oikeuslähteen siitä, kuinka esim. sopimuksen 6 artiklan velvoitetta oikeudenmukaiseen oikeudenkäyntiin on tulkittava - siitähän Jokelankin kommenteissa oli kyse.
EIT on sopimusvelvoitteiden tulkitsijana kansallisiin tuomioistuimiin nähden valtiosääntötuomioistuimen asemassa.
Jos lähdemme siitä, että kukin sopimusvaltio valitsee EIT:n ratkaisuista vain itseään miellyttävät tulkinnat, voidaan koko sopimusjärjestelmä turhanaikaisena purkaa, kuten EU:kin.
Koko toisen maailmansodan jälkeisen ajan Euroopassa ja yleismaailmallisestikin on pyritty kohti parempaa ja yhtenäisempää ihmisoikeuksien turvaamista. Suomihan liittyi NL:n pelosta tähän läntiseen sopimusjärjestelmään vasta varsin myöhään eli juuri ja juuri ennen Unkaria. Oikeus -lehdessä muistaaksen Jyrki Tala kirjoittti vielä 1989 tienoilla kiihkeästi EN:oon ja EIS:een liittymistä vastaan, kun ne kirjoittajan näkemyksen mukaan olivat NATON esikartanoita.Tämä näkyy yhä asenteissa, jotka ovat yhä syvällä kiinni vanhassa NL:n aikaisessa asetelmassa. Sinne ei kuitenkaan ole syytä palata. Venäjä kyllä ottaa avosylin turvalliseen syleilyynsä Euroopan ytimestä irtautuvat reunavaltiot.
Pitäytykäämme siis euroopassa ja sen ihmisoikeuksien turvaamiseksi luodussa EIS:ssä. Nämä ovat isoja valintoja.
Kovinpa kauniisti anonyymimme kirjoittaa Euroopan ihmisoikeussopimuksesta!
Tosiaan, muistan itsekin hyvin, miten 80- ja 90-luvun taitteessa, kun Suomi oli liittymässä Euroopan neuvostoon ja ihmisoikeussopimukseen, monet nyt kovasti "ihmisoikeusaktivisteina" esiintyvät radikaalit Anteri Jyrängin ja kumppaneiden johdolla - olisiko Mäenpään Ollikin ollut näitä epäileviä tuomaita (?) - hyökkäsivät kiivaasti Suomen em. liittymistä vastaan! Vielä sikeämmin nämä "sissit" vastustivat sitä, että EIS olisi muka sitovampi oikeuslähde kuin Suomen laki ja jopa perustuslaki!
Oma kantani oli alusta lähtien hyvin suopea, ei vain EIS:lle vaan myös EIT:n oikeuskäytännölle. Tämä ilmenee mm. kirjastani Lainkäyttö, joka ilmestyi vuonna 1995.
Tuossa kirjassa on sanottu, että suomalaisten tuomareiden on tunnettava, paitsi EIS, myös EIT:n oikeuskäytäntö, ja otettava se huomioon ratkaisuissa ja niiden perusteluissa ja että EIT:n ratkaisukäytäntö menee Suomen KKO:n ja KHO:n ennakkopäätösten edelle ja yläpuolelle. Tämä kanta ja käsitys oli oli vielä tuolloin aika harvinaista ylipäätään Suomessa ja erityisesti prosessioikeudessa.- Lukekaapa sieltä eli siis kirjasta Lainkäyttö (1995). Se on kyllä ollut loppuunmyyty jo reilut 10 vuotta, mutta ehkäpä sitä löytyy vielä kirjastoista.
Mutta, mutta! Eihän tämä edellä lausuttu suinkaan merkitse sitä, etteikö myös EIT:n ratkaisuja voisi kritisoida!
Selvää myös on, että EIT:n ratkaisujen soveltuvuutta suomalaiseen lainkäyttöön on on puntaroitava tapaus tapaukselta. Ei voida ajatella niin, että heti kun joku innokas tutkija sattuu löytämään jonkin uuden EIT:n ratkaisun, hän kailottaa julki kanansa, jonka mukaan Suomessa on tehty siihen asti kaikki väärin ja nyt olisi ryhdyttävä seuraamaan tämän uuden yksittäisen EIT:n ratkaisun mukaista kantaa ehdoitta ja joka ikisessä tilanteessa ja tapauksessa!
Suomi on mallioppilas EU:ssa ja se ja sen tuomarit ja ns. oikeusoppineet haluavat olla sitä myös Euroopan neuvostossa ja EIS:n soveltamisessa. Pitäisi kuitenkin pystyä erittelemään EIT:n uusia ratkaisuja ja niiden soveltuvuutta kansallisessa lainkäytössä viileällä harkinnalla ja kiihkottomasti.
EIS- ja EIT -innostus ("yli-innostus") on alkanut muualla Euroopassa jo hieman laantua, mutta Suomessa esimerkiksi KKO pyrkii presidentti Pauliine Koskelon johdolla olemaan yhä vain entistä uskollisempi EIT:n ratkaisukäytännölle.
Tämä keskustelu on osaltaan oire siitä, että turvaamistoimijärjestelmä on laajemminkin jäänyt kunnolla sovittamatta sellaisiin erilaisiin oikeudenaloihin, joissa pääasiaratkaisut tehdään muualla kuin käräjäoikeudessa. Koko monimuotoinen hallinnon ja hallintolainkäytön kenttä on tällainen. Asia onkin aiheellisesti avattu hallintoprosessin kokonaisuudistuksessa, joka kuitenkin on kesken. Sotku siis johtuu siitä, että tuo hallinnon säädöskenttä on täynnä omia väliaikaisia täytäntönpanokelpoisuus- ja kieltojärjestelyjä, joihin käräjäoikeuden väliintulo ei yleensä oikein mitenkään mahdu. Turvaamistoimi on tällöin useimmiten päällekkäinen tuon sääntelyn kanssa. Eräs tunnettu sotku oli laajalti julkisuudessa esillä parisen vuotta sitten, kun Venäjän-Saksan kaasuputken vesioikeudellinen lupa oli sinänsä täytäntöönpantavissa, mutta kaivosvaltaukseensa vedonnut putken vastustaja haki käräjillä turvaamistointa ja ihme kyllä saikin sellaisen melkein paluupostissa (samaan aikaan kun sama luvan täytäntöönpantavuuskysymys oli tietyn, lakiin perustuvan oikeustilan pohjalta hallinto-oikeuden päätettävissä). No, vähin äänin sitten turvaamistoimi lakkautettiin.
EIT:n ratkaisut ovat toki analysoitavissa ja kritisoitavissa aivan vapaasti, ja se on jopa suotavaa. On kuitenkin vissi ero siinä, kun akateemiset tai muut kansalasipiirit harjoittavat tätä ja siinä, miten viranomaisten tulisi niihin suhtautua.
KKO:n jo vuodesta 1993 jatkuneen tulkintakäytännön mukaan, jonka eduskunta vahvisti 1995 perusoikeusuudituksen yhteydessä, ja josta ilmeisesti blogin pitäjäkin on samaa mieltä, ne ovat viranomaisia ensisijaisesti velvoittavia suhteessa kansalliseen lainsäädäntöön. Tuomioistuin voi meillä aina itse harkita, minkä sisällön ja merkityksen, jos minkään, se EIT:n tulkintakäytännölle antaa. Isompi ongelma meillä edelleenkin on se, että tuomiostuimet eivät riittävässä määrin ole perillä EIT:n ja EU -tuomioistuimen tulkintakäytännöstä, kuin että niitä liian orjallisesti seurailtaisiin.
Oikeudenmukaisen oikeudenkäynnin keskeinen merkitys selittyy sillä, että EIT on hyvin toissijainen toimija suhteessa kansallisiin tuomioistuimiin. Tarkoitus on, että EIS:ssa turvatut oikeudet toteutetaan ensisijaisesti kansallisten tuomioistuinten toimesta. Jos oikeudenkäynti ei ole oikeudenmukainen, horjuu tämän perustarkoituksen pohja, eivätkä EIS:ssa turvatut materiaalisetkaan oikeudet toteudu tehokkaasti. Tämä näkyy nyt selvästi entisen Itä-Euroopan valtioissa.
Olen ollut tähän saakka siinä luulossa, että osapuolten ja muiden asianosaisten kuuleminen on niin sanottu yleinen oikeusperiaate, joka pätee niin kaikessa hallinnossa kuin tuomioistuimissakin. Tästä lipsuminen vaarantaa oikeusjärjestyksen perusteita.
Joudutaan siis pohtimaan, oliko toisen osapuolen kuulematta jättäminen perusteltua kyseisessä tilanteessa. Epäilen, etteivät perusteet olleet riittäviä, mutta toisenlainenkin näkökulma asiaan on olemassa.
EIT:n ratkaisuja lukiessa tulee muistaa, että ne usein ovat osa tulkinnallista jatkumoa, joka olisi hyvä tuntea, jotta ymmärtää ne oikein.
Esimerkiksi perustuslakivaliokunta näyttää ymmärtäneen EIT:n tulkinnan EIS:n 6 artiklasta Eskelinen v. Suomi asiassa omalla omituisella tavallaan. Tuossa suuren jaoston ratkaisussa EIT käänsi aiemman tulkintalinjansa hyvin merkittävällä tavalla. Pääsäänöstä tuli kapea poikkeusmahdollisuus.
Kyse oli siitä, missä määrin virkamiehillä on EIS:n 6 artiklan mukaan oltava valitusmahdollisuus virkaan liittyvissä asioissa. Tämä käänne ei tapahtunut hetkessä vaan usean vuosikymmenen kuluessa kymmenien ratkaisujen kautta loivasti kaartaen. Antaessaan lausuntonsa HE:sta uudeksi virkamieslaiksi perrustuslakivaliokunta näkee tuon poikkeusmahdollisuuden selvästi laveampana kuin miksi EIT on sen tarkoittanut, ja hyväksyy sen, ettei eräistä virkanimityksistä olisi valitusoikeutta. Valinta on selvästi poliittinen ja myötäilee HE:n näkemyksiä.
Lainsäädännön lähtökohtana tulisi olla IO -velvoitteiden noudattaminen, kun ne muodostavat perusoikeuksien minimitason.
No, keskustelu jatkuu.
PS Olen seurannut tätä blogia jo vuosia. Enimmäkseen niissä on varsin asiantuntevasti ja maallikollekin avautuvalla tavalla analysoitu tärkeitä oikeuselämän kysymyksiä. Joskus turbotuuletuksella - mutta niin pitääkin. Ajoittain blogisti on tosin sortunut tiettyyn yksisilmäisyyteen ja ehdottomuuteen, joka on ajanut asian päälle häiritsevästi. Mielenkiintoisia nämä analyysit ovat, joten toivottavasti kynä pysyy yhä kädessä myös eläkkeellä.
Meillä tosiaan puuhataan - taas - hallintoprosessin kokonaisuudistusta. Kenttä on todella monimuotoinen ja sekava. Itse olen ryhtynyt "ajamaan" tai ainakin kannattamaan sellaista radikaalimpaa uudistusta, jossa tämä hajaannus ja sekavuus poistettaisiin integroimalla hallintoprosessi yleisiin tuomioistuimiin. Minusta Suomessa ei tarvittaisi lainkaan erillisiä hallintotuomioistuimia. Erillinen hallintolainkäyttömenettelylaki voisi olla, mutta se olisi mahdollista muodostaa nykyistä paljon yhdenmukaisemmaksi siviiliprosessimenettelyn kanssa.
Nykyinen "kirjoituspöytämäinen" ja kirjallinen hallintoprosessi on aika kaukana kunnon prosessista, eivätkä tavalliset ihmiset usein edes tiedä, mitä se hallinto-oikeus oikein tekee, kun sitä ei "edes näy missään." Vireillä olevat suunnitelmat hallintoprosessin uudistamisesta eivät vie kehitystä juuri lainkaan eteenpäin, sillä siinä on tarkoitus säilyttää kaikki nyt jo vinksallaan oleva pääkohdat sellaisenaan edelleen voimassa. - Edes väittämistaakasta ei lakiin otettaisi edelleenkään säännöksiä ja se osaltaan osoittaa, ettei mistään kunnollisesta uudistuksesta voi olla kysymys!
No, tuskinpa itse tulen näkemään tämän kaavailemani uudistuksen toteutumista - on tämä suomalainen oikeuspolitiikka niin kammottavan hidastempoista ja muutenkin tympeää ja siinä sekä lainkäytössä toimivat ihmiset niin hemmetin "jästipäistä" väkeä! Mutta muistakaapa sitten aikanaan, kun tuo reformi toteutuu, mitä minä sanoin sen tarpeellisuudesta jo 2000-luvun alussa!
Blogijuttujen ei auta olla kovin pitkäpiimäisiä ja "tieteellisen" pohdiskelevia tyyliin "toisaalta ja toisaalta". Kun tuollaista "tiedettä" tai mitä se sitten liekin, on tehnyt - tai yrittänyt tehdä - pitkään, niin kirjoittajalle suotakoon hiukka "irrottelua" nyt, kun siitä tieteestä on päässyt vihdoinkin eroon!
Lain käyttö on aina sidoksissa kulloiseen yhteiskunnalliseen tilanteeseen. Nyt kun oikeisto on poliittisesti vahvoilla kuuntelevat tuomarit herkällä korvalla työnantajien näkemyksiä. Silloin kun vasemmistolaiset aatesuunnat ovat vallassa kuullaan työväestön ääntä herkemmällä korvalla. Tämän olen oppinut huomaamaan aikojen saatossa. Laki taipuu aina kulloisenkin vallassa olijan mukaan. On turha tulla väittämään, että oikeuslaitos olisi riippumaton poliittisista suuntauksista.
Kun kommentaattorit ovat olleet niin hemmetin (muka) huolissaan siitä, ettei käräjäoikeus kuullut ammattiliittoja ennen väliaikaisen turvaamistoimipäätöksen tekemistä, niin itse asiassa "homma" olisi voitu hoitaa hyvin yksinkertaisella ja nopealla tavalla.
Oletan, että Finnairin hakemus ei ole tullut Pro:lle ja muille ammattiliitoille kokonaan yllätyksenä, vaan luultavasti yhtiö on informoinut siitä jollakin tavalla vastapuolta ennen hakemuksen jättämistä. Luultavasti liitoille on ilmoitettu Finnairista tulossa olevasta "turvarista" jo silloin, kun duunaripuoli oli ilmoittanut aloittavansa parin päivän kuluttua lakkonsa.
Tällöin Antti Rinne ja kumppanit olisivat juristikuntineen voineet hoitaa kuulemisen ja vastauksen antamisen hyvin yksinkertaisesti näpyttelemällä muutaman ranskalaisilla viivoilla varustetun kommentin ja vastauksen Finnairin hakemukseen ja lähettämällä sen käräjäoikeudelle. Esimerkiksi tähän tapaan:
Olemme kuulleet, että Finnair on jättänyt tai kohtapuolin jättämässä oikeudelle turvaamistoimihakemuksen aloittamamme lakon keskeyttämiseksi. Ilmoitamme vastustavamme hakemusta ja pyydämme, että se joko jätetään tutkimatta tai hylätään välittömästi.
- käräjäoikeus ei ole asiassa toimivaltainen;
- OK 7 luvun 3 § ei sovellu tähän tapaukseen;
- olemme taistelussamme oikealla asialla (kuten aina); ja
- Finnairin hakemuksen hyväksyminen merkitsi lakko-oikeuden tosiasiallista murentamista.
Hgissä 5.6.-12
Siinähän se kuuleminen ja vastaus olisi ollut, vaikkei sitä olisi edes virallisesti pyydetty. Suomalainenhan on tunnetusti sellainen, joka vastaa, vaikkei kysytäkään! Käräjäoikeus ei olisi voinut jättää tuota oma-aloitteisesti annettua vastinetta vaille huomiota, ja olisi ollut kiva nähdä, millaisen päätöksen käräjäoikeus olisi tuolloin asiassa tehnyt.
Ei pitäisi jäädä tuleen makaamaan (ja parkumaan ja valittamaan "kovaa kohtaloa"), vaan tartuttava toimeen!
Eivät nuo anonyymin mainitsemat hallintoprosessien ja turvaamistoimen hankalaa keskinäistä suhdetta koskevat ongelmat itse hallintoprosessin luonteesta johdu, eivätkä poistuisi, vaikka hallintoprosessin puolella tehtäisiin mitä, jollei suhdetta turvaamistoimiin määritellä selvemmäksi. On nyt vaan muutenkin itsestään selvää, että lainvoimaa vailla olevan hallintopäätökseen pitääkin suhtautua erilaisella, kunkin päätöstyypin vaatimalla tavalla - ajatellaan nyt vaikka päätöstä sosiaalituen myöntämisestä, ajokortin poisottopäätöstä, maataloustuen myöntämistä, asemakaavaa, pakkohoitopäätöstä, lapsen huostaanottoa, aseen poisottamista, yksityisen omaisuuden pakkolunastusta, turvapaikkaa, uhkasakkopäätöstä, valtuuston määrärahapäätöstä, koulupiirin lakkauttamista jne, jne. Näinhän lainsäätäjä onkin tehnyt. Tällaisten täytäntöönpanokelpoisuutta koskevat pykälät ovat pääosin yleisen hallintoprosessilain ulkopuolella.
Nyt on Suomen suvi parhaimmillaan! Lämpö saa ihmiset joskus käyttäytymään hieman oudosti. Tässä muutama uutinen tältä päivältä:
- Sekava alaston mies heilui kerrostalon katolla Helsingissä (tarkemmin sanottuna Porvoonkadun ja Sturenkadun risteyksessä). Palomiesten mukaan n. parikymppinen mies ei puhunut mitään, kävi välillä katon reunalla ja tuli takaisin.
- Alaston mies yritti tappaa poliisin Kaarinassa (lapiolla, joka on poliisin mukaan hengenvaarallinen astalo) Ko. turkulaismies, 33 v., aiheutti hämmennystä Kaarinassa kulkiessaan alastomana asuinalueen pihasta pihaan ja rikkoen eteensä osunutta omaisuutta ja tunkeutuen lopulta sisään yhteen taloon.
Mikä saa suomalaiset miehet näin sankoin joukoin heittämään vaatteet pois ja käyskentelemään alastomana ja sekavassa mielentilassa? Olisiko lukijoilla joitakin selitysmalleja tähän ilmiön? Ovatko nämä miehet kenties niin huolissaan keskustan/kepun odotettavissa olevasta huonosta menestyksestä syksyn kunnallisvaaleissa, vai mistä oikein on kyse?
Ehkä turkulaismiehen käyttäytyminen poliisia vastaan Kaarinassa selittyy osin sillä, että muutama päivä sitten kerrottiin, miten Tampereella naispoliisi kävi pampulla aseistuneena alastoman miehen kimppuun ja pamputti tätä voimallisesti, vaikka vaatteensa johonkin kadottanut miespoloinen yritti vain päästä bussin kyytiin!
Olisiko Kaarinassa yksinkertaisesti ollut kyse vain "alastomien miesten" kostosta poliisille?
Hyvä veli Jyrki, kiitos tuestasi näinä vaikeina aikoina. Kerrothan jos voin joskus tehdä vastapalveluksen.
Heh, heh! En tunne ketään "hyviä veljiä", tuo kommentti on tullut nyt kyllä väärään osoitteeseen, olisko ollu tarkoitettu Kattaiselle?
Entä copy cat -käyttäytyminen? Ehkä iltapäivälehtien näkyvä uutisoiminen aiheesta kannustaa jäljittelyyn, sillä se on ainakin varma keino päästä etusivuille ja saada julkisuutta. Syvä tarve tulla nähdyksi?
Off topic: Bloggauksen kuva lienee Kale-kukkulalta? Siellä on torni, jossa vanhan legendan mukaan kuolemaantuomitut rikolliset saivat armahduksen, jos onnistuivat heittämään kolme kiveä suoraan mereen, muussa tapauksessa kohtalona oli päätyminen katapultin kutiksi. Aika mahdoton tehtävä...
Täällä meijän perällä oli yöllä pakkasta, saatto hillat paleltua... mutta päivällä olis ollu kyllä sen verran lämmin, että olis passannu auringon puolella alasti hillua... vaan taitavat nuo nudistitaipuvaiset olla etelän hetelmiä. Kerran tuttu piipulla istuva papparainen toteski, ettei Rovaniemen eteläpuolelta ole koskaan tullu mitään hyvää ;)
No, nythän siellä Lapin metissäkin on kohta ulkomaan hillujoita pusikot täynnä, sillä uutisten mukaan Thaimaasta tulee tänä suvena Suomeen peräti 3 000 marjanpoimijata. Ei tarvihe ennää lähtiä tiältä Pattajalle tyttölöije kanssa vehtaamaan, ne tulee ny siältä tänne peräkamarinpoikia kahtomaan.
Antaapa tulla vaan, sopu sijaa antaa. Ja ties vaikka joku peräkammarin poika löytäis morsmaikun itelleen. Thaityttöjen pittää kyllä olla omatoimisia ja vaivautua kammarista asti hakemaan.
Terveiset taalta amerikan maalta Pohjois-Kaliforniasta. Aika erikoinen ilmasto kun Oaklandissa aamut ja illat suorastaa kylmia (SF-Bay viilentaa). SF:n rannassa Wisherman Warffilla kovat tuuli ja kylmaa. Golden Gatella kuin talvella. Eilen "ylitettiin" vuoret kun menossa Sacramentoon ja heti tunnelin jalkeen ilma kirkastui ja iltapaivalla 39C. Taalla keskustellaan paljon USA:n korkeimman oikeuden tuomioista ja vastaavista ja kaikki tuomarit ja heidan linjansa ovat tunnettuja ainakin sivistyspiireissa. Taalla nyt iso skandaali kun ylemman oikeuden tuomarin vaitetaan muutaman vuoden kuluessa putsanneen rikkaan vanhan naapurinaisensa tilit. On muuten mykistavaa huomata kuinka paljon parempi liikennekulttuuri taalla havainnut. on. Jalankulkijoita ja muita liikkujia todella kunnioitetaan. Yhtaan ns. kaaharia en ole kolmen viikon aikna Muutoinkin ihmiset todella ystavallisia ja kohteliaita. Tahan verrattuna Suomessa lahes hautajaistunnelma.
Vaarallisia ilmiöitä:
Jyrki Katainen HS:lle: Tilanne eurokriisissä erittäin vaarallinen.
Business Insider (USA): Timo Soini vaaraksi maailmantaloudelle.
Helsingin Sanomat 5,6,2012:
dKorruptioryhmä syynää Suomen oikeuslaitoksen.
Euroopan neuvoston korruptionvastainen toimielin Grego tekee tällä viikolla korruptiotarkastuksen Suomeen...
Tarkastus ulottuu myös eduskuntaa, jonka osalta arvioidaan, esimerkiksi lainsäätämisen läpinäkyvyyttä, kansanedustajien palkkioita ja toiminnan eettisiä periaatteita.
Korruptiotarkastajat laativat nyt tehtävästä tarkastuksesta raportin, jossa Suomelle saatetaan antaa uusia suosituksia korruption estämiseksi.
Grego on perustettu vuonna 1999.
Tällä hetkellä siihen kuuluu 47 maata.
Kommunismi on kitkettävä Suomesta viimeistä piirtoa myöten. Oikeuslaitoksen on oltava tässä tukena.
Euroopan talous on kuralla, mutta Sauli-poika vie rouvansa lauantaina Tangomarkkinoille. Se on vaan hyvä, että presidentin kalenterissa on tilaa tanssi-iltamille...tanssitaan, tanssitaan vaikka kavio katkeaisi ja mitäpä se Suomen suvi olisi ilman kesäillan tanssia...hekumallista hehkua ja hämäriä haaveita...
Don "puhemies" Eero Heinäluoma lienee liian kiireinen korruptiotutkijoita tapaamaan, koska hänen pitää polkea pyörää kohti YK:n turvaneuvoston jäsenyyttä.
Don Eero on saanut lapsuutensa kotikaupungin suurajattelijalta melkein lupauksen seuraavasta suomalaisesta rauhannoopelista mistä Salelle aiheutuvaa mielipahaa lieventämään on tämä kutsuttu kävelemään kaupungin keskustaan ensi lauantaina ennen tanssipaikalle menoa.
Niin, ja sitten Salella on vielä kesällä ohjelmassa mm. Kuninkuusravit, Pori Jazz (tietysti), parit maatalousnäyttelyt jne.; onhan siinä hommaa kerradsaan, koko kanssa presidentillä...
Muistammehan vielä, mikä oli Salen vaalilause?
"Presidentti on työ!"
Nyt Sale siis tekee sitten arvokasta työtä, mihin me (siis "te") hänet valitsitte! Kotkan meripäivät, Tenon lohensoutu, pesäpallon Itä-Länsi, Joutsan joutopäivät....
Kun Sale heittää humppaa, Mara järjestää maailmalle suomalaisia turvapalveluja.
Juhannuksen pyhinä kolme päivää luettavana olleen Hesarin haastattelussa hän kertoi tulevien aikojen olevan todella kiireisiä tuon YK:n turvaneuvoston jäsenyyshankkeen takia.
Ovatko muuten kaikki Jyrkit valmiita? Jokainen joutuu valitsemaan oikean ja väärän välillä, turvaneuvosto ei tule jättämään ketään suomalaista kylmäksi!
Suomella on (ainakin) kolme potentiaalista ehdokasta YK: n seuraavaksi pääsihteeriksi: Mara, Tarska ja Pate.
Markektin kassalla lehden lööppi huusi, että parta-Nalle pitää Nizzan datshallaan bileet 200:lle, mm. Kaarle Kustaa tulee sinne, mutta koska en osta Erkon lehtiä, jäi epäselväksi onko Sale mukana?
Kun Nalle sai valtiolta säästöpossun alkupääomaksi hieman epäselvissä olosuhteidessa, 2. valtiovarainministeri Suvi-Anne Siimestä osoitettiin sormella, mutta hän siirsi kunnian Salelle, 1.valtiovarainministerille.
Pienessä maassa resurssipankkikin on pieni, joten eiköhän kumpikin ehdi Nizzaan.
Mihinkähän tuo äskeisen anonyymin ajatus kommunismin kitkemisestä viimeistä piirtoa myöten, oikeuslaitoksen tuella, mahtaa liittyä? Tuskin ainakaan lakkosakkoihin; Neuvostoliitossahan ei lakkoja tunnettu. Toisaalta 30-luvulta meiltä on tuosta kitkemisestä kokemuksia.
Mennäksemme takaisin alkuperäiseen aiheeseen, niin näen että tietynlaisena perustavanlaatuisena kysymyksenä koko tuossa turvaamistoimenpide ja laiton lakko asiassa on se saako lakia rikkoa jos on valmis kantamaan sanktion.
Kyse ei ole loppupeleissä sen isommasta asiasta kuin että onko oikein pysäköidä auto väärin jos on valmis maksamaan sakot vai onko yhteiskunnalla oikeus sakkojen maksamisesta huolimatta ruveta toimiin jolla lainrikkominen oikeasti keskeytetään myös tällaisen henkilön osalta.
Tulee mieleen tässä myös rikosoikeudelliset konfiskaatioseuraukset, jossa seurauksilla pyritään estämään tuleva rikollinen toiminta, kuten tuomitsemalla valtiolle menetetyksi moninkertaisen rattijuopon auto. Tästäkin on aiemmin ollut oikeuselämässä paljon keskustelua mutta lopputulos kait oli että tällainen toimeinpide on laillinen.
Kyse on siis siitä että ajatellaanko laittoman lakon olevan oikeasti oikeusjärjestyksen vastainen toimi joka pitäisi voida tosiasiassa keskeyttää (kuten esim väärinpysäköinti pelastustielle) vai onko kyseessä vain sellainen työtaistelun muoto joka sinsänsä on sallittu mutta joka onkin maksullinen toisin kuin laillinen lakko joka on "ilmainen".
Uskon että tämä on se periaatteellinen kysymys joka erottaa työntekijä- ja työnantajajärjestöjen kannat asiassa toisistaan.
Mitä tulee aiemmin keskusteltuun ajatukseen siitä kuultiinko työntekijäjärjestöjä oikein vai ei niin uskon kuitenkin, että prosessuaaliset periaatteet eivät saisi ainakaan kohtuuttomasti estää aineellista totuutta jutussa. Toisaalta kuuleminen olisi voitu hoitaa tällaisessa väliaikaisessa tapauksessa hyvinkin nopeasti (päivässä) ja sitten myöhemmin varsinaisessa käsittelyssä sitten kunnolla (jos sellaiseen jouduttaisiin) ja toisaalta myös jonkinlainen oikeussuojakeino tulisi asiassa olla, kuitenin rajoitettuna.
Kuten blogisti kirjoittikin, on tällaisissa tapauksissa oltava varsin vahva näyttö siitä että kyseessä on laiton lakko eikä laillinen. Jos siinä asiassa on aidosti epäselvyyttä, mutta silti välaikainen turvaamistoimenpide myönnetän, ei ainoa oikeussuojakeino voi olla jälkikäteinen kantelu tuomarin toiminnasta vaan myös aito muutoksenhakumahdollisuus ylioikeuteen, esim, kantelulla, tulisi tuollaisissa tapauksissa olla mahdollista.
Finnairin johtohahmot joutunevat pikapuoliin vastailemaan H:gin käräjäoikeutee...
Asiahan käsitellään puoleettomassa kokoonpanossa ja asianomistajia kuunnellen.
Mara? Rento ja mutkaton Viipurin poika, rauhannobelisti ja Suomen kenties tunnetuin kansainvälinen vaikuttaja, mutta Facebookissa miehellä on vain 36 frendiä (vrt. Tarska 9 831 kpl, Pate 3 184 kpl). Onko Mara kavereiden hyväksymisessä vain ronkeli ja antaa tossua kaikille satunnaisille karvalakki-tuttavuuksille vai mikä on syy mahtimiehen frendien vähyyteen?
Taas ne töpeksii käräjäoikeudessa.
Helsingin käräjäoikeus on hylännyt kaikki syytteet kuluttajariitalautakunnan puheenjohtajaan liittyvässä lahjusjutussa.
Ei ihme, että turvaamistoimet menestyvät.
Oiva esimerkki siitä, miten HV- verkosto toimii ja voi hyvin myös tuomioistuimissa! Nyt Pauli alkaa taas hakea innokkaasti KKO:lta oikeusneuvoksen virkoja ja kohtahan se haku tärppää!
Jos on Maralle kertynyt facebook-kavereita harvakseltaan, niin se voi johtua kahdestakin seikasta:
joko Mara on alkanut siirtää rauhanneuvottelijan tietotaitoa nuoremmille, eikä uskalla ruuhkan pelossa avata sivujaan.
tai sitten Nokian designjohtajapoika ei ole ehtinyt kunnolla profiloimaan isäänsä.
"Helsingin käräjäoikeus perusteli päätöstään mm. sillä, ettei Ståhlberg vaikuttanut sellaisten asioiden käsittelemiseen Kuluttajariitalautakunnassa, joissa matkat kustantaneilla yrityksillä olisi ollut intressejä."
Olemme aiemmin olleet siinä uskossa, että oikeus on (vain) sokea. Nyt tiedämme, että (käräjä)oikeus on myös hölmö ja menee retkuun kuin retkuun!
Kyllähän kaikki toki ymmärtävät, että P. Ståhlberg syyllistyi lahjusrikkomukseen, vaikka oikeus käsittämättömillä perusteilla hänet syytteestä äänestyspäätöksellä vapauttikin; onhan P.S. ex-hovioikeudenpresidentin poika. Syyttömyysolettama pätee, mutta kyllä Ståhlbergin maine on mennyttä ja samalla luottamus koko kuluttajariitalautakunnan puolueettomuuteen on romahtanut.
Finnair oli aivan oikeassa. Ei se ole Finnairin vika että irtisanottavat ovat opiskelleet lentokonemekaanikon ammatin. Opiskelkoon uuden ammatin omalla kustannuksellaan jos alan työpaikkoja ei Suomesta löydy. Irtisanominen on muutenkin tehty Suomessa aivan liian vaikeaksi. Yrityksillä pitäisi olla oikeus irtisanoa ja palkata väkeä juuri oman tarpeensa mukaan. Näin saataisiin työväki mahdollisimman tehokkaaseen käyttöön. Onneksi käräjäoikeus ymmärsi tämän ja teki oikean päätöksen.
"Kyse ei ole loppupeleissä sen isommasta asiasta kuin että onko oikein pysäköidä auto väärin jos on valmis maksamaan sakot vai onko yhteiskunnalla oikeus sakkojen maksamisesta huolimatta ruveta toimiin jolla lainrikkominen oikeasti keskeytetään myös tällaisen henkilön osalta".
Hohhoijaa! Odottaisi kyllä maanmittarilla(kin) olevan sen verran älliä, että hän osaisi erottaa, mikä on väärinpysäköinnin ja laittoman lakon ero sen suhteen, millaisia taloudellisia menetyksiä ko.laittomuuksista aiheutuu! Laiton lakko aiheuttaa Finnairille n. 1 milj. euron suuruiset vahingot/päivä. Väärinpysäköinti vie pysäköintipaikan joltakulta toiselta muutamaksi tunniksi. On siis suurta typeryyttä tarkastella näiden laittomuuksien keskeyttämiskeinoja rinnakkain ja päätellä, että jos kerran yhteiskunnan ei kannata keskeyttää väärinpysäköintiä voimakeinoin tms. tavalla, niin sama pätisi myös laittomaan lakkoon!
AA:n oikeusjutuissa piisaa käänteitä kuin saippuasarjassa! Tutkinnanjohtaja Juha Joutsenlahtea epäillään virka-aseman väärinkäytöstä (IL 13.7).
Etsintäkuulutettua rikoskomisario Juha Joutsenlahtea ei epäillä "suuresta rikoksesta", kertoo VKSV:n syyteasiain yksikön päällikkö, valtionsyyttäjä Jukka Rappe. Yle Satakunnan haastattelussa Rappe sanoi, että hänellä ei ole oikeutta kertoa asiasta tarkemmin.
Virka-aseman väärinkäytöstä epäilty Juha Joutsenlahti aikoo ilmoittautua poliisille huomenna. Satakunnan Kansan tavoittama Joutsenlahti sanoo, että hän ei ole pakoillut haastemiestä. Omasta mielestään hän on ainoastaan ollut sairauslomalla.
Poliisi on etsintäkuuluttanut Joutsenlahden ja käräjäoikeus on jatkanut syyteoikeutta häntä koskevassa rikosepäilyssä. Käräjäoikeuden päätös on julistettu salaiseksi 25 vuodeksi. _ kaikki on siis myös tässä "haarassa" salaista, kas kun ei 60 vuotta!
Jutun varsinainen syyttäjä on lomalla elokuun puoliväliin asti. Asian esitutkinta on meneillään.
Joutsenlahti puolustautuu voimakkaasti - syyttää ylintä poliisijohtoa.
YleUuutiset ei "vielä" uskalla julkaista JJ:n sille lähettämää viisisivuista vistiä!
Huh, miten salaista!
Helsingin käräjäoikeuden ratkaisemassa jutussa syyttäjä vs. Ståhlberg ym. puheenjohtajana toimi käräjätuomari Juha Fredriksson ja muina jäseninä kolme lautamiestä.
Tästä lakkoilusta ja siihen vaikuttamisesta löytyy varmasti ainakin kahta näkökulmaa. Itse katsoisin hieman taustoja. Tekniikka on ollut pitkään yhtiön tuloksellisin yksikkö, yhtiö itsessään on ollut hyvin kituva. Nyt yhtiössä on herännyt ajatus, että tekniikka ei enää kykene kilpailemaan. Kilpailua kuitenkaan harvemmin ratkaistaan yhdessä erässä, vaan johto heittää tekniikan osalta hanskat tiskiin ennen ottelun alkua.
Tekniikka on kaikkein vähiten aiheuttanut Finnairille ongelmia työtaistelutoimilla. Päinvastoin, se on ollut melko helppo neuvottelukumppani, kun vertaa lentäjien lakkoa hotellimajoituksestaan tai matkatavaran käsittelijöiden tehtäviensä laiminlyöntiä sairaslomin ja italialaisin lakoin. Tämä reaktio on mielestäni rehellisin ja aidoin lakon tarkoituksen mukainen tilanne.
Perustuslain yhdistymisoikeudesta ja oikeudesta mielenilmauksiin taitaa olla kaikin puolin selvä. Sitä säätelevä lainsäädäntö ja sen tulkitseminen on se, jota tässä mietitään. "Laiton lakko" on laiton, mutta tässä sitä käytetään mielenilmauksena töiden lopettamista vastaan. Viranomaisilta tuntuu unohtuneen PL:n 18§ ja se tuntuu unohtuvan tähän blogiinkin kirjoittavilta, "Julkisen vallan on huolehdittava työvoiman suojelusta."
Itse yrittäjänä ja työnantajana en ymmärrä laittomia lakkoja tai mielenilmauksia, kun sillä haetaan vain henkilökohtaista lisää palkkaan tai hotellietuuksia. Finskin tekniikalla saattaa tosiasiassa olla tarvetta saneerauksiin ja uudelleen järjestelyihin, mutta nyt näyttää, että johto heittää hanskat tiskiin ennen kuin hihoja on edes kääritty ylös ja yritetty kunnolla. Saisikohan sitä Vehviläistä ja muuta johtoa vähän ravisteltua? Tulosta on pystyttävä tekemään, mutta aina sen eteen on tehtävä töitä. Tekniikka pyrki herättelemään johtoa. Oikeus päätti, että sitä ei saa tehdä, se taitaa aiheuttaa vahinkoa.
Johdon palkitsemiset ovat olleet tapetilla ja johtaneet jo monenlaiseen. Kokonaiskuva antaa ymmärtää, että johdolle asetetut tavoitteet toteutuvat. Johdon ei tarvitse yrittää, vaan lukea tilinpäätös ja vähentää kirjanpitäjän keinoin sieltä menopuolelta kuluja. Onko lakko kokonaisharkinta huomioiden laiton vai ajoiko se lain toteutumista?
Ainakin minussa tekniikan lakko herätti kysymyksen: Onko johto hoitanut tehtäviään saada tekniikkaa menestymään?

matches: KKO KKO tuomioistuin KKO KKO Tuomioistuin


text:
Työkyvyttömyyden uhkan arviointi työeläkekuntoutuksessa | Työeläkelakipalvelu
Työkyvyttömyyden uhkan arviointi työeläkekuntoutuksessa
TyEL 25 § 1 mom. Oikeus työeläkekuntoutukseen
YEL 22 § 1 mom. Oikeus työeläkekuntoutukseen
MYEL 42 § 1 mom. Oikeus työeläkekuntoutukseen
MEL 25 § 1 mom. Oikeus työeläkekuntoutukseen
TyEL 35 § 1 mom. Oikeus työkyvyttömyyseläkkeeseen
YEL 32 § 1 mom. Oikeus työkyvyttömyyseläkkeeseen
MYEL 47 § 1 mom. Oikeus työkyvyttömyyseläkkeeseen
MEL 35 § 1 mom. Oikeus työkyvyttömyyseläkkeeseen
JuEL 33 § Oikeus työkyvyttömyyseläkkeeseen
VakO 3912/2007 Työkyvyttömyyden uhka
TELK/4802/3001/2012 Oikeus ammatilliseen kuntoutukseen
TELK/5003/3001/2015 Oikeus kuntoutukseen työkyvyttömyyden uhka
Työkyvyttömyyseläkkeen eläketapahtuma, työkyvyn arviointi ja ikäedellytys
Oikeus työeläkekuntoutukseen edellyttää, että hakijalla on uhka tulla työkyvyttömäksi työeläkelaeissa tarkoitetulla tavalla.
Työkyvyttömyyseläkkeellä olevan hakijan osalta edellytetään, että työkyvyttömyys jatkuu tai hakijalla on työkyvyttömyyden uhka.
Miten eläkelaitos arvioi työkyvyttömyyden uhkaa?
Eläkelaitos tekee työkyvyttömyyden uhkan arvioinnin samoilla perusteilla kuin työkyvyttömyyseläkkeen työkyvyn arvioinnin.
Työkyvyttömyyden uhka tarkoittaa, että hakijalle tulisi lähivuosina ilman kuntoutustoimenpiteitä myönnettäväksi työeläkelakien mukainen työkyvyttömyyseläke.
Jos hakija on kuntoutustuella tai työkyvyttömyyseläkkeellä, työkyvyttömyyden tai työkyvyttömyyden uhkan tulee jatkua siten, että ilman kuntoutusta työkyvyttömyyseläke jatkuisi tai osatyökyvyttömyyseläke muuttuisi täydeksi työkyvyttömyyseläkkeeksi.
Työkyvyttömyyden uhkan arviointi tehdään aina hakijan yksilöllisen tilanteen perusteella. Eläkelaitos tarkastelee hakijan työ- ja toimintakykyä ja sen oletettavaa kehitystä lähivuosina.
Arvioinnissa eläkelaitoksen tulee ottaa huomioon hakijan kokonaistilanne.
Työkyvyttömyyden uhkan tulee olla todellinen. Tämä vaatimus täyttyy, jos eläkelaitos päätyy arviossaan siihen, että hakijalle tulisi ilman ammatillisen kuntoutuksen toimenpiteitä todennäköisesti myönnettäväksi lähivuosina täysi- tai osatyökyvyttömyyseläke.
Hakijan ei tarvitse olla eläkkeeseen oikeuttavasti työkyvytön uhkan arviointihetkellä, vaan lähivuosilla tarkoitetaan noin 5 vuoden ajanjaksoa. Lisäksi edellytetään, että työeläkekuntoutuksen keinoilla työkyvyttömyyden uhka voidaan poistaa tai sitä voidaan myöhentää.
Sairaus, vika tai vamma työkyvyttömyyden uhkan arvioinnissa
Työkyvyttömyyden uhkan arvioinnissa arvioidaan sairautta, jossa hoidon ja kuntoutuksen mahdollisuudet on otettu huomioon.
Tämä ei tarkoita, että kaikki hoidot ja kuntoutukset olisi viety loppuun. Eläkelaitos ottaa arvioinnissaan huomioon hoidon ja kuntoutustoimenpiteiden odotettavissa olevan hyödyn.
Sosiaaliset ja taloudelliset seikat työkyvyttömyyden uhkan arvioinnissa
Sairauden, vian tai vamman lisäksi eläkelaitoksen tulee ottaa arvioinnissa huomioon myös työntekijän tai yrittäjän työkykyyn vaikuttavat sosiaaliset ja taloudelliset seikat.
Sosiaalisia ja taloudellisia seikkoja ovat esimerkiksi
hakijan aiempi koulutus
ikä ja
asumisolosuhteet.
Mitä ovat työkyvyttömyyden uhkan arviointia tukevat selvitykset?
Lääketieteellisen selvityksen lisäksi eläkelaitos voi käyttää työkyvyttömyyden uhkan arvioinnissa apuna esimerkiksi tietoja
työssä selviytymisestä (työnantajan kuvaus hakijan työstä, työolosuhteista ja työssä selviytymisestä)
sairauspoissaolojen määrästä
työpaikalla tehdyistä työjärjestelyistä ja
aiemmista toteutuneista lääkinnällisen ja ammatillisen kuntoutuksen toimenpiteistä ja niiden vaikutuksesta.

matches:
§ 1
§ 1
§ 1
§ 1
§ 1
§ 1
§ 1
§ 1


text:
Mene...Kotiin3DAbstraktiArkkitehtuurianimaatioEläimetlinnutPyörätautotSarjakuvatJulkkiksetKaupunkiVärikäsTietokoneetViileäSöpöKukkaHauskaPelitTytötteHDLomaKuumaElääLogoRakkausElokuvatmusiikkiluontopaikatavaruusUrheiluteknologiaMaailmanLisää	Kotiin / Maailman / kartta tapetti HD	kartta tapetti HD
2,350 näkymät
0	kartta tapetti HD
Tässä on kokoelma kartan tapetti HD Collection Pöytäkoneet, Kannettavat, puhelimissa ja Tabletit. Täällä 5dwallpaper.com, on yli satoja tuhansia taustakuvat ovat ladattavissa. Voit ladata Jokainen Taustakuva ilmaiseksi.
Jos Like This kartta taustakuva HD Collection Anna Tykkää Ja Jaa Facebook.
piipittää Tietoja Love Peace Edellinen: Lilly Pulitzer tapetti HD
seuraava: mario tapetti HD
näkymät (158) taustakuva joulu HD
valkoinen tapetti Resolution DownloadHD Taustakuva kokoelmatmopsi tapetti HD Downloadlaadukasta taustakuvia HD Downloadliikkuvat tapetti HDHyosung pyörä tapetti HD kokoelmatsurf tapetti HD Downloadahma tapetti HDkauhu taustakuvat HDananas tapetti HD Suunnitellut 5dwallpaper.com | Powered by zuuur.com	© Copyright 2016, Kaikki oikeudet pidätetään	Siirry alkuun

matches: HD HD HD HD HD HD HD HD HD HD HD HD HD


text:
Prosessioikeusblogi: 25. Tuomio sarjahukuttamisjutussa
Pekka Tapani Seppänen, hatulla ja ilman
1. Pohjois-Karjalan käräjäoikeus, joka sijaitsee Joensuussa, antoi tänään klo 9.00 kansliatuomion paljon mielenkiintoa herättäneessä ns. sarjahukuttamistapauksessa. Käräjäoikeus istui jutun ilman lautamiehiä eli kolmen ammattituomarin kokoonpanossa, jonka puheenjohtajana toimi käräjätuomari Lasse Palsio. Kaksi muuta jäsentä olivat käräjätuomarit Vuokko Leinonen ja Laura Karjalainen.
2. Tilasin tuomion käräjäoikeudesta. Tuomion perustelut noudattelevat nykyisin hyvin tavallista seikkaperäistä ja yksityiskohtaista kirjoitustapaa, jossa näytön osalta tuntuu olevan pääpaino näytön selostamisella, ei niinkään sen arvioinnilla. Tuomiossa on ilman tuomiolauselmaa peräti 73 sivua. Kun otetaan huomioon tapauksen saama suuri julkisuus, käräjäoikeuden olisi minusta tullut julistaa tuomion lopputulos ja perustelujen pääkohdat istuntokäsittelyssä. Mutta kuten olen monta kertaa todennut, käytäntö on koko maassa mennyt valitettavasti kansliatuomion suuntaan, vaikka laki lähtee siitä, että pääsääntönä on tuomion julistaminen istunnossa (ROL 11:7.1). Myös kansliassa valmiiksi laadittu tuomio voitaisiin tietenkin julistaa tarvittavassa laajuudessaan istunnossa, mutta tätä käräjäoikedet eivät näytä oikein ymmärtävän.
3. Käräjäoikeus tuomitsi 51-vuotiaan Pekka Tapani Seppäsen, joka peitti oikeudessa koko ajan kasvonsa karvalakilla, kahdesta taposta, kolmesta tapon yrityksestä, heitteillepanosta ja törkeästä kuolemantuottamuksesta 14,5 vuodeksi vankeuteen. Seppäsen syyksi luettiin myös alkoholirikos, paritus ja pahoinpitely.
4. Seppäsen kotona ja mökillä oli vuosien varrella kuollut seitsemän ihmistä. Tuomion mukaan Seppäsen kiinteistöllä tai seurassa oli tapahtunut kuolemantapaukset mukaan lukien ainakin 15 hengenvaarallista tilannetta. Seppästä syytetiin oikeudessa kolmesta hukuttamalla tehdystä taposta ja viidestä tapon yrityksestä, mutta oikeus hylkäsi yhdestä taposta ja kahdesta tapon yrityksestä ajetut syytteet.
5. Hukkumiskuolemat tapahtuivat vuosina 2007- 2014 Viinijärvellä Seppäsen mökin lähistöllä. Seppänen ja uhrit kuuluivat samaan kaveripiiriin. Osa tapauksista liittyi souturetkiin ja kaikkien tapahtumien yhteydessä oli nautittu runsaasti alkoholia. Henkirikostutkinta aloitettiin kesällä 2015, kun poliisi oli saanut asiaan liittyviä uusia tietoja. Poliisi oli tutkinut kuolemantapauksia jo aiemmin mahdollisina heitteillepanoina ja laiminlyönteinä, mutta tutkinnassa oli päädytty siihen, ettei näyttöä Seppästä vastaan ollut. Tuolloin poliisi ei vielä epäillyt Seppästä henkirikoksista.
6. Käräjäoikeus on perustellut näyttöä varsin laajasti ja yksityiskohtaisesti, mitä on pidettävä tapauksen erikoislaatu huomioon ottaen perusteltuna. Seppäsen puolustus kiisti syytetyn aiheuttaneen kenenkään kuolemaa tai saattaneen ketään hengenvaaraan. Hän ei ollut kaatanut veneitä eikä hukuttanut ketään. Puolustuksen mukaan Seppänen oli joutunut syytteeseen pelkkien "kyläpuheiden" perusteella. Käräjäoikeudessa kuultiin useita ihmisiä, jotka kertoivat tulleensa Seppäsen pahoinpitelemiksi tai uhkaamiksi. Todistajien mukaan Seppänen oli huumannut ihmisiä ja tehnyt seksuaalista väkivaltaa sekä miehille että naisille.
7. Todistajat eivät olleet uskaltaneet koston pelossa tehdä Serppäsestä rikosilmoituksia. He eivät olleet kertomansa mukaan voineet luottaa myöskään siihen, että viranomaiset olisivat puuttuneet tilanteeseen. Tapon uhriksi joutunut mies oli tehnyt Seppäsestä kaksi rikosilmoitusta. Niistä toinen oli koskenut vakavaa seksuaalirikosta eli raiskausta ja toinen miehen varojen väärinkäyttöä. Mies oli kuitenkin myöhemmin peruuttanut ilmoituksensa. Tuomion mukan Seppänen hukutti kyseisen miehen heinäkuussa 2010 mökillään matalaan rantaveteen. Jo aiemmin mies oli ollut vähällä hukkua, kun oli olluit Seppäsen kanssa soutelemassa ja vene oli kaatunut. Sivullisten ansiosta mies oli kuitenkin sillä kerralla pelastunut hukkumiselta. Käräjäoikeus on perustellut mainitun tapon näyttöä kahdeksan sivua.
8. Toinen tappo liittyi tapaukseen, jossa soutuvene oli kaatunut sen jälkeen, kun Seppänen oli hypännyt veneestä keskellä järveä. Tuomion mukaan Sepänen on hyvä uimari ja tottunut veneenkäsittelijä, joten hän ei itse ollut veneilytilanteissa hengenvaarassa. Vaarassa olivat tuomion mukaan vain muut veneissä olleet.
9. Julkisuudessa ja etenkin juristien keskuudessa on ihmetelty, miksi kolmesta taposta ja viidestä tapon yrityksestä epäiltyä ja syytettyä vaaralliseksi koettua miestä ei vangittu jo esitutkinnan aikana, vaan hän sai vastata syytteisiin poikkeuksellisesti vapaalta jalalta. Kuten edellä totesin, henkirikoksia koskeva esitutkinta käynnistyi kesällä 2015 ja sen aikana Seppänen oli käräjäoikeuden päätöksen mukaisesti tutkintavankeudessa marraskuun puolivälistä lukien noin kaksi kuukautta. Käräjäoikeus katsoi, että Seppäsen voitiin katsoa todennäköisin syin epäillä syyllistyneen tutkittavana oleviin rikoksiin.
10. Seppänen kanteli vangitsemispäätöksestä hovioikeuteen. Itä-Suomen hovioikeus, jossa poliisi eli tutkinnanjohtaja piti Seppästä edelleen vaarallisena, katsoi tammikuussa 2016, ettei Seppäsen vangitsemiselle ollut edellytyksiä, koska häntä ei esitetyn näytön perusteella voitu todennäköisin syin epäillä taposta tai sen yrityksestä. Hovioikeuden kokoonpanoon kuulunut hovioikeudenneuvos Juha Halijoki totesi myöhemmin MTV:n uutisille, että poliisin vangitsemisasiassa epäiltyä vastaan esittämä näyttö oli "sen verran puutteellista, ettei ollut todennäköisiä syitä epäillä miestä rikoksista". Halijoen mukaan poliisiin esittämän näytön olisi pitänyt olla konkreettisempaa. Hovioikeuden ratkaisua voidaan arvostella, sillä sitä tehtäessä ei nähtävästi ole kiinnitetty riittävää huomiota epäiltyjen rikosten vakavuuteen ja epäillyn vaarallisuuteen, jonka avulla hän on voinut myös vaikuttaa asiassa kuultujen todistajien kertomuksiin.
11. Pekka Seppänen oli karvahatussaan saapuvilla käräjäoikeuden jokaisessa istunnossa. Tänään on kerrottu, että syyttäjä oli käräjäoikeuden viimeisessä eli ennen joulua pidetyssä istunnossa vaatinut Seppäsen vangitsemista. Syyttäjien mukaan käräjäoikeus oli kuitannut vaatimuksen toteamalla lyhyesti, että vangitsemiskysymykseen otetaan kantaa vasta kuukauden kuluttua annnettavan pääasiaratkaisun yhtydessä. Käräjäoikeus on siis tulkinnut syyttäjän sanottua vaatimusta siten, että se koski tuomiossa annettavaa vangitsemismääräystä. Tänään annetussa tuomiossa käräjäoikeus on määrännyt Seppäsen vangittavaksi, hänen passituspaikakseen on määrätty Pyhäselän vankila.
12. Pekka Seppästä ei ole laajoista etsinnöistä huolimatta tuomion jälkeen tänään tavoitettu eikä hänen olinpaikastaan ole tietoa. Useat poliisipartiot ovat etsineet Seppästä turhaan koko päivän. Iltapäivällä poliisi etsintäkuulutti Seppäsen ja julkaisi hänen tuntomerkkinsä. Myös Seppäsen valokuva - ilman karvahattua - on julkaistu lehdissä.
13. Oikeudenkäynnissä Pekka Seppänen vastusti mielentilatutkimuksen suorittamista eikä käräjäoikeus määrännyt sitä suoritettavaksi. Käräjäoikeuden mukaan laissa ei ole otettu huomioon tilannetta, jossa erityisen vaaralliseksi väitetty syytetty on oikeudenkäynnin aikana vapaalla jalalla. Tilanne vaikuttaa aika odolta, sillä lähes kaikki - Itä-Suomen hovioikeuden tammikuussa 2016 omaksumaa kantaa lukuun ottamatta - tuntuvat olevan sitä mieltä, että a) Seppästä on pidettävä vaarallisena, b) hänet olisi pitänyt vangita, c) hänen mielentilansa tulisi tutkia ja c) oikeuden olisi pitänyt voida määrätä, että Seppäsen on suoritettava koko rangaistus vankilassa.
14. Jotta tuomioistuin voi määrätä syytetyn mielentilan tutkittavaksi, sen on välituomiolla ratkaistava, onko syytetty menetellyt syytteessä kuvatulla rangaistavaksi säädetyllä tavalla (ROL 11:5a.1). Langettava välituomio on mielentilatutkimuksen määräämksen muodollinen edellytys (OK 17:45.1), koska mielentilatutkimus edellyttää nykyisin sen selvittämistä, että syytetty on syytteessä tarkoitetun teon tekijä ja että teko on näytetty toteen. Myös välituomiossa syytetty olisi voitu määrätä vangittavaksi ja siinä syytetty olisi voitu myös määrätä mielentilatutkimukseen, jos hänet olisi todettu syyllistyneen hänen syykseen väitettihin rikollisiin tekoihin. Rangaistus rikoksista olisi langetettu vasta mielentilatutkimuksen jälkeen pidettävässä jatkokäsittelyssä. Käräjäoikeus ei kuitenkaan tyytynyt välituomion antamiseen, vaan antoi lopullisen tuomion, jossa päätettiin myös rangaistuksesta.
Lähettänyt Jyrki Virolainen klo 17.1.17
Tunnisteet: kansliatuomio, mielentilatutkimus. vangitseminen, sarjahukuttamistapaus, tappo
Hurja juttu tämä venesarjatappojuttu! Saatiinpa taas uusi termi maamme henkirikosgalleriaan. Kyllä ihmetystä viranomaisten toiminnassa herättää moni asia ja viranomaisratkaisut. Ensin poliisi ei ryhdy tutkimaan juttua ja ilmeisesti ota edes ilmoituksia vastaan vaikka Seppäsen toiminta on useita vuosia yleisen elämänkokemuksen mukaan ollut täysin normaalista poikkeavaa. Onhan Seppäsen maatilalla kuollut seitsemän henkilöä! Huh,huh! Vasta pari vuotta sitten juttua on alettu tutkia KRP:n toimesta. Paikallispoliisi on mielestäni syyllistynyt virkavelvollisuutensa rikkomiseen jättäessään tutkinnan aikanaan aloittamatta. Poliisin toiminta olisi selvitettävä eduskunnan oikeusasiamiehen toimesta.
Myöskään käjäoikeuden ja hovioikeuden ratkaisut Seppäsen tutkinvankeusasiassa ovat selvästi vääriä Miten ihmeessä Seppästä ei viimeistään käräoikeuden istunnon päättyessä ennen tuomiota ole julistettu vangituksi?. Seppäsen on selvästi käsittelyn aikan "huijannut" oikeutta tullessaan kaikkiin istuntoihin henkilökohtaisesti paikalle. Hän on luonut kuvan,että jäisi kiltisti odottamaan myös oikeuden ratkaisua,mutta tosiasiassa hän on todistajalausunnon kuultuaan heittänyt karvahatun hemmettiin ja ryhtynyt suunnittelemaan pakoa ehkä ulkomaillekin Seppäsen etsinnöistä syntyy värikäs näytelmä tuomioistuimien selvän hölmöilyn takia.
Suomessa on vallalla sellainen mentaliteettiettä kukaan ei ajattele oikeudenkäynneistä aiheutuvia kustannuksia. Mommuttijutut,kuten Aarnionkin juttu, aiheuttavat älyttömiä kustannuksia kun epäiltyjen esimiehet eivät lujin ottein hoida tehtäviään, vaan katsovat alaistensa tekemiä väärinkäytöksineen ja rikoksia läpi sormiensa.
Korjaan termiä lyhyemmäksi eli Seppänen sarjahukuttaja! Näin siis!
Yksi aikansa kuuluisampia suomalaisia sarjasurmaajia oli Ensio Koivunen, joka tuomittiin v. 1971 tehdyistä ns. liftarisurmista. Niissä sai surmansa kaksi 17-vuotiasta tyttöä ja 23-vuotias nainen. 41-vuotias Ensio Koivunen sai rikoksistaan ankaran rangaistuksen, vaikkei häntä näytön puuttuessa voitu tuomita taposta tai murhasta. Koivusen rikosrekisteri oli ennestään pitkä, mutta aiemmin hänet oli tuomittu lähinnä omaisuusrikoksista. Hän oli ollut kahdeksan kertaa vankimielisairaalassa ja oli vain vähän ennen liftarisurmia vapautunut vankilasta. Vaikka Koivunen oli siis ollut lukuisia kertoja vankimielisairaalassa, hänen todettiin vuonna 1971 tai 1972 suoritetussa mielentilatutkimuksessa olleen rikokset tehdessään täydessä ymmärryksessä.
Hyvinkään kihlakunnanoikeus ja Helsingin hovioikeus tuomitsivat Koivusen kaikkien kolmen uhrin osalta vapaudenriistosta, törkeästä pahoinpitelystä sekä törkeästä kuolematuottamuksesta ja yhden uhrin osalta myös väkisinmakaamisesta sekä eräistä omaisuusrikoksista yhdistettyyn 25 vuoden kuritushuonerangaistukseen. Tämä oli tuohon aikaan pisin rangaistus, mitä useista rikoksista voitiin lain mukaan yhdellä kertaa tuomita, Koivusen syyksi luetut rikokset olivat toisiinsa nähden niin sanotussa reaalikonkurrenssissa, yhteisen vankeusrangaistuksen tuomitsemista ei tuolloin tunnettu. Kun nykyisin yhteisen vankeusrangaistuksen maksimipituus on 15 vuotta, ollaan rangaistusten pituudessa tultu siis reippaasti alaspäin - 25 vuodesta 15 vuoteen.
Ensio Koivunen valitti hovioikeuden tuomiosta vielä KKO:een, jossa tuomioon tehtiin ainoastaan pieni lähinnä kosmeettinen muutos, joka taisi pudottaa tuomittua yhdistettyä rangaistusta kuukaudella tai parilla. Satuin itse toimimaan jutun esittelijänä KKO:ssa, mutta en enää muista, mikä tuo kyseinen muutos oli! Pitäisi vissiin yrittää kaivaa noin 45 vuotta sitten kirjoittamani esittelymuistio jostakin esiin. Presidentti Mauno Koivisto armahti Koivusen syksyllä 1981, siis jo 10 vuoden kuluttua rikoksista. Koivunen kuoli vuonna 2003 eikä hän vankilasta vapauduttuaan syyllistynyt enää rikoksiin.
Tuorein esimerkki esimiesten lepsuilusta on tämän päivän uutinen. Helsingin opetusviraston turvallisuuspäällikköä epäillään saaneen etuisuuksia 10 aikana. Nyt mainittu päällikkö on vangittua epäiltynä Helsingin suurimmasta korruptiojutussa. Kun turvallisuuspäällikön esimieheltään kysyttiin asiasta, viraston päällikkö loihi vain lausumaan,että turvallisuuspäällikkö on tänään pois virkapaikaltaan. Olikohan viraston päällikkö lausua jotain viisainpaakin asiassa?
Eihän käräjäoikeus tietenkään omasta aloitteestaan, viran puolesta voi ketään istunnon päätteeksi vangita, vaan syyttäjän vaatimuksesta. Mitä lienee syyttäjä vaatinut?
Oikeuskäytäntö on se, että huumerikolliset pysyvät vangittuina, mutta muut päästetään vapaalle jalalle vähintäänkin kohtuuttomuusperusteella.
Syyttäjän on vaatinut vangitsemista, mutta käsittääkseni hovioikeuden päätös vapauttamisesta huomioiden ainut mahdollisuus käräjäoikeudelle vangita Seppänen suoraan istunnon päätteeksi olisi ollut se, että tuomio olisi julistettu istunnon päätteeksi. Istunnon päätytyttä Seppästä ei oltu vielä tuomittu mistään, joten vangitsemistakaan ei voitu tehdä.
Niin, mielenkiintoista olisi tietää millä perusteella Seppäsen syyksi on voitu lukea tappo tai ylipäätään mitään tahallista siltä osin kuin joku on hukkunut ilman että on aktiivisesti hukutettu ts. painettu päätä veden alle tms.
Jos joku hukkuu pelkästään veneen kaatumisen ja sen seurauksena ettei pysty uimaan, ei kysymyksessä voi tietenkään olla tappo.
Mikään laiminlyöntirikoskaan ei niin vaan voi tulla kyseeseen. Kun useita ihmisiä joutuu veden varaan on jokainen oikeutettu pelastamaan itsensä ensin ja vasta sitten muita jos se on silloin vielä mahdollista.
Eiköhän tuo tuomio kaadu että rytisee Itä-Suomen hovissa. Seppäsen pako on varsin ymmärrettävä selvän oikeusmurhan vuoksi.
Käräjäoikeuden tuomiota kritisoineen anonyymin kannattaisi lukea käräjäoikeuden tuomio, jossa on noin 60 sivun verran perusteltu sitä, miksi Seppäsen on katsottuu syyllistyneen mm. kahteen tappoon ja kolmeen tapon yritykseen. Tuomion voi tilata sähköpostitse Pohjois-Karjalan käräjäoikeduen kansliasta.
Saattaa tietysti olla, että Itä-Suomen hovioikeudessa tuomio kaatuu "rytisten", sillä hovoikeus näyttää olevan aika arvaamaaton. Tämä ilmeni ratkaisuista, jolla hovioikeus viime vuoden tammikuussa täysin yllättäen kumosi käräjäoikeuden vangitsemispäätöksen ja määräsi, että kovasti vaarallisen miehen maineessa oleva Seppänen oli laskettava vapaalle jalalle.
Ehkä hovioikeuden arvaamattomuuden sijasta kyse on ollut siitä, ettei asiassa ole esitetty riittävää selvitystä todennäköisestä syyllisyydestä ko. rikoksiin. Poliisi on usein kovin haluton esittämään todellista selvitystä. Hyvä kun on esimerkkejä siitä, ettei tuomioistuin ole mikään kumileimasin vaan hakijoiden tulee oikeasti esittää perusteet hakemilleen pakkokeinoille.
Yleisen käsityksen mukaan vaadittava näyttö sarjahukuttajan vangitsemiselle oli riittävä, jos asiaa arvioidaan vakiintuneen käytännön perusteella. Käsite "todennäköiset syyt" on toki väljä ja tulkinnanvarainen, eli sitä voidaan tulkita hyvin eri tavalla. Tässä tapauksessa hovioikeus on jostakin syystä asettanut epäiltyjä tekoja näyttökynnyksen poikkeuksellisen korkealle.
Ratkaisua hovoikeudessa tekemässä ollut HON Juha Halijoki on esitellyt käsityksiään vangitsemisen edellytyksistä Defensor Legis -lehdessä vuonna 2001. Nyt hän on soveltanut omia oppejaan käytännössä. Lähes kaikki juristit ovat ihmetelleet hovioikeuden ratkaisua.
Jos hovioikeus on tutkinut vangitsemisasian - kuten sopii epäillä - kirjallisessa prosessissa eli pelkkien asiakirjaselvityksen valossa, se ei ole kenties saanut oikeaa käsitystä asiasta. Asian suullinen käsittely olisi ollut paikallaan!
Lainaus MTV:n sivuilta (25.11.201):
Hovioikeus (kolme hovioikeudenneuvosta) vapautti miehen yksimielisellä päätöksellä tutkintavankeudesta tämän vuoden tammikuussa.
– Se näyttö, minkä poliisi silloin hovioikeudelle esitti, oli sen verran puutteellinen, että ei ollut todennäköisiä syitä epäillä miestä rikoksista, Itä-Suomen hovioikeuden hovioikeudenneuvos Juha Halijoki kertoo miehen vapauttamisen perusteluista MTV Uutisille.
Halijoen mukaan poliisin tuolloin esittämän näytön olisi pitänyt olla konkreettisempaa. Jutun tutkinnanjohtaja oli edelleen katsonut, että todennäköiset syyt ovat olemassa.
Ei kai hovioikeuden vangitsemisasiassa antama ratkaisu mitään oikeusvoimaa saa. Eikö käräjäoikeus olisi voinut (ja eikö sen olisi tullut) istunnon päätteeksi ennen kansliassa tapahtuvaa tuomion antamista ottaa kantaa vangitsemisen perusteena oleviin todennäköisiin syihin ja muihin vangitsemin edellytyksiin uuden, istunnossa esitetyn selvityksen perusteella?
Pakkokeinolain 2:14 §:n mukaan rikoksesta vangitun, joka on päästetty vapaaksi, saa vangita uudelleen samasta rikoksesta ainoastaan sellaisen seikan nojalla, johon vangitsemisvaatimuksen esittäjä ei ole voinut vedota aikaisemmasta vangitsemisesta päätettäessä. Käsittääkseni tämän johdosta käräjäoikeuden ei ole ollut mahdollista vangita Seppästä uudelleen ennen tuomion antamista
Em. lainkohtaa olisi järkevää tulkita siten, että uudelleen vangitsemiseen riittäisi myös sellainen uusi näyttö, jota ei ole aiemmin voitu esittää. Jos tämä ei ole mahdollista, olisi pykälää syytä tarkistaa.
Seppäsen vapauttamispäätöksen tekemiseen osallistunut HON Juha Halijoki selittelee hovioikeuden ratkaisua Yle Uutisille tänään
http://yle.fi/uutiset/3-9413714
Laki on niin kuin se luetaan eli sovellettavia säännöksiä tulkitaan. Käräjäoikeus oli sitä mieltä, että Seppänen voitiin vagita eli tutkinnanjohtaja oli esittänyt todennäköisiä syitä epäiltyjen rikosten tueksi. Hovioikeus on omaksunut toisenlaisen asenteen ja kannan näpäyttääkseen vangitsemisvaatimuksen esittäjää. Käytännössä tapoista, saati sitten useista tapoista kuten nyt, epäilty on aina esitutkinnan aikana vangittu.
Juirdiikka tai oikeustiede ei ole mitään rakettitiedettä. Lainkäytössä pärjätään arkijärjellä jo varsin pitkälle. Tuomareiltakaan järjen käytö ei ole lainsoveltamisessa kiellettyä. Pakkokeinolain soveltamisessa ei kannattaisi pitää kynsin hampain kiinni teorioista, jos näyttää siltä, että niiden myötä ratkaisu olisi yleisen oikeustajun vastaisena menossa pahasti metsään.
"Pakkokeinolain 2:14 §:n mukaan rikoksesta vangitun, joka on päästetty vapaaksi, saa vangita uudelleen samasta rikoksesta ainoastaan sellaisen seikan nojalla, johon vangitsemisvaatimuksen esittäjä ei ole voinut vedota aikaisemmasta vangitsemisesta päätettäessä."
Kun käräjäoikeus oli käsittelyn aikana ottanut vastaan todistelua, eikös sen olisi ollut mahdollista arvioida todennäköisyyttä toisin kuin hovioikeus oli aikaisemmin tehnyt?
En jaksa oikein uskoa, että ne kaikki Seppäsen syyksi luetut rikokset olisivat olleet aikaisemman vangitsemisvaatimuksen perusteena. Tällöinhän syyttäjän vangitsemisvaatimus lienee ainakin osaksi perustunut uusiin rikoksiin.
Tuo vangitsemiskysymys on mielenkiintoinen ja olisi tervetullutta, että sitä myös ns. suurelle yleisölle pystyttäisiin selkokielellä avaamaan. Näyttää nimittäin siltä, että samat henkilöt, jotka nyt kauhistelevat vapaaksi päästämistä (sen vuoksi, että ilmeisesti mitään näyttöä vangitsemisvaatimuksen tueksi ei esitetty), samalla kauhistelevat mm. sitä, kun HS paljasti, että telepakkokeinoja on Helsingin käräjäoikeudessa myönnetty aivan puutteellisilla perusteilla.
Vapauden arvostus ei ole Suomessa ollut mitenkään erityisen kovassa huudossa. Siitä ei ole kovinkaan kauaa aikaa, kun poliisi sai vangita henkilön itse ja pitää häntä viikkokaupalla putkassa ilman mitään tuomioistuinkontrollia. Sitten tilanne muuttui, ja tuomioistuinkontrolli tuli, mutta käytännössä tilanne muuttui kovin vähän, koska tuomioistuimille pääsääntöisesti riitti se, mitä tutkinnanjohtaja virkavastuullaan esitti ("TJ: Poliisilla on olemassa näyttö siitä, että X:ää voidaan todennäköisin syin epäillä rikoksesta. TI: Jaahas, ei muuta kuin koppiin." (Hieman kärjistäen)
Pakkokeinolakia saatiin vihdoin muutettua vuoden 2014 alusta siten, että nykyisin ei enää esitöissä nimenomaisesti omaksutun kannan mukaan riitä - tai ei ainakaan pitäisi riittää - vangitsemisvaatimuksen esittäjän virkavastuulla esittämä ilmoitus siitä, että todennäköiset syyt vangitsemiselle ovat olemassa. Toisaalta ns. tiedonsaantidirektiivi menee käsittääkseni selvästi pidemmälle kuin esitutkintalaissa oleva säännös siitä, mitä tietoja vapaudenriiston kohteeksi joutuvalle henkilölle tulisi vapaudenriiston perusteista esittää. Asiaa havainnollistaa Helsingin hovioikeuden Finlex-ratkaisu HHO 2015:15: http://finlex.fi/fi/oikeus/ho/2015/helho20151747.
Suomessa maksetaan vuosittain melko paljon korvauksia syyttömästi vapautensa menettäille henkilöille (ehkä blogistilla on tuoreempia tilastoja, mutta vuonna 2010 maksettiin 1,375 miljoonaa, vuonna 2011 1,5 miljoonaa ja vuonna 2012 heinäkuuhun mennessä oli maksettu miljoona). Vapaudenriisto on ankarin pakkokeino, mikä laista löytyy, ja se vaikuttaa yleensä huomattavalla tavalla sen kohteeksi joutuneeseen. Sen vuoksi on erittäin tärkeää, että tuomioistuin aidosti arvioi, onko vangitsemiselle edellytykset ja jos esitutkintaviranomainen ei syystä tai toisesta halua muuta selvitystä kuin vangitsemisvaatimus esittää (kuten ilmeisesti nyt käsillä olleessa tapauksessa), niin silloin tuomioistuimen pitääkin hylätä vangitsemisvaatimus.
Eri asia on toki se, että tässä tapauksessa käräjäoikeus olisi varmaankin voinut heti pääkäsittelyn päätyttyä vangita vastaajan, eikä odottaa tuomioon asti. Tämän pitäisi muuten toimia toisinkin päin; jos käsittelyn tai tuomioharkintavaiheen aikana ilmenee, että vangittuna pitämiselle ei (enää) ole edellytyksiä, tulisi vangittu päästää vapaaksi. Näinhän kävi esimerkiksi Auer-jutun ensimmäisellä kierroksella hovissa vuonna 2011, mutta ei toisella kierroksella vuonna 2015, jolloin hänet vapautettiin vasta tuomion yhteydessä.
Tuntuu vaikealta uskoa, että tutkinnanjohtajalla ei olisi ollut esittää Seppäsen vangitsemisen tueksi muuta kuin vangitsemisvaatimus, eli hänellä ei olisi ollut esittää kerrassaan mitään näyttöä vaatimuksen tueksi! Ajatus tuntuu mahdottomalta. On syytä muistaa, että Pohjois-Karjalan käräjäoikeus oli aiemmin hyväksynyt tutkinnanjohtajan vaatimuksen ja määrännyt Seppäsen vangittavaksi.
Jos vangitsemisvaatimuksen tueksi esitetty selvitys oli hovioikeuden mielestä puutteellinen, olisi ollut paikallaan, että hövioikeus olisi huomauttanut sanotusta puutteesta tutkinnanjohtajalle. Tutkinanjohtajalle olisi tullut varata tilaisuus hovioikeudelle antamassaan vastauksessa täydentää hakemustaan esim. epäillyn esitutkintakertomuksen ja rikospaikkatutkimuksen osalta. Se, että hovioikeudessa esiintyi muutoksenhakijana vain vangittu, ei olisi ollut tälle esteenä.
Monet maalliot ovat laillani ihmetelleey, miksi Seppästä ei tuomittu murhasta, koska uhrien kuolemaan jotaneissa teoissa on ollut harkintaa.
HoN Juha Halijoki YLE:n haastattelussa: "Ainoa näyttö mitä he silloin esittivät, oli vangitsemisvaatimuksessa ilmoitetut seikat... Ongelma vain tässä tapauksessa oli se, että näitä esitutkintakertomuksia tai tätä paikkatutkimusta ei koskaan esitetty [ei käräjäoikeudelle eikä] hovioikeudelle". Ei minulla tätä parempaa tietoa ole, mutta vaikea uskoa että hovioikeudenneuvos ihan muunneltua totuutta tässä puhuu. Kannattaa katsoa/kuunnella tuossa ylempänä oleva linkki, kesto on noin neljä minuuttia. Kun viimeistään vuoden 2014 alusta jokaiselle esitutkintaviranomaiselle pitäisi olla selvää, että jotain ihan konkreettistakin näyttöä pitää vaatimustensa tueksi esittää jos haluaa niiden menestyvän, niin minusta hovioikeuden ratkaisu näillä tiedoilla näyttää olleen täysin oikea.
Itse en kannata tuomioistuimille pakkokeinoasioissa mitään inkvisitorista roolia, kun ei sitä rikosasioissa ole muutenkaan. "Kantaja" - joko tutkinnanjohtaja tai pääkäsittelyssä syyttäjä - esittää sen näytön, minkä katsoo riittäväksi/tarpeelliseksi, eikä siihen tuomioistuimen pidä mennä sörkkimään. Pitäisin aika arvelluttavana, jos kesken prosessin tuomioistuin toteaisi, että "tämä näyttö ei kyllä riitä, esittäkääpä lisää selvitystä tuosta ja tästä asiasta". Eri asia on prosessinjohto, mutta siitä ei tässä jutussa mitä ilmeisimminkään ole ollut kyse.
En edelleenkään pidä uskottavana väitettä, jonka mukaan vangitsemisvaatimuksen tueksi ei olisi esitetty MITTÄÄN NÄYTTÖÄ. Jos näin olisi ollut asia, niin silloin käräjäoikeuskaan ei olisi hyväksynyt vangitsemisvaatimusta. Nyt käräjäoikeus katsoi selvityksen riittväksi ja määräsi epäillyn vangittavaksi.
En tiedä, mitä ko. hovoikeudennenuvos, joka puhuu tavaallaan omassa asiassaan ja tekemäänsä hovioikeuden ratkaisua puolustaakseen, tarkoittaa "näillä esitutkintakertomuksilla ja "paikkatutkimuksella". Tekijän syyllisyydestä on toki voitu esittää myös muuta konkreettista näyttöä.
Ei ole mitään "inkvisitorista sörkkimistä", jos oikeuden puheenjohtaja tiedustelee kantjaalta tai syyttäjältä, onko tällä esittää vielä jotain muuta selvitystä tai näytööä vaatimuksena tueksi. Se kuuluu juuri prosessinjohtoon. Pätevä oikeuden puheenjohtaja ei toki käytä sellaista kieltä, jota AA Saarikivi kuvittelee tuomarin mainitussa tilanteessa käyttävän.
Seppästä ei voitu tuomita murhasta, koska häntä ei siitä edes syytetty.
Oikeusrealismi on vaan sitä, että näin ne asiat joskus menevät. En hetkeäkään epäile, etteikö käräjäoikeus olisi voinut hyväksyä vangitsemisvaatimusta pelkästään uskottavana pidetyn vaatimuksen perusteella - näin on tapahtunut useita kertoja ainakin oman urani aikana. Näin ei vain minusta pitäisi tapahtua.
Hovin ja käräjien vangitsemipäätökset lienevät nykyisin julkisia, joten eiköhän sieltä asia selviä.
Kärjistin jonkin verran asioita, eikä toivottavasti blogistikaan usko, että ihan aikuisten oikeasti kuvittelisin tuomareiden käyttävän mainitunlaista kieltä ainakaan tuomioissaan. Tarkoituksenani ei ollut alkaa kiistellä blogistin kanssa asioista - olen varmasti useimmista juridiikkaan liittyvistä asioista täysin samaa mieltä - vaan herättää keskustelua vapaudenriiston keskeisimmistä kysymyksistä.
Itse kyllä epäilen entisenä alioikeustuomarina vahvasti väitettä, jonka mukaan käräjäoikeudet "useita kertoja" tai "yleisesti" hyväksyisivät tutkinnanjohtajan vangitsemisvaatimksia, joiden tueksi ei olisi esitetty mitään näyttöä. Jos näin on, niin silloin rikosasianajajilla olisi perin helppo tehtävä saada vangittavaksi esitetty vapaaksi. Jos tuollaista on joskus ammoin tapahtunut, niin tämä ei pidä enää nykyisin välttämättä paikkaansa.
Vapaus on tärkeä asia, mutta vangitsemisesta ja yleensä pakkokeinoista päättävien tuomareiden, syyttäjien ja poliisin on toki huolehdittava myös rikosprosessin muiden tavoitteiden toteutumisesta, ei ainoastaan syytetyn ja epäillyn oikeusturvasta. Rikosprosessissa ja pakkokeinojen käytössä on kyse myös ja ennen muuta rikosvastuun toteutumisesta ja sen myötä esitutkinnan tasapuolisesta onnistumisesta.
Jos henkilöä epäillään useista samalla tavalla tehdyistä tapoista ja tapon yrityksistä, ja epäilty tunnetaan paikkakunnalla laajasti vaarallisuudestaan, holittomuudestaan, uhkailuistaan, pikkurikoksistaan ja äkkiarvaamattomuudestaan, tulee lainkäyttäjien pitää huolta myös siitä, ettei epäilty pääse pakenemaan tai muulla tavalla vaikeuttamaan tai sotkemaan tutkinnan suorittamista taikka uhkailemaan ja pelottelemaan todistajia.
Oli melkoinen ihme, että Viinijärven sarjahukuttajaksi nimetty syytetty saapui kiltisti kaikkkiin käräjäoikeuden istuntoihin eikä ryhtynyt ilmeisesti uhkailemaan todistajina kuultavia henkilöitä. Todistajat pelkäsivät kuitenkin myös oikeussalissa syytettyä ja tämän mahdollista kostoa kovasti ja halusivat sen vuoksi antaa kertomuksena näköesteen eli sermin takana. Syytetty riisui käsittelyssä oman "näköesteensä" eli ikioman karvahattunsa.
Tänään tuomittu on vihdoin saatu kiinni ja passitettu vankilaan. Asian puiminen jatkuu kuitenkin melko varmasti Itä-Suomen hovioikeudessa - kuinkas muuten! Olisi paikallaan, että hovioikeuden kokoonpano olisi erilainen kuin vangitsemisoikeudenkäynnissä.
Kyllä se valitettavasti on niin kuin kollega Sarvikivi edellä kuvasi. Olen aiemman lain aikana julkaissut Helsingin hovioikeuden laatuhankkeen "Perus- ja ihmisoikeudet rikosprosessissa" yhteydessä artikkelin Asianosaisjulkisuus esitutkinnassa ja vangitsemisesta päätettäessä. Tilanne ei valitettavasti näytä olennaisesti muuttuneen uuden lain voimaantulon jälkeen. Helsingin käräjäoikeuden käytännöstä olen kirjoittamassa empiiristä artikkelia Defensorin nroon 3/2017.
Em. artikkelissa v. 2011 kirjoitin mm. seuraavaa:
"Vangitsemista on vaadittu esim. seuraavan kaltaisilla tiedoilla:
'Helsingin rikospoliisin huumerikosyksiköllä on tutkittavana erittäin vaaralliseksi huumausaineeksi luokitellun amfetamiinin maahantuontiin ja levitykseen liittyvä törkeä huumausainerikos. Poliisin suorittaman esitutkinnan, tiedustelun, tarkkailun ja telepakkokeinojen perusteella on todennäköisiä syitä epäillä, että NN:llä on ollut keskeinen rooli amfetamiinin levityksessä. Kyse on oikeuskäytännössä törkeäksi huumausainerikokseksi muodostuneen määrän selkeästi ylittävästä määrästä huumausainetta.'
Käräjäoikeudet ovat ainakin pääkaupunkiseudulla vakiintuneesti hyväksyneet sen, että rikosepäily yksilöidään vain hyvin ylimalkaisesti ja vangitsemisen yleisiä edellytyksiä eli todennäköisiä syitä syyllistymisestä rikokseen, ei ole vaadittu yksilöitäväksi edellä siteerattua tarkemmin. On riittänyt, että tutkinnanjohtaja on kertonut, millä tutkintakeinolla todennäköiset syyt ovat ilmenneet (esim. kanssaepäiltyjen kertomus, tarkkailuhavainnot, telepakkokeinot).
Osana tämän artikkelin laatimista olen tehnyt asiakkaitteni puolesta kaksi vangitsemiskantelua edellä kuvatun kaltaisessa tilanteessa. Helsingin hovioikeus on kummassakin tapauksessa hylännyt kantelun, tosin jälkimmäisessä tapauksessa yksi hovioikeudenneuvos olisi kumonnut vangitsemisen puutteellisen selvityksen takia.
Hovioikeus totesi tässäkin tapauksessa, että 'asiassa ei ole tullut esiin mitään sellaista, joka antaisi aiheen epäillä tutkinnanjohtajan MM:n kohdistuvista rikosepäilyistä ilmoittamien tietojen paikkansapitävyyttä'. Eri mieltä ollut jäsen totesi puolestaan, että 'Yksin vaatimuksen esittävän virkamiehen viittausta tutkinnassa saatuihin tietoihin tai hänen niiden perusteella tekemäänsä johtopäätöstä ei voida pitää riittävänä selvityksenä tämän edellytyksen täyttymisestä (KKO 2007:7). Tutkinnanjohtaja on vaatimuksensa tueksi yksinomaan viitannut tutkinnassa saatuihin tietoihin esittämättä sellaisia
konkreettisia seikkoja, joiden perusteella voitaisiin arvioida, onko epäilylle olemassa todennäköisiä syitä.'
Todettakoon, että kun tutkinta valmistui, syytäjä teki törkeän huumausainerikoksen osalta MM:ää koskevan syyttämättäjättämispäätöksen: 'Asiassa ei ole näyttöä rikoksesta tai todennäköisiä syitä rikoksesta epäillyn syyllisyyden tueksi'. Puolustuksen käsitys on se, että jos tuomarit olisivat edellyttäneet näytön esittämistä vangitsemisasiassa,ei vangitsemista olisi tapahtunut.
Kummassakin tapauksessa on jo saatu korkeimman oikeuden ratkaisut joiden mukaan
valituslupia ei myönnetä."
On valitettavaa mutta toisaalta myös ymmärrettävää, että huumausainerikosjutuissa saattaa esiintyä Fredmanin mainitsemia tilanteita.
Toisaalta parista tai edes muutamasta yksittäistapauksesta pääkaupunkiseudulla tuskin tuskin voidaan tehdä sellaista yleistä ja yleistävää johtopäätöstä, että tilanne olisi esim. henrikoksia tai kaikkia mitakin rikoksisa koskevissa vangitsemisasioissa samanlainen kautta koko maan. Fredmanin kertomissa tapauksissa hovioikeus ei kumonnut käräjäoikeuden vangitsemispäätöksiä eikä KKO myöntänyt kummassakaan tapauksessa valituslupaa. Kun näin on, ei voitane tehdä johtopäätöstä, että tilanne esimerkiksi Hgin käräjäoikeduessa olisi vangitsemisasioissa yleensä lainvastainen.
Vangitsemisoikeudenkäynti on pakosta aika summaarista prosessia, jossa syyllisyyskysymystä ei voida lähtea ruotimaan ja tutkimaan samasa laajuudessa ja samalla intensiivisyydellä kuin rikosasian pääkäsittelyssä.
Esimerkiksi teoksessa Helminen - Fredman -Kanerva - Tolvanen -Viitanen, Esitutkinta ja pakkokeinot (1. painos, 2012) todetaan, että vangitsemisasian käsittelyssä ei ole kysymys siitä, että vangittavaksi vaaditun syyllisyydestä rikokseen esitettäisiin tuomitsemiseen vaadittava täysi näyttö tai edes syytteen nostamisessa edellytetty todennäköisyysnäyttö (s. 808). Vangitsemisasiassa on kuitenkin esitettävä riittävät perusteet sille, että vangitsemiselle on edellytykset. Mainitussa teoksessa todetaan myös, että vangitsemisasiassa esitettävä selvitys voi perustua pelkästään kirjalliseen aineistoon (s. 810).
Em. kirjassa kirjoittajat varoittelevat pariinkiin otteeseen, että vangitsemiskäsittelystä ei saa saa muodostua syyteasian ennakkokäsittelyä (s. 810), jossa ennalta esitetään varsinaisessa syyteoikeudenkäynnissä kysymykseen tulevat todisteet. Todistajia kuullaan vangitsemisoikeudenkäynnissä vain poikkeustapauksissa. Vangitsemisvaatimuksen tekijä voi esittää myös suullisesti lisänäkökohtia (s. 805 ja 810). Vaatimuksen tekijän on pystyttävä perustelemaan, miksi vangittavaksi vaaditun vapaudenmenetys tai pidätetyn osalta vapaudenmenetyksen jatkaminen on tarpeellista. Kirjoittajat tuntuvat korostavan myös oikeuden puheenjohtajan kyselyoikeuden käyttämistä vangitsemisperusteiden tarkentamiseksi (s. 805) ja vaatimuksen tekijän esittämien kirjallisten selvitysten täydentämiseksi (s. 811).
Edelleen kirjoittajat mainitsevat, että vangitsemisasian käsittelyssä saattaa tulla esiin sellaista lisäselvitystä, jonka osalta tuomioistuimen on - toisin kuin esim. Markku Fredman nyt näyttää ajattelevan - tyydyttävä vangitsemisvaatimuksen tekijän ilmoitukseen selvityksen olemassaolosta ja sisällöstä. Kirjassa korostetaan, että vangitsemisvaatimuksen tekijällä on virkavastuu antamiensa tietojen oikeellisuudesta ( s. 805).
Edellä mainitsemani kirja Helminen ym., Esitutkinta ja pakkokeinot (2012) on laadittu sen jälkeen, kun Markku Fredman on kritisoinut artikkelissaan 2011 mm. Helsingin käräjäoikeuden käytäntöjä vangitsemisasioissa. Kirjassa ei näyttäisi olevan mainintaa ko. kritiikistä tai muista vangitsemisoikeudenkäyntejä rasittavista epäkohdista.
Voidaan myös todeta, että vangittavaksi määrätyn oikeusturvan takaamiseksi vangitsemisasia on otettava vangitun pyynnöstä tuomioistuimessa uudelleen käsiteltäväksi kahden viikon kuluttua edellisestä käsittelystä. (PKL 3:15). Jos vapaudenmenetys todetaan myöhemmin aiheettomaksi - esim. syytettä ei nosteta tai syyte hylätään - vangitulle maksetaan vapaudenmenetyksen aiheuttamasta kärsimyksestä korvaus valtion varoista.
Siteeraamastasi kirjasta on ilmestynyt vuonna 2014 uusi painos, jossa on huomioitu sääntelyn muuttunut sanamuoto ja HE:n perustelut. Uuden lain oli tarkoitus vaikuttaa tuomioistuinten käytäntöön 1.1.2014 alkaen, mutta sitä on ollut vaikea havaita. HE:ssä todettiin, ettei riitä, että hakija esittää vain käsityksensä todennäköisten syiden olemassaolosta. Tätä uutta lakia Itä-Suomen hovioikeus sovelsi, ei sitä jonka soveltamiskäytäntöä kuvasin 2011 artikkelissa.
KKO:n ennakkopäätös pakkokeino-vangitseminen.
KKO:2014:29
Mielenkiintoista! Oikeusprosesseissa on aina kehittämisen varaa ja tämä koskee luultavasti myös vangitsemisasioiden käsittelyä.
Suomeen on perustettu viime vuonna Suomen prosessioikeusyhdistys (SPOY), jonka toimikuntaan Markku Fredman kuuluu. Yhdistys voisi ikään kuin ensimmäisiksi töikseen ottaa pohdittavaksi kysymyksen vangitsemisoikeudenkäynnin kehittämistarpeista.
EIT: Buza dji v. Moldova (5.7.2016)
EIT:n uusi ja tiukennettu linjaus vangitsemisen edellytyksiä. Riittävät ja perustellut perusteet vapaudenriistolle on esitettävä jo asiaa ensimmäistä kertaa tuomioistuimessa käsiteltäessä. Aiempi linjaus "tietyn ajan kuluttua" kumottiin tällä ratkaisulla.
Ihmettelen kovasti Itä-Suomen hovioikeuden päätöstä olla vangitsematta sarjahukuttajaa, vaikka Käräjäoikeus olisi vanginnut.
Oli suuri vaara, että Seppänen olisi lähtenyt veneilemään todistajien kanssa nämä mukaan pakottaen. Kun oli kerran hakenut väkipakolla sairaalasta yhden uhrin mukaansa aiemmin.
Missähän kuplassa tällaiset hovioikeudenneuvokset oikein elävät?
Lisäksi ihmettelen, että tuomion täytäntöönpanon pakoilu ei ole poliisin mukaan rikos. Mutta mukaan pakotettu kuski on rikollinen.
Kirjoitin asiasta hieman pitemmän tekstin saatuani aineiston Itä-Suomen hovioikeudesta. Miksi sarjahukuttaja oli vapaalla jalalla?
Jokin toinen oikeus tai oikeuden kokoonpano olisi tehnyt, kuten ko. tapauksessa käräjäoikeus myös teki, saman aineiston pohjalta toisenlaisen ratkaisun.
Kirjallisessa prosessissa, kuten hoviokeudessa, asia ratkaistaan pelkästään asiakirja-aineiston perusteella. Mahdollisuudet asian monipuoliseen käsittelyyn oikean ratkaisun tekemiseen ovat sikäli heikommat kuin suullisessa käsittelyssä.
Oli hyvä että asia saattiin tutkituksi, kun tutkinnan teki KRP, esitutkinnassa perusteellisesti, syyte nostettiin ja asia ratkaistiin puolueettomassa ja oikeudenmukaisessa oikeudenkäynnissä.
Loppu hyvin lopulta.
Mutta voi kysyä, montako ihmishenkeä olisi säästetty, jos poliisit olisivat uskoneet kanteluita jo aiemmin?
Hei! Olisin kysynyt oikeusoppineelta, ottiko tuomioistuin kantaaa viranomaistoimintaan tuomiolauselman kohdassa, jossa pohditaan että tuomitun vaikutuspiirissä olleet ihmiset ovat itse joutuneet vastaamaan turvallisuudestaan? Ja jos ottivat onko tämä yleistä? Yt. Aino Koistinen

matches: tuomioistuin tuomioistuin tuomioistuin tuomioistuin KKO tuomioistuin


Laki maatalousyrittäjän eläkelain… 1281/2006 - Ajantasainen lainsäädäntö - FINLEX ®
Olet tässä: Finlex › Lainsäädäntö › Ajantasainen lainsäädäntö › Vuosi 2006 › 22.12.2006/1281
Laki maatalousyrittäjän eläkelain voimaanpanosta
1 § 2 §3 §4 §5 §6 §7 §8 §9 § 10 § 11 § 12 §13–14 §15 §16 §17 §18 §19 §20 §21 §22 § 23 §24 §25 §26 §27 § 28 §29 §29 a § 30 §31 §Muutossäädösten voimaantulo ja soveltaminen:7.12.2007/1171:29.8.2008/588:30.12.2008/1102:14.8.2009/633:4.12.2009/1005:29.10.2010/916:22.12.2011/1434:22.12.2011/1463:7.11.2014/891:29.1.2016/76:21.12.2016/1254:


text:
Mene...Kotiin3DAbstraktiArkkitehtuurianimaatioEläimetlinnutPyörätautotSarjakuvatJulkkiksetKaupunkiVärikäsTietokoneetViileäSöpöKukkaHauskaPelitTytötteHDLomaKuumaElääLogoRakkausElokuvatmusiikkiluontopaikatavaruusUrheiluteknologiaMaailmanLisää	Kotiin / Maailman / Intian tapetti HD	Intian tapetti HD
1,878 näkymät
0	Intian tapetti HD
Tässä on kokoelma intialainen tapetti HD työasemien, Kannettavat, puhelimissa ja Tabletit. Täällä 5dwallpaper.com, on yli satoja tuhansia taustakuvat ovat ladattavissa. Voit ladata Jokainen Taustakuva ilmaiseksi.
piipittää Tietoja Love Peace Edellinen: tyttö taustakuva hd Download
seuraava: life tapetti HD
näkymät (35) Tumblr tapetti 15 HD kokoelmat
näkymät (15) vapaa joulua taustakuvan HD
näkymät (12) tumblr tapetti kaunis luonto yö tulivuori
näkymät (12) hot-wallpapers9
loistava taustakuvia Ultra HD kokoelmattiili vaikutus tapetti HDkaunis tyttö tapetti HDmobiili taustakuva High Resolution DownloadScarlett Johansson tapetti HDvihreä taustakuvia HD Downloadgalaxy taustakuvia HDhämärtää taustakuva HD Downloadiphone 5 tapetti High Resolution DownloadLasten tapetti HD Suunnitellut 5dwallpaper.com | Powered by zuuur.com	© Copyright 2016, Kaikki oikeudet pidätetään	Siirry alkuun

matches: HD HD HD HD hd HD HD HD HD HD HD HD