text:
Elatusapuvaatimukset - Slovakia
Elatusavusta ja elatusvelvoitteista säädetään perhelaissa 36/2005 (jäljempänä ”perhelaki”). Perhelaissa erotetaan seuraavantyyppiset elatusvelvollisuudet:
a) vanhempien elatusvelvollisuus lapsia kohtaan
b) lasten elatusvelvollisuus vanhempia kohtaan
c) muiden sukulaisten välinen elatusvelvollisuus
d) aviopuolisoiden välinen elatusvelvollisuus
d) avioerotilanteessa maksettava hyvitysluonteinen korvaus
e) yksinhuoltajaäidin elatukseen ja tiettyihin kuluihin maksettava korvaus.
Teoreettisesta näkökulmasta elatusavun käsite sanan laajassa merkityksessä luokittelee luonteeltaan taloudelliset perheoikeudelliset suhteet varallisuussuhteiden erityistapauksiksi perheoikeudessa. Niiden riippuvuus henkilökohtaisesta perheoikeudellisesta suhteesta on tässä erityisen ilmeinen.
Vanhempien elatusvelvollisuus lapsia kohtaan on lakisääteinen velvollisuus, joka on voimassa niin kauan kuin lapset eivät pysty elättämän itseään. Oppivelvollisuuden loppuunsuorittaminen ei välttämättä merkitse sitä, että lapsi kykenee elättämään itsensä. Vanhempien elatusvelvollisuus lapsia kohtaan on voimassa heidän valmiuksistaan, mahdollisuuksistaan ja taloudellista tilanteestaan riippuen sen ajan, kun lapsi valmistautuu tulevaan ammattiinsa esimerkiksi opiskelemalla kokopäiväisesti korkeakoulussa. Täysi-ikäiseksi tulolla ei ole oikeudellista merkitystä elatusvelvollisuuden voimassaolon kannalta. Se, mistä lähtien lapsella on ”kyky elättää itseään”, määrittyy tapauskohtaisesti. Tuomioistuin arvioi kunkin tapauksen erikseen sen erityispiirteiden perusteella. Kyky elättää itseään tulkitaan yleensä laajasti valmiutena tyydyttää itsenäisesti (omin varoin) kaikki tarpeet tai tarpeelliset elinkustannukset. Edellytyksenä on, että tämä valmius on pysyvä. Luonteeltaan satunnaisia tuloja ei voida katsoa valmiudeksi tyydyttää tarpeensa itsenäisesti.
Käytännössä tuomioistuimet lähtevät siitä, että vanhempien elatusvelvollisuus on käsitteenä joustava, koska verisiteet ovat ajallisesti rajoittamattomia. Tämän vuoksi elatusvelvollisuus voidaan uusia esimerkiksi siinä tapauksessa, että lapsi päättää opiskella myöhemmin, jos hän ei esimerkiksi pääse korkeakouluun välittömästi päätettyään opintonsa toisen asteen oppilaitoksessa. Lapsen valmistautumiseksi tulevaan ammattiinsa on oikeuskäytännön mukaan – ottaen huomioon koulutusta vastaavien työpaikkojen kulloinenkin tarjonta vastavalmistuneille – mahdollista katsoa myös jatko-opinnot, jotka suorittanut voi löytää työpaikan muualta kuin siihenastisten opintojensa alalta.
Elatusvelvollisuuden päättymisen arviointi on yksinkertaisempaa silloin, kun lapsi saa säännöllisiä tuloja ammatinharjoittamisesta, yritystoiminnasta tai vastaavasta. Työmarkkinoilla vallitseva tilanne, monien erilaisten koulutusmuotojen ja oppilaitosten olemassaolo, koulutuksen hyödyntämisen edellyttämät täydentävät kielitaitotarpeet, uudelleen- ja täydennyskoulutus, ulkomaanharjoittelu ja lisäpätevyyden tarve asettavat tuomioistuimelle omat vaatimuksensa sen määrittäessä, milloin lapsi pystyy elättämään itsensä. Perustellusti voidaan ottaa huomioon jotkin näistä koulutusmuodoista muun muassa siinä tapauksessa, että elatusvelvollinen vanhempi on hyvin toimeentuleva. Samalla on tarpeen ottaa huomioon lapsen kiinnostuksen kohteet, kyvyt ja lahjakkuus, jotta hän saisi asianmukaiset edellytykset hyödyntää niitä ammatissaan. Toisaalta on oikeutettua vaatia näihin taitoihin vetoamista aikaisessa vaiheessa, jottei vanhempien elatusvelvollisuutta väärinkäytettäisi vain siksi, että asennoituminen työhön on kielteinen (esim. työsuhteen mielivaltainen päättäminen).
Kahdeksantoista vuoden ikärajalla on merkitystä menettelyllisestä näkökulmasta. Lapsen täysi-ikäiseksi tuloon saakka tuomioistuin voi aloittaa elatusapua koskevan menettelyn myös omasta aloitteestaan, mutta tämän jälkeen vain hakemuksesta. Täysi-ikäisen lapsen tekemä hakemus on osoitettava toiselle tai molemmille vanhemmista. Siinä on mainittava haetun elatusavun määrä ja ajankohta, josta alkaen sitä haetaan maksettavaksi. Täysi-ikäisen lapsen elatushakemus sitoo tuomioistuinta, koska kyse ei ole alaikäisten oikeudellista suojelua koskevasta asiasta, josta säädetään siviiliprosessilain 176 §:ssä ja sitä seuraavissa pykälissä, vaan tavanomaisesta riita-asiasta.
Jos elatusapuun oikeutettu ja elatusvelvollinen eivät pääse sovintoon, elatusvelvollisuudesta päättää toimivaltainen piirituomioistuin (okresný súd). Lukuun ottamatta tapauksia, joissa on kyse vanhempien elatusvelvollisuudesta alaikäisiä lapsia kohtaan, tuomioistuin aloittaa menettelyn elatusapuun oikeutetun (kantajan) hakemuksesta elatusvelvollista (vastaajaa) vastaan. Alaikäisen lapsen elatusta koskevan menettelyn tuomioistuin voi aloittaa myös oma-aloitteisesti (ex officio) siviiliprosessilain 81 §:n 1 momentin nojalla, kun kyse on alaikäisten oikeudellista suojelua koskevasta asiasta.
Jokainen voi toimia tuomioistuimessa itsenäisesti menettelyn asianosaisena (oikeudenkäyntikelpoisuus) siltä osin kuin hän voi omien toimiensa kautta saada oikeuksia ja velvollisuuksia. Luonnollisella henkilöllä, joka ei voi toimia tuomioistuimessa itsenäisesti (esim. alaikäisellä lapsella), on oltava laillinen edustaja (siviiliprosessilain 22 §).
Siviiliprosessilaissa erotetaan asianosaisten lakisääteisen edustuksen ohella valtakirjaan perustuva edustus ja tuomioistuimen päätökseen perustuva edustus.
Kumpikaan vanhemmista ei voi edustaa alaikäistä lastaan, jos on kyse oikeustoimista, joissa voi vallita ristiriita vanhempien ja alaikäisen lapsen etujen välillä tai saman vanhemman edustamien useampien alaikäisten lasten etujen välillä. Tällöin tuomioistuin määrää alaikäiselle lapselle uskotun miehen edustamaan häntä menettelyssä tai tietyssä oikeustoimessa. Kyseisen oikeudenkäyntiasiamiehen slovakinkielinen nimitys on kolízny opatrovník.
Ks. vastaus kysymykseen 3.
Alueellinen toimivalta määritellään siviiliprosessilain 84–89 §:ssä ja asiallinen toimivalta siviiliprosessilain 9–12 §:ssä. Ensimmäisen oikeusasteen käsittelyssä toimivaltaisia ovat pääsääntöisesti piirituomioistuimet (poikkeukset pääsäännöstä sisältyvät siviiliprosessilakiin). Yleensä menettelyssä on toimivaltainen sen asianosaisen tuomioistuin, jota vastaan hakemus on esitetty (vastaajan tuomioistuin). Toisin sanoen kyseessä on vastaajan yleisen tuomioistuimen perusteella määräytyvän toimivallan periaate. Vastaajan yleinen tuomioistuin on tuomioistuin, jonka toimivalta-alueella hänellä on asuinpaikka, tai (jos hänellä ei ole asuinpaikkaa) tuomioistuin, jonka toimivalta-alueella hän oleskelee. Tästä periaatteesta poiketaan yksittäisissä erityistapauksissa, joista säädetään nimenomaisesti siviiliprosessilaissa. Alaikäisen lapsen elatusta koskevassa asiassa on toimivaltainen tuomioistuin, jonka toimivalta-alueella alaikäisellä lapsella on asuinpaikka vanhempien sopimuksen, tuomioistuimen päätöksen tai muiden ratkaisevien seikkojen perusteella (siviiliprosessilain 88 §:ssä tarkoitettu yksinomainen alueellinen toimivalta).
Vrt. vastaukset kysymyksiin 3 ja 4.
Kantaja (elatusapuun oikeutettu), jolla on asianosaiskelpoisuus, voi pyytää asian vireillepanoa suoraan toimivaltaiselta tuomioistuimelta ilman edustajaa.
Vireillepanoa koskevan hakemuksen yleiset vaatimukset sisältyvät siviiliprosessilain 42 §:n 3 momenttiin: hakemuksesta on käytävä ilmi tuomioistuin, jolle se on osoitettu, hakemuksen tekijä, hakemuksen aihe ja hakijan vaateet, ja se on allekirjoitettava ja päivättävä.
Yleisten vaatimusten lisäksi menettelyn aloittamista koskevassa hakemuksessa on oltava tietyt erityistiedot, joista säädetään siviiliprosessilain 79 §:ssä. Hakemuksessa on mainittava haetun elatusavun määrä ja ajankohta, josta alkaen sitä haetaan maksettavaksi. Täysi-ikäisen lapsen elatushakemus sitoo tuomioistuinta, koska kyse ei ole alaikäisten oikeudellista suojelua koskevasta asiasta, josta säädetään siviiliprosessilain 176 §:ssä ja sitä seuraavissa pykälissä, vaan tavanomaisesta riita-asiasta.
Hakemus voidaan tehdä kirjallisesti, suullisesti (siten, että tuomioistuimen kanslia kirjaa sen), sähköisesti tai faksitse. Jos pääasiaa koskevan kanteen sisältävä hakemus jätetään sähköisesti, sitä on täydennettävä kolmen päivän kuluessa joko kirjallisesti tai suullisesti tehtävällä hakemuksella, joka kirjataan tuomioistuimen kansliassa. Täydentämistä koskeva vaatimus ei koske varmennetulla sähköisellä allekirjoituksella varustettua hakemusta. Jos hakemus tehdään faksitse, sitä on täydennettävä kolmen päivän kuluessa esittämällä sen alkuperäiskappale. Hakemusta, jota ei täydennetä määräajassa, ei oteta käsiteltäväksi.
Hakemuksesta on toimitettava riittävä määrä kopioita liitteineen, niin että tuomioistuimelle jää yksi kopio ja jokainen asianosainen saa tarvittaessa yhden kopion liitteineen. Mikäli asianosainen ei toimita riittävää määrää kopioita ja liitteitä, tuomioistuin teettää kopiot asianosaisen kustannuksella.
Tuomioistuimen yksittäistä toimista ja menettelyistä maksettavista oikeudenkäyntimaksuista säädetään oikeudenkäyntimaksuja ja rikosrekisteriotemaksuja koskevassa Slovakian kansallisneuvoston laissa 71/1992. Maksut peritään oikeudenkäyntimaksujen hinnaston mukaisesti. Näissä säännöksissä määritellään myös, missä laajuudessa oikeudenkäyntimaksuista voidaan myöntää vapautuksia henkilökohtaisista tai aiheeseen liittyvistä syistä.
Elatusavun kannalta ovat tärkeitä seuraavat säännökset:
Aiheeseen liittyvistä syistä myönnettävän vapautuksen piiriin kuuluvat alaikäisten oikeudellista suojelua koskevat asiat. Näin ollen myös alaikäisen lapsen elatusapua koskevat asiat on vapautettu oikeudenkäyntimaksuista.
Henkilökohtaisista syistä on oikeudenkäyntimaksuista vapautettu
kantajat menettelyissä, jotka koskevat elatusavun määrittämistä, korottamista, viivästyskorkojen perimistä sekä elatusvelvoitetta koskevan ulkomaisen päätöksen tunnustamista tai täytäntöönpanokelpoiseksi julistamista,
yksinhuoltajaäidit menettelyissä, jotka koskevat elatusapua sekä tiettyjen raskauteen ja synnytykseen liittyneiden kustannusten korvaamista.
Oikeudenkäyntimaksujen hinnaston kohdassa 8 mainitaan aviopuolisoiden välistä elatusapua ja eronneen aviopuolison elatusapua koskevista menettelyistä perittävien oikeudenkäyntimaksujen suuruus:
a) hakemukset, jotka koskevat aviopuolisoiden välisen elatusavun, eronneen aviopuolison elatusavun ja muiden sukulaisten välisen elatusvelvollisuuden määrittämistä tai korottamista
2 % vaateen suuruudesta ja vähintään 16,50 euroa.
b) hakemukset, jotka koskevat aviopuolisoiden välisen elatusavun, eronneen aviopuolison elatusavun ja muiden sukulaisten välisen elatusapuvelvoitteen pienentämistä tai lakkauttamista
Jos hinnastossa ei mainita yksittäisen maksun suuruutta eikä asia kuulu henkilö- tai aihekohtaisista syistä myönnettävien vapautusten piiriin, sovelletaan oikeudenkäyntimaksujen hinnaston 1 kohdassa mainittuja maksuja.
Asian vireillepanoa koskeville hakemuksille, ellei maksusta ole määrätty erikseen,
a) vaateen (korvauksen) tai asian kohteen arvosta
6 %, mutta vähintään 16,50 euroa ja enintään 16 596,50 euroa, kaupallisissa asioissa
enintään 33 193,50 euroa.
Tuomioistuin ohjaa asianosaisen, joka pyytää asianajajan nimeämistä ja täyttää edellytykset oikeudenkäyntimaksuista vapauttamiseksi, oikeusapukeskuksen (Centrum právnej pomoci) puoleen. Tuomioistuin antaa tästä mahdollisuudesta tiedon asianosaiselle (siviiliprosessilain 30 §). Siviiliprosessilain 138 §:n 1 momentin mukaisesti tuomioistuin voi vapauttaa osapuolen oikeudenkäyntimaksuista kokonaan tai osittain, jos tämä on asianosaisen olosuhteiden vuoksi perusteltua, ellei ole kyse mielivaltaisesta tai selvästi tuloksettomasta oikeuksien vaatimisesta tai puolustamisesta. Ellei tuomioistuin päätä toisin, vapautus koskee koko menettelyä ja sitä sovelletaan takautuvasti. Ennen vapautuspäätöksen antamista suoritettuja maksuja ei kuitenkaan korvata.
Siviiliprosessilain 138 §:n 2–6 momentti kuuluu seuraavasti:
Hakemukseen on liitettävä asianosaisen olosuhteiden toteen näyttämiseksi a) täytetty lomake, jonka mallin oikeusministeriö julkaisee verkkosivustollaan, tai
b) varattomaksi toteamista koskeva päätös, josta on säädetty erikseen.
3) Tuomioistuimen presidentti tai yhden tuomarin kokoonpanossa toimiva tuomari ilmoittaa oikeudenkäyntimaksuja koskevasta vapautuksesta muille asianosaisille seuraavassa istunnossa.
4) Jos asianosaiselle myönnetään oikeus oikeusapuun, josta on säädetty erikseen, kyseinen päätös vapauttaa tämän oikeudenkäyntimaksuista laajuudessa, jossa oikeus oikeusapuun on myönnetty.
5) Tuomioistuin voi peruuttaa myöntämänsä vapautuksen milloin tahansa menettelyn aikana, myös taannehtivasti, jos menettelyn lainvoimaiseen päättämiseen mennessä käy ilmi, etteivät asianosaisen olosuhteet oikeuta tai olleet oikeuttaneet vapautukseen.
6) Jos oikeudenkäyntimaksuista vapautetulle asianosaiselle on määrätty edustaja, vapautusta sovelletaan myönnetyssä laajuudessa myös edustajan kuluihin ja edustuspalkkioon.
Oikeusavun tarjoamisesta ja välittämisestä oikeusapukeskuksen kautta luonnollisille henkilöille, jotka varattomuuden vuoksi eivät voi hyödyntää lakipalveluja oikeuksiensa käyttämiseksi ja suojelemiseksi asianmukaisesti, ja tarjottavan oikeusavun laajuudesta säädetään laissa N:o 327/2005 varattomien henkilöiden oikeusavusta ja oikeusalan ammatteja koskevan lain 586/2003 ja elinkeinolupalain 455/1991, sellaisena kuin se on muutettuna lailla 8/2005, muuttamisesta. Kyseisessä laissa vahvistetaan edellytykset oikeusavun tarjoamiselle, oikeusavun hakemista koskeva menettely luonnollisille henkilöille ja toimivaltaisille viranomaisille sekä oikeusavun tarjoamisen institutionaalinen kehys.
Slovakian lainsäädännössä ei säädetä elatusavun konkreettisesta suuruudesta.
Perheoikeudellisissa asioissa on tarpeen arvioida kukin tapaus erikseen sen erityispiirteiden perusteella. Laissa ei sen vuoksi täsmennetä elatusavun konkreettista suuruutta. Varsinkaan perheoikeudellisissa asioissa lainsäädäntö ei kykene eksplisiittisesti ja kokonaisvaltaisesti vastaamaan elämän monimuotoisuuteen.
Perhelain 75 §:n 1 momentin mukaan tuomioistuin ottaa elatusavun määrittelyssä huomioon elatusapuun oikeutetun oikeutetut tarpeet sekä elatusvelvollisen ansaintikyvyn, mahdollisuudet ja taloudelliset olosuhteet. Tuomioistuin ottaa huomioon elatusvelvollisen ansaintikyvyn, mahdollisuudet ja taloudelliset olosuhteet myös tapauksissa, jossa elatusvelvollinen ilman painavaa syytä luopuu ansiotyöstä, tulonlähteestä ja varallisuudesta. Samoin se ottaa huomioon mahdolliset elatusvelvollisen ottamat kohtuuttomat taloudelliset riskit.
Mitä tulee vanhempien elatusvelvollisuuteen lapsia kohtaan, kummankin vanhemman on osallistuttava lastensa elatukseen omien kykyjensä, mahdollisuuksiensa ja taloudellisten olosuhteidensa mukaisesti. Lapsella on oikeus vanhempien elintasoon. Elatusvelvollisuuden laajuutta määrittäessään tuomioistuin ottaa huomioon, kumpi vanhemmista henkilökohtaisesti huolehtii lapsesta ja missä laajuudessa. Jos kyseessä on alaikäisen lapsen yhteishuoltajuus, tuomioistuin ottaa elatusavun suuruutta määrittäessään huomioon ajan, jonka lapsi viettää kunkin vanhemman luona, tai vaihtoehtoisesti se voi päättää olla määräämättä elatusapua yhteishuoltajuuden keston ajaksi.
Perhelain 62 §:n 3 momentissa säädetään elatusavun vähimmäistasosta (tällä hetkellä 27 euroa): Kummallakin vanhemmalla on ansaintikykyynsä, mahdollisuuksiinsa ja taloudellisiin olosuhteisiinsa katsomatta elatusvelvollisuus, joka on vähintään 30 prosenttia erikseen säädetystä huollettavan alaikäisen lapsen tai huollettavan lapsen vähimmäistoimeentulosta.
Perhelain 78 §:n mukaan elatusapua koskevia sopimuksia ja tuomioistuimen päätöksiä voidaan muuttaa olosuhteiden muuttuessa. Alaikäisen lapsen elatusapua lukuun ottamatta (vrt. siviiliprosessilain 163 §:n 2 momentti) elatusapupäätöksiä voidaan muuttaa tai ne voidaan kumota vain hakemuksesta. Jos alaikäisen lapsen elatusapu kumotaan tai jos sitä pienennetään kuluneelta ajalta, kulutettua elatusapua ei tarvitse palauttaa. Olosuhteiden muuttuessa otetaan aina huomioon elinkustannusten kehitys.
Elatusavun maksaa pääsääntöisesti elatusvelvollinen (velallinen) elatusapuun oikeutetulle (velkojalle).
Perhelain 76 §:n mukaan elatusapu maksetaan säännöllisesti toistuvina maksuina, jotka lankeavat maksettaviksi kuukausi etukäteen. Elatussaatavia voidaan kuitata keskinäisillä saamisilla vain, jos tästä sovitaan. Alaikäisen lapsen elatusapua ei voida kuitata muilla saamisilla. Jos tuomioistuimen päätöksellä määrätyn elatusavun maksaminen viivästyy, elatusapuun oikeutetulla on oikeus vaatia maksamattomalle summalle viivästyskorkoa siviilioikeuden säännösten mukaisesti. Elatusvelvollisen suorittamista elatusmaksuista maksetaan ensin velan pääoma kokonaisuudessaan ja vasta sitten viivästyskorot.
Kun on kyse alaikäisten lasten elatusavusta, tuomioistuinten vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan elatusvelvollisen vanhemman on maksettava elatusapu lasta huoltavalle vanhemmalle kuukausittain tiettyyn päivään mennessä.
Elatusapu peritään ulosottomiesten kautta. Ulosmittausmenettely käynnistetään hakemuksesta. Menettelystä säädetään tuomioistuimen valtuuttamista ulosottomiehistä ja ulosottotoimesta ja eräiden lakien muuttamisesta annetussa Slovakian kansallisneuvoston laissa 233/1995 (ulosottolaki). Elatusavun ulosottoperinnän yleisin tapa on maksujen pidättäminen elatusvelvollisen palkasta tai muusta tulosta. Jos ulosottoperusteena on täytäntöönpanomääräys, jossa velvoitetaan maksamaan rahasumma, ulosmittaus voidaan toteuttaa myös muulla tavoin kuin pidättämällä maksut palkasta tai muusta tulosta: takavarikkomääräyksellä, irtaimen omaisuuden myynnillä, arvopapereiden myynnillä, kiinteän omaisuuden myynnillä, yritystoiminnan myynnillä tai ajokortin tilapäisellä peruuttamisella. Viimeksi mainitulla tavalla on erityinen merkitys elatusavun perinnän kannalta. Ulosottomies voi määrätä ajoluvan peruutettavaksi siltä, joka jättää täyttämättä tuomioistuimen päätöksellä määrätyn elatusvelvollisuuden. Ulosottomies toimittaa määräyksen ajokortin tilapäisestä peruuttamisesta toimivaltaiselle poliisiviranomaiselle. Kun ulosmittaukselle ei enää ole perusteita, ulosottomies määrää viipymättä ajoluvan palautettavaksi.
Perhelain 77 §:n mukaan oikeus elatusapuun ei vanhene. Elatusapua voidaan kuitenkin myöntää vasta tuomioistuinmenettelyn alkamispäivästä lähtien. Alaikäisen lapsen elatusapu voidaan myöntää enintään kolmeksi vuodeksi takautuvasti menettelyn aloittamispäivästä, jos tähän on olemassa erityisesti huomioitavia syitä. Oikeus yksittäisiin toistuviin elatusmaksuihin vanhenee.
Siviililain (lain 40/1964) 101 §:ssä säädetään vanhentumisajoista seuraavasti:
1) Tuomioistuimen tai muun viranomaisen lainvoimaisella päätöksellä myönnetty oikeus vanhentuu kymmenen vuoden kuluttua päivästä, jona se oli päätöksen mukaan täytettävä. Oikeus, jonka perusteet ja laajuuden velallinen on kirjallisesti tunnustanut, vanhentuu kymmenen vuoden kuluttua tunnustamisen päivämäärästä; jos tunnustamisen yhteydessä asetetaan määräaika oikeuden täyttämiselle, vanhentumisaika alkaa kuitenkin vasta kyseisen määräajan umpeutumisesta.
2) Samaa vanhentumisaikaa sovelletaan myös yksittäisiin maksuihin, joihin suoritus on päätöksessä tai oikeuden tunnustamisen yhteydessä jaettu; yksittäisten maksujen vanhentumisaika aikaa niiden eräpäivästä. Jos yksittäisen maksun laiminlyönnin takia koko velka lankeaa maksettavaksi, kymmenen vuoden vanhentumisaika alkaa laiminlyödyn maksun eräpäivästä.
3) Korot ja toistuvat suoritukset vanhentuvat kolmen vuoden kuluttua; jos on kyse lainvoimaisesti myönnetystä tai kirjallisesti tunnustetusta oikeudesta, kyseistä vanhentumisaikaa sovelletaan vain sellaisiin korkoihin ja toistuviin suorituksiin, joiden eräpäivä lankeaa päätöksen lainvoimaiseksi tulon tai tunnustamisen jälkeen.
Elatusavun perintään liittyvän (virka)avun tarjoamista varten valtion sisäisissä tapauksissa ei ole perustettu erillistä viranomaista.
Elatusavun perimiseksi kansainvälisissä tapauksissa tarjoaa apua lasten ja nuorten kansainvälisen suojelun keskus (Centrum pre medzinárodnoprávnu ochranu detí a mládeže) (jäljempänä ”keskus”). Keskus auttaa perimään elatusavun tapauksissa, joissa lapsen elatusapuun velvollinen asuu ulkomailla ja elatusapuun oikeutettu Slovakiassa tai päinvastoin (jos ulkomailla asuva elatusapuun oikeutettu vaatii elatusapua henkilöltä, jonka vakituinen asuinpaikka on Slovakiassa).
Korvaavasta elatustuesta sekä perhelain 36/2005 täydentämisestä ja eräiden lakien muuttamisesta annetussa laissa 201/2008, sellaisena kuin se on tulkittuna Slovakian perustuslakituomioistuimen ratkaisussa 615/2006, säädetään mekanismista, jossa valtio (työ-, sosiaali- ja perheasiain keskustoimisto Ústredie práce, sociálnych vecí a rodiny) maksaa ns. korvaavan elatustuen elatusapuun oikeutetulle. Korvaavalla elatustuella maksetaan huollettavana olevan lapsen elatus tapauksissa, joissa elatusvelvollinen ei täytä tuomioistuimen lainvoimaisella päätöksellä tai tuomioistuimen hyväksymällä sopimuksella määrättyä elatusvelvollisuutta
Työ-, sosiaali- ja perheministeriö on perustanut lasten ja nuorten kansainvälisen suojelun keskuksen keskusviranomaiseksi, joka valtion rahoittamana organisaationa huolehtii suoraan lasten ja nuorten oikeudellisesta suojelusta silloin kun asian osapuolena on ulkomainen taho. Keskus on ollut toiminnassa koko Slovakian alueella 1. helmikuuta 1993 lähtien.
Sosiaaliavusta annetussa laissa 195/1998 keskus luokiteltiin sosiaaliavun valtionviranomaiseksi 1. heinäkuuta 1998 alkaen.
Yhteystiedot/osoite:
Sähköposti cipc@cipc.gov.sk, info@cipc.gov.sk,
Puhelin: +421 2 2046 3208, +421 2 2046 3248,
Faksi: +421 2 2046 3258, ympärivuorokautinen numero (vain hätätapauksiin) +421 915 405 954.
Keskus on Slovakiassa toimivallasta, sovellettavasta laista, päätösten tunnustamisesta ja täytäntöönpanosta sekä yhteistyöstä elatusvelvoitteita koskevissa asioissa 18. joulukuuta 2008 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 4/2009 (jäljempänä ”elatusapua koskeva asetus”) sekä lasten ja muiden perheenjäsenten elatusavun kansainvälisestä perinnästä vuonna 2007 tehdyn Haagin yleissopimuksen mukainen keskusviranomainen.
Keskukselle ei voi tehdä hakemusta suoraan ulkomailta. Elatusavun maksamista hakevan ulkomailla asuvan henkilön on otettava yhteyttä oman maansa toimivaltaiseen viranomaiseen, joka sen jälkeen toimittaa pyynnön Slovakian keskukselle.
Elatusvelvoitteisiin sovellettavasta laista 23. marraskuuta 2007 tehty Haagin pöytäkirja sitoo Slovakiaa.
Elatusvelvollisuuteen liittyvissä rajatylittävissä riidoissa oikeusavun saaminen riippuu elatusapua koskevan asetuksen 44 artiklan 3 kohdan soveltamisesta. Slovakian keskusviranomainen lasten ja nuorten kansainvälisen suojelun keskus tarjoaa palvelujaan maksutta ja mahdollistaa, että elatusavun määräämistä tai muuttamista koskevien tavanomaisten menettelyjen osapuoli voi Slovakiassa toimia tarvitsematta oikeusapua.
Siinä tapauksessa, että menettelyä ei voitaisi suorittaa ilman oikeusapua, maksutonta oikeusapua on tarjolla alle 21-vuotiaille luonnollisille henkilöille 46 artiklan mukaisesti. Tällaista oikeusapua tarjoaa varattomien henkilöiden oikeusavusta annetun lain 327/2005 mukaisesti oikeusapukeskus (Centrum právnej pomoci).
Tapauksissa, jotka kuuluvat 46 artiklan soveltamisalaan, oikeusapua tarjotaan mainitun lain mukaisesti edellyttäen, että hakija täyttää kyseisessä laissa asetetut ehdot maksuttomalle oikeusavulle.
Jos hakija ei täytä ehtoja, hänen on suoritettava oikeudenkäyntimaksut oikeudenkäyntimaksuista ja rikosrekisteriotemaksuista annetun lain 71/1992 mukaisesti. Tämän lain mukaan maksuista on vapautettu menettelyt vanhempien ja lasten keskinäistä elatusvelvollisuutta koskevissa asioissa. Oikeudenkäyntimaksuista on vapautettu myös kantaja elatusavun määräämistä tai korottamista koskevissa menettelyissä. Muutoin jokainen asianosainen maksaa itselleen ja edustajalleen menettelyssä aiheutuneet kulut. Asianosaiset maksavat yhteiset kulut määräsuhteessa osallisuuteensa asiassa ja menettelyssä. Täysi-ikäisen elatusapua koskevassa asiassa tuomioistuin myöntää jutun voittaneelle asianosaiselle korvauksen kuluista, jotka tarvittiin oikeuksien vaatimiseksi tai puolustamiseksi hävinnyttä asianosaista vastaan.
Elatusapua koskevan asetuksen 49 artiklan 1 kohdassa tarkoitettu keskusviranomainen on lasten ja nuorten kansainvälisen suojelun keskus, joka perustettiin 1. helmikuuta 1993. Koska keskus toimi vastaanottavana ja lähettävänä viranomaisena elatusvaateiden alalla kansainvälisten yleissopimusten mukaisesti (mm. yleissopimus elatusavun perimisestä ulkomailla, 20.6.1956) jo ennen elatusapua koskevan asetuksen täytäntöönpanopäivää, mainitun asetuksen 51 artiklassa säädettyihin keskusviranomaisen tehtäviin liittyviä erityisiä toimenpiteitä ei ollut tarpeen hyväksyä. Elatusapua koskevan asetuksen täytäntöönpano edellytti keskuksessa vain vähäisiä organisatorisia (henkilöstöön liittyviä) muutoksia.

matches: Tuomioistuin tuomioistuin tuomioistuin tuomioistuin tuomioistuin tuomioistuin tuomioistuin Tuomioistuin Tuomioistuin tuomioistuin tuomioistuin Tuomioistuin tuomioistuin Tuomioistuin tuomioistuin tuomioistuin tuomioistuin


text:
Vastakkain: HTC Desire HD ja Samsung Galaxy S – MobiiliBlogi
Huipputason Android-puhelinta halajava käyttäjä törmää valinnassaan mitä todennäköisimmin kahteen malliin, jotka tulevat HTC:n ja Samsungin suunnalta. Korealaisen Samsungin lippulaiva on suureen suosioon noussut Galaxy S ja taiwanilaisen HTC:n kärkimalli kantaa nimeä Desire HD. Molemmat tarjoilevat kovia ominaisuuksia, suuren näytön ja Android 2.2 -alustan. Kumpi niistä olisi parempi valinta? Siihen pyritään löytämään vastaus tässä artikkelissa.
Laadukkuutta ja jämäkkyyttä mitattaessa ilman suurempia selittelyjä taisteluparista voittajaksi selviytyy HTC Desire HD. Se on yhtenäinen paketti, joka huokuu laadukkuuden tuntua. Se ei ole merkittävästi Galaxy S:ää isompi, vaikka puhelimen näyttö tarjoaa katselupinta-alaa 0,3 tuumaa enemmän. Laitteita kädessä pideltäessä merkittävimmäksi eroksi nousee paino, sillä siinä missä Galaxy S painaa vaivaiset 119 grammaa on Desire HD kohtalaisen raskas 164 gramman olemuksellaan.
Galaxy S:n muovisen rakenteen positiivinen puoli on nimenomaan laitteen keveys. Se yhdistettynä 9,9 millimetriä ohueen rakenteeseen tekee puhelimesta varsin huomaamattoman esimerkiksi housujen taskuissa. Se tuntuu myös kädessä yllättävänkin sirolta, tosin muoviselta.
Taiwanilaisvalmistajan huippumallin jämäkkyyttä lisää entisestään yhdestä osasta muodostuva alumiininen runko. Sen myötä irrotettavaa takakuorta ei ole ollenkaan, vaan akku löytyy edestä katsottuna vasemmasta laidasta ja SIM- sekä muistikorttipaikat alhaalta. Akkua ja kortteja suojaa muoviset irrotettavat osat.
Tämän erän voittajaksi on pakko nostaa HTC Desire HD, vaikka Galaxy S:n sirous ja keveys nostavat Samsungin älypuhelimen aivan sen kannoille. Korkeamman hintatason puhelimelta vaaditaan kuitenkin laatua ja tästä syytä voittajaksi nousee Desire HD.
Voittaja: HTC Desire HD
Kosketusnäytön laatu nousee molemmissa malleissa keskeiseen rooliin. Informaatio tuodaan käyttäjän eteen näytöllä, jonka kautta myös hallitaan laitteiden toimintoja. On siis tärkeää, että näyttö on laadukas, vastaa kosketuksiin hyvin ja toistaa värit selkeinä.
Molempien kohdalla näyttöjen herkkyys on hyvällä tasolla. Se ei tule yllätyksenä, sillä sekä Galaxy S että Desire HD on varustettu nykystandardien mukaisesti kapasitiivisella paneelilla. Sen sijaan väritoistossa ja katselukulmissa on selkeitä eroja. Siltä osin korealaisvalmistajan käyttämä Super AMOLED -paneeli lyö Desire HD:n LCD-näytön urheilutermein ilmaistuna 6-0.
Paneelien erot eivät ole vain teoreettisia, vaan ne on selkeästi havaittavissa puhelimia vierekkäin tarkasteltaessa. Galaxy S:n katselukulmat ovat erittäin hyvät, värit toistuvat aitoina ja erityisesti musta on selkeästi Desire HD:n näyttöä syvempi ja aidompi.
Taiwanilaisyhtiön puhelimessa värit toistuvat jokseenkin haaleina ja eritoten mustan syvyys on heikko. Katselukulmat eivät myöskään ole sieltä parhaimmasta päästä. Tämän erän voittaakin selkeällä erolla Samsung Galaxy S, jonka Super AMOLED -näyttö on ehdottomasti markkinoiden parhaimmistoa.
Voittaja: Samsung Galaxy S
Molemmat luurit sisältävät microSD-muistikorttipaikan, joten voittajaa täytyy lähteä metsästämään sisäisen tallennustilan puolelta. Tässä kisassa voittajaksi selviytyy selkeästi Galaxy S, jonka sisuksista löytyy kahdeksan gigatavua tallennustilaa. Taiwanilaisvalmistajan puhelimesta löytyy ainoastaan puolentoista gigatavun verran tilaa omalle sisällölle.
Yhteysominaisuuksien osalta vertailtavaa löytyy paljon. Puhelimet tukevat 900 ja 2100 megahertsin 3G-taajuuksia. Niiden lisäksi Galaxy S tukee vielä myös 1900 megahertsin taajuutta. Teoreettisissa latausnopeuksissa pidemmän korren vie HTC, jonka Desire HD kykenee lataamaan verkosta tietoa jopa 14,4 Mbps:n nopeudella. Galaxy S joutuu tyytymään puoleen tästä eli 7,2 Mbps:ään. Tietoa ulospäin puhelimet kykenevät puskemaan 5,76 Mbps:n vauhdilla.
WiFi-yhteyden osalta kaksikko tukee yleisimpiä b-, g- ja n-standardeja. Bluetooth-tekniikassa edelle nousee Samsung, joka tukee tekniikan 3.0-versiota. HTC tukeutuu vanhempaa Bluetooth 2.1 -tekniikkaan.
Yhteyksien osalta voittajan valitseminen on vaikeaa. Eroja löytyy, mutta käytännön kannalta niillä ei juurikaan ole merkitystä. Harvinaisuutensa vuoksi Bluetooth 3.0:sta ei vielä saada paljoakaan iloa irti ja sama pätee pitkälti HTC:n parempaan latausnopeuteen.
Kilpakaksikko ei taistele parhaimman kamerapuhelimen tittelistä, vaan molemmat tarjoavat tällä saralla tasaisen vahvan suorituksen ilman suurempia yllätyksiä. Desire HD:n varustukseen kuuluvat kahdeksan megapikseliä, LED-kaksoissalama sekä automaattitarkennus. Samsungin Galaxy S joutuu paperilla tyytymään vaatimattomampaan kameraan, joka sisältää viisi megapikseliä ja automaattitarkennuksen, mutta ei kuvausvaloa.
Tässäkin taistelussa voittajan valinta on vaikeaa. Vaikka Desire HD näyttää paperilla huomattavasti kyvykkäämmältä, ei tositilanteen testit välttämättä anna sille merkittävää etumatkaa. Ulkokuvissa HTC:n puhelin tuottaa paljon kohinaa sekä ongelmana näyttää olevan keskelle kuvia ilmestyvä vaaleanpunainen sävy, joka on vaivannut muutamia matkapuhelinkameroita aikaisemminkin. Ongelma vaivaa erityisesti vaaleita kuvia.
Sisätiloissa kohina ei vaivaa niinkään merkittävästi Desire HD:n kameraa. Tällä saralla värit vaikuttaisivat toistuvan aavistuksen Galaxy S:ää paremmin. Se ei sisällä kuitenkaan minkäänlaista kuvausvaloa, joka tekee kuvaamisesta hämärässä lähes toivotonta.
Esimerkkikuvat: Desire HD 1, Desire HD 2, Galaxy S 1 ja Galaxy S 2.
Kaksikko eroaa ohjelmistonsa osalta toisistaan varsin merkittävästi, vaikka ne perustuvat samaan Android 2.2 -alustaan. Molemmat saivat itse asiassa hiljattain päivityksen uudempaan Android 2.2.1 -versioon, joka korjaa bugeja ja parantaa laitteiden nopeutta. Ohjelmistojen merkittävimmät erot löytyvät käyttöliittymistä. Samsung tarjoaa puhelimeensa TouchWiz 3.0 -ympäristön ja Desire HD:n käyttöliittymä tunnetaan nimellä Sense.
HTC:n Sense-käyttöliittymä.
Käyttöliittymistä löytyy sekä yhtäläisyyksiä että eroavaisuuksia. Molemmat sisältävät seitsemän muokattavaa kotinäkymää ja valmistajan suunnittelemia widget-minisovelluksia, jotka on rakennettu käyttöliittymän visuaalista ilmettä mukaillen.
Eroja sen suuremmin luettelematta keskitytään ympäristöjen vahvuuksien ja heikkouksien listaamiseen. Sensen merkittävimpänä vahvuutena esille nousee erittäin sulava käyttökokemus. Siinä missä Samsung tuppaa muuttumaan parin viikon käytön jälkeen ajoittain nykiväksi, ei samaa ongelmaa HTC:n huippuluurin kanssa ole havaittavissa. Korealaisvalmistajan puolesta puhuu yleinen selkeys, joka ainakin allekirjoittaneen mielestä on muutamissa paikoissa selvästi kilpailijaansa parempi.
Samsungin TouchWiz 3.0 -käyttöliittymä.
TouchWizin selkeys tulee esille muun muassa päävalikossa. Samsung luottaa sivuttaissuunnassa vaihdettaviin näkymiin, kun taiwanilaisvalmistaja tarjoaa ylhäältä alas rullaavan kiinteän näkymän. Galaxy S mahdollistaa lisäksi kuvakkeiden lajittelun haluttuun järjestykseen. Tällaista toimintoa Sense ei tarjoa, vaan kuvakkeet saadaan lajiteltua vain päiväyksen ja aakkosten mukaan.
Desire HD:ssa jää lisäksi kaipaamaan Galaxy S:n kätevää ylävalikkoa, joka saadaan Android-puhelimissa esiin näytön yläreunaa alaspäin vetäisemällä. Samsungissa käyttäjä löytää sieltä kätevästi pikapainikkeet, joilla saadaan kytkettyä pois ja päältä WiFi, Bluetooth, GPS ja automaattinen näytönkierto sekä voidaan kytkeä laite äänettömälle. HTC on korvannut painikkeet listaamalla mukaan viimeisimmät käytetyt sovellukset.
Työpöydän osalta enemmän muokkausmahdollisuuksia tarjoaa HTC, jonka widget-valikoima on selvästi Samsungia laajempi. Taiwanilaisvalmistaja tarjoaa minisovelluksistaan useita kokovaihtoehtoja, jotka helpottavat niiden sijoittelua.
Samsung Galaxy S ja HTC Desire HD on erittäin tasavahva kilpakaksikko. Molemmista löytyy sekä heikkouksia että vahvuuksia, kuten saattoi odottaakin.
Voittajaksi kilpailussa on nostettava HTC Desire HD, joka kepittää ohjelmistopuolella Samsung Galaxy S:n, vaikka häviääkin korealaispuhelimelle näytön laadussa ja tallennustilan määrässä. Tosin on todettava, että testin aikana julkaistu Android 2.2.1 -päivitys Galaxy S:lle kuroi käyttöliittymien välisiä nopeuseroja mukavasti kiinni. Siitä huolimatta HTC:llä on hienoinen etumatka tällä osa-alueella. Paremmasta suorituskyvystä kertoo myös Desire HD:n selvästi suurempi pistemäärä Quadrant-testiohjelmassa.
Lopulta puhelimen valinnassa tärkeimmäksi tekijäksi nousevat henkilökohtaiset mieltymykset. Jos hakee kevyttä ja siroa luuria suurella kosketusnäytöllä sekä Android-alustalla, on valinta Galaxy S. Jos kuitenkin arvostaa jämäkkää rakennetta ja näyttävää käyttöliittymää, kannattaa katse kääntää HTC Desire HD:n suuntaan.
HTC, SamsungHTC Desire HD, Samsung Galaxy S, vastakkain
Yksi ainakin itselleni melko tärkeä pointti on, miten hyvin valmistaja jaksaa päivittää tuotettaan. Käsittääkseni HTC on tämän suhteen parempi vaihtoehto näistä kahdesta.
Suoranainen puute Samsungissa on kuvausvalon/salaman puute, toki yökuvaus-tilassa saa kohtuullisia kuvia silläkin.
Olen kuitenkin varsin tyytyväinen ollut omaan SGS:ään, toivottavasti 2.2.2 tai 2.3 -päivitys saadaan vielä punnerrettua tähänkin puhelimeen.
8.3.2011 18:19
Hyvä artikkeli! Tosin kohtahan on jo Galaxy S 2 tulossa ja varmaan HTC:lta myös päivitys.
Itsellä on Desire HD ja mietin oston aikoihin pitkään kumman otan. Voittaviksi ominaisuuksiksi tulivat jämäkkä rakenne (Samsung tuntuu lelulta), selvästi parempi kamera (artikkelin vaaleanpunaista sävyä en tunnista), käyttöliittymän ulkonäkö sekä käyttö, sekä tieto siitä, että Samsungilta päivityksiä ei tipu aivan tarpeeksi usein. Vaikka Samsungin näyttö onkin loistava, ei se ollut ratkaiseva kriteeri, HD:n näyttö on kuitenkin todella hyvä. Samsungin näyttö HD:n muiden ominaisuuksien lisäksi ja vielä N8:n kamera, niin johan on paketti. 🙂
Toivottavasti tulevassa Samsung Galaxy S2 -mallissa on jo (power led) tai (dual led) -salama/kuvausvalo!.
9.3.2011 9:16
Toki löytyy:
”Laitteen takana on LED-salamavalolla varustettu 8 megapikselin kamera”
Olipa huono lainaus, mutta kyllä siinä tosiaan on se power led.
”HD:n näyttö on kuitenkin todella hyvä”
Tuo ylhäällä oleva kuva ei kyllä HD:n näyttöä imartele. Ilmeisesti kyseessä on ”puolueellinen kuvakulma” tms., joka saa HD:n näytön näyttämään surkealta.
On se näyttö oikeasti hyvä, mutta jos otat siihen viereen Galaxy S:n niin toki se kalpenee…HD on ehdottomasti huippulaite, mutta sen akunkesto tekee siitä mahdottoman käyttää…toki riippuu käyttäjästä, mutta itsellä se akku piti ladata 2 kertaa päivässä.
Ilmeisesti HTC:n näyttöä on hieman himmennetty ennen testiä , ja tuota muistipaikan suuruutta en arvosta kovin paljoa ,sillä tietohan voi olla muistikortilla mistä se on helppo vaihtaa seuraavaan kännykkään jos esim .puhelin sattuu särkymään tai kastumaan tai muuten pimahtamaan.Nämä pika painikkeet voidaan HTC:ssä järjestää vaikka viereiselle sivulle mistä niitä voi käyttää mielin määrin.Ja vaikka kopioida niitä kansioihin mistä ne ovat yhden sormenliikkeen päässä.
Ei ole himmennetty. Kaikissa kuvakulmissa näyttö ei kuitenkaan ole yhtä huono, kuten videoltakin ilmenee. Kuvassa näkyy kuitenkin millainen Desire HD:n näyttö voi pahimmillaan olla Galaxy S:ään verrattaessa, jonka paneeli on kuvakulmasta riippumatta aina loistava.
Hyvä esitelmä videolla. Kiitos vaan. Mutta yhä useammin on alkanut tuntumaan siltä, että eikö esittelyvideoita voitaisi tehdä myös sen perusteella, kuinka luurit ovat konfiguroitavissa esim. WLAN-laitteeseen.
Niin, siis onko noissa em. laiteissa jotain keskinäistä eroa (kun ovat Androideja molemmat) mutta eri valmistajan fyysisiä laitteita, niin mitä esimerkiksi tulee molempiin tökkiä asetuksiksi, jotta luureilla pääsee WLANnin kautta selaamaan nettiä taikka ajamaan omia ohjelemia esim. socketilla tehtynä.
Siis, tuleeko luurille antaa oma IP, tuleeko luurille antaa oman nimi tietokoneen tapaan, millainen nettimaski, miten salasanat konffataan ja onhan noita asetuksia ties vaikka kuin. Mutta noin niinkuin tavallisen käyttäjän kannalta, olisi mukava nähdä joskus sellainen video, missä luuri asetellaan WLAN-laitteeseen yhteensopivaksi.
Toki luurin asetukset ovat myös WLAN-laitteesta riippuvia, että ehkä tämä pointti tuottaa vaikeuksia antaa selviä ohjeita luurin konffamiseksi WLAN-laitteeseen. Mutta ei tässä olla pyytämässä videota kuinka laite konffataa WLAN-laitteeseen, vaan toivotaan yleistä esittelyä luurien konffauksista esim. WLAN-laitteeseen yhteensopivaksi.
Olisiko Teemu mahdollista, että vertailisit sgs:n ja e7 näyttöjä väritoiston ja erityisesti resoluution osalta? Olisi hieno nähdä ”todellinen” ero.
Kumman kello on parempi/oikeassa ajassa, kun kaksi tuntia näyttää olevan ajoissa heittoa? 😉
Jätitte kertomatta HTC Desire HD:n naurettavan pienen akun, ei kukaan halua ostaa noin isoa näyttöä paskalla akulla TV: ylepä galaxy s omistaja.. Galaxy S on tämän hetken markkinoiden paras puhelin jos jaksaa nähdä vaivaa ”virittelyyn” netistä löytyy hyviä ohjeita!
Ongelma onkin siinä, että useimmat eivät halua viritellä puhelimensa kanssa, vaan haluavat valmiin ja toimivan paketin, jossa on takuu. Itse ostin android-luurin juuri siksi, että haluan viritellä.
Puhut totta siinä, että samsung ei ole julkaissut vielä yhtään kunnollista päivitystä galaxy ässälle, ja itsekin lopetin virallisten ROMien käytön jo ensimmäisinä käyttökuukausina. Xda:n tyypit ovat tehneet päivittämisen osittain jopa helpommaksi kuin samsung edellyttäen tietenkin alussa tiettyjä toimenpiteitä.
Niin ja kaikille tiedoksi että gakaxy s saattaa saada android 2.3,sillä ainakin yksi versio siitä on jo vuodettu nettiin. Voin kuitenkin sanoa että jos HD:ssa olisi samoled näyttöja hiukan isompi akku, niin se olisi itselle ehdoton ykkösvalinta galaxy s:n sijasta.
Yksi ominaisuus, joka tuli mieleen, on Samsung Galaxy S:n silmiinpistävä ”iPhone”-look. Ostin lahjaksi SGS:n vaimolleni, ja suunnilleen ensimmäinen reaktio ja toteamus oli että ”täähän on ihan iPhonen näköinen” 🙂 Muita ensiplussia tuli keveydestä ja näytöstä, sekä kamerasta ja videon laadusta.
Jos tykkää iPhonesta vaan ei halua sitä ostaa, niin silloin SGS on oivallinen valinta.
30.3.2011 9:54
Ihmettelen Desire HD:n akunkeston moittimista. Itsellä on puhelin koko ajan wlanissa kiinni (kotona ja töissä), soittoja tulee päivittäin useita ja eri sähköpostit yms päivittyvät säännöllisesti päivän aikana (yön ajaksi saa päivitykset yhtä nappia painamalla suljettua). Työmatkoilla kuuntelen mp3-soitinta.
Desire HD:ssa on sama prossu kuin perus desiressä mutta uudempi, 45nm tekniikalla tehty, joten se kuluttaa huomattavasti vähemmän virtaa.
Netissä löytyy myös testejä jossa kerrotaan akun kestävän kauemmin HD:ssä kuin perus desiressä.
SGS oli aiemmin mulla käytössä mutta vaihdoin HD:hen yksinomaan siksi että se toimii nopeammin ja lagfixejä ei tarvitse asentaa (joilla SGS nopeutui huomattavasti)
Mielenkiintosta sikäli että tele.fi sivuilla lukee että htc desire hd:ssa olis super amoled näyttö. ihan sillä sen ostin, oli mukava huomata että eipäs olekaan
meinasin tollaasen desire hd hankkia mut on vaan nii älyttömän iso kokoonen…no sehän johtuu isosta näytöstä mutta silti!

matches: HD HD HD HD HD HD HD HD HD HD hd


text:
Virolainen: 47. Salaman jumalanpilkkaoikeudenkäynti (KKO 1968 II 16)
1. TV1 esitti eilen 17.11. Kotikatsomo sarjassaan toisen osan tv-elokuvasta "Katso ihmistä." Se on tositapahtumiin perustuva elokuva kirjailija Hannu Salaman vuonna 1964 ilmestyneen "Juhannustanssit" -romaanin ympärille syntyneestä kohusta, joka johti vuonna 1965 alkaneeseen jumalanpilkkaoikeudenkäyntiin Salamaa sekä kustannusyhtiö Otavaa ja sen toimitusjohtajana ollutta vuorineuvos Kari Reenpäätä vastaan. Elokuvan on ohjannut Kari Paljakka ja filmin pääosissa esiintyvät Salamaa näyttelevä Juho Milonoff ja hänen vaimoaan esittävä Kreetta Salminen.
2. Tämä juttu ei ole mikään taidearvostelu. Täytyy kuitenkin sen verran sanoa, että minua elokuva ei taiteellisesti juuri vakuuttanut. Suomalaiset onnistuvat melkein aina pilaaman hyvänkin tositapahtumineen perustuvan aiheen, esimerkiksi ruotsalaiset filmintekijät ovat tässä suhteessa usein taitavampia. Salama-filmin kerronta oli jotenkin kömpelöä ja väkinäisen tuntuista. Filmissä kuvattiin lähinnä kirjailijan ja hänen nuoren vaimonsa tuntoja ennen oikeusprosessia ja sen aikana. Toisaalta filmissä alleviivattiin tuolloin voimissaan olleiden yhteiskunnallisen vaikuttajien ahdasmielistä asennetta tuloillaan ollutta vapaamielisempää suuntausta kohtaan. Samat tahot, jotka olivat suuttuneet 50-luvulla Väinö Linnan Tuntemattoman sotilaan johdosta, halusivat nyt teilata Hannu Salaman romaanin.
3. Salaman puolisoiden sopu näytti olleen filmissä koetuksella monta kertaa. Pääosan esittäjä Juho Milonoff ei muistuttanut kyllä yhtään oikeudenkäynnin aikana valokuvien mukaan varsin tuhdissa kunnossa ollutta kirjailijaa. Luultavasti Salama ei ottanut oikeusprosessia lainkaan niin raskaasti, kun filmissä annettiin ymmärtää, mutta kysymyksessä on tietenkin käsikirjoittajan ja ohjaajan fiktiivinen näkemys asiasta. Näyttelijäsuorituksista vahvimman vaikutuksen minuun teki arkkipiispa Martti Simojokea esittänyt Antti Litja. Jumalapilkkasyyttettä lietsovasta kiihkouskovaisten ryhmästä, johon kuuluivat kouluneuvos Miettinen, hovioikeudenneuvos Hiltunen ja pastori Pulkkisesta esittänyt Martti Suotsalo, oli tehty filmissä koominen, sinne tänne päättömän tuntuvasti säntäilevä kolmikko.
4. Suurimman pettymyksen minulle tuotti oikeusprosessin kuvaaminen, vaikka se ei varmaan ollutkaan tekijöiden mielestä filmin pääasia. Oikeusprosessista oli elokuvassa vain kaksi lyhyttä otosta, joissa oli kyse lähinnä samanlaisesta oikeussaliparodiasta kuin 50- ja 60 -luvun SF-filmeissä pahimmiltaan. Vaikka suomalainen oikeudenkäynti oli tuohon aikaan käytännössä aika aneemista ja kuivaa ja perustui paljolti etukäteen laadittujen oikeudenkäyntikirjelmien lukemiseen ja lykkäyksiin, niin en usko, että raastuvanoikeuden Salama-prosessi olisi ollut sentään niin idioottimaista kuin filmissä annettiin ymmärtää. Esimerkiksi jo prosessin alku oli omituinen, kun oikeuden puheenjohtaja tokaisi, että koska syytekirjelmä on kaikille tuttu, niin syyttäjä lukekoon sen! Ja sitten syyttäjä nousi ja luki noin 5-6 sekunnin ajan syytekirjelmää, jossa ei kerrottu mitään perusteita tai faktoja. Ymmärrän toki, etteivät tekijät olleet tarkoittaneet oikeussalikohtausta autenttiseksi kuvaukseksi asiasta, ja että heidän tarkoituksenaan on ilmeisesti ollut välttää juridisiin kysymyksiin paneutumista, mutta silti edes pieni ripaus oikeussalirealismia ei olisi ollut elokuvan uskottavuudelle yhtään pahitteeksi.
5. Jotta Salama-oikeudenkäynnistä voisi saada täysin totuudenmukaisen käsityksen, olisi ilmeisesti luettava oikeuden pöytäkirjat lävitse. Tähän minulla ei ole ollut mahdollisuutta, vaan olen tutustunut oikeusjuttuun korkeimman oikeuden vuosikirjaan otetun tapausselosteen perusteella. Kun ryhdyin tänä aamuna etsimään KKO:n jumalanpilkkajutun ratkaisua netissä olevasta Finlex-säädösrekisteristä, olin ihmeissäni, sillä tuota ratkaisua ei löytynytkään sieltä millään. Muistelin, että KKO, johon juttu lopulta siis eteni, oli antanut jutussa tuomionsa joko vuonna 1966,1967 tai 1968, ja selasin siksi varmuuden vuoksi KKO:n ratkaisut näiden kolmen vuoden osalta, mutta en vain löytänyt jumalanpilkkajutun selostetta. Siten otin esiin oikeusneuvos Martti Miettisen toimittaman, vuonna 1969 ilmestyneen hakuteoksen Korkeimman oikeuden ratkaisujen hakemisto 1926-1968, mutta sielläkään tapauksesta ei ollut mainintaa. Päättelin, että Miettinen oli jättänyt ratkaisin tarkoituksellisesti pois, ilmeisesti siksi, että tapaus oli käynyt tarpeettomaksi, koska jumalanpilkkaa koskeva lainkohta on sittemmin kumottu. Koska Finlex-rekisteri on laadittu Miettisen hakuteosten pohjalta, on tuo kuuluisa ratkaisu jäänyt pois myös netistä. Tämä on minusta kyllä väärin ja toivoisinkin, että KKO:n jumalanpilkkaoikeudenkäynnin päätös mitä pikimmiten saatetaan julkisuuteen ja otettaisiin tässä tarkoituksessa Finlex-rekisteriin, sillä onhan ratkaisussa sentään kyse yhdestä suomalaisen oikeushistorian kuuluisimmista oikeudenkäynneistä.
6. Ajattelin jo, että näinköhän en löydä enää koko tapausta, kunnes mieleeni välähti, että minähän olen itse selostanut tapausta yhdessä Petri Martikaisen kanssa kirjoittamassani kirjassa "Pro et contra, tuomion perustelemisen keskeisiä kysymyksiä (2003)" , ja sieltähän tuo ratkaisu sitten löytyikin ja perustelujen osalta vieläpä analysoituna (s. 265-267). Tapauksen vuosikirjanumero on KKO 1968 II 16. Olen kirjamme sivulla 266 alaviitteessä 699 viitannut Hannu Salaman avustajana oikeusprosessissa toimineen asianajaja Kullervo Kemppisen pojan Jukka Kemppisen väitöskirjan (1990) sivuille 98-99, jossa Jukka K. on lyhyesti kommentoinut KKO:n jumalanpilkkajutun päätöstä.
7. Ratkaisuselosteesta KKO 1968 II 16 ilmenee, että syyteasia on pantu vireille vuonna 1965 Helsingin raastuvanoikeudessa. Raastuvanoikeus suoritti jutussa tutkinnan ja tuomitsi Hannu Salaman kolmeksi kuukauden ehdolliseen vankeusrangaistukseen. Vielä 1960-luvulla alioikeuden päätös, joka koski törkeää ja lain mukaan ankarasti rangaistavaa tekoa, oli lain mukaan alistettava alioikeuden toimesta suoraan hovioikeuden (HO) tarkastettavaksi; alioikeuden päätöksestä ei siis voinut valittaa HO:lle, mutta toisaalta juttu alistettiin hovioikeuden tarkastettavaksi, vaikka kaikki jutun osapuolet olisivat kenties tyytyneet alioikeuden ratkaisuun. Näihin HO:lle alistettaviin rikosasioihin kuului myös jumalanpilkkaa koskeva juttu. Tämä vuoksi KKO:n päätöksessä käytettään sanontaa, jonka mukaan RO on "suorittanut jutussa tutkinnan" ja alistanut jutun sitten HO:n tarkastettavaksi; merkille pantavaa on, että KKO:n ratkaisuselosteessa ei kerrota, millaisen, tavallaan "ratkaisuehdotuksen" RO jutussa antoi, mutta tässäkin suhteessa päätöksessä on noudatettu tuolloin käytössä ollutta tuomion kirjoitustapaa. Alistetussa jutussa vasta HO:n antamaa tuomiota pidettiin ensimmäinen "varsinaisena" ratkaisuna asiassa. - Alistusmenettely poistettiin oikeudenkäymiskaaresta vuonna 1978, nyt siis asianosaisen pitää aina itse valittaa, jos aikoo saada käräjäoikeuden tuomion HO:n tutkittavaksi.
8. KKO:n ratkaisuselosteen mukaan Helsingin HO, jossa hovioikeuden kanneviskaali esitti syytekirjelmän - siis ikään kuin ensimmäisessä asteessa - ja jossa Hannu Salamaa, vuorineuvos Kari Reenpäätä ja Kustannusosakeyhtiö Otavaa "myös kuultiin", katsoi 19.9.1966 antamassaan päätöksessään selvitetyksi, että
"Salama ja Reenpää olivat Salaman kirjoittaman, yhtiön toimitusjohtajansa Reenpään vastuulla julkaiseman, osaksi Keuruun kunnassa ja osaksi Helsingissä painetun, 7.10.1964 ensimmäisenä ja seuranneen joulukuun 18. päivään mennessä yhteensä kuutena painoksena ilmestyneen "Juhannustanssit" nimisen kirjan, mitä yhtiön toimesta oli myyty yleisölle 39 426 kappaletta, sivuilla 139-142 olevilla Hiltunen-nimisen henkilön lausumilla, joilla Jumala sen käsityksen mukaan mikä maamme kristillisillä uskontokunnilla on Jeesuksen persoonasta, oli tehty halveksimisen alaiseksi, syyllistyneet Jumalan pilkkaamiseen. Sen vuoksi ja kun Reenpään oli katsottava tehneen rikoksensa ajattelemattomuudesta, HO RL 10 luvun 1 §:n ja painovapauslain 31 §:n nojalla tuomitsi Salaman tahallisesta, oikeastaan harkiten tehdystä Jumalan pilkkaamisesta kolmeksi kuukaudeksi vankeuteen, ja Reenpään ajattelemattomuudesta tehdystä Jumalan pilkkaamisesta 50:een 40 markan määräiseen päiväsakkoon eli maksamaan sakkoa 2 000 markkaa sekä RL 2 luvun 16 ja 17 §:n ja painovapauslain 37 §:n 1 momentin nojalla tuomitsi Salaman, Reenpään ja Otavan ja kirjan levittäjän tai julkisen myyjän hallussa olevat sanotun kirjan kappaleet sekä edellä mainituilla kirjan sivuilla olevia Hiltusen lausumia koskevat laatat ja kaavat menetetyiksi ja käyttämättömyyteen saatettaviksi kuin myös Salaman, Reenpään ja yhtiön yhteisvastuullisesti menettämään valtiolle rikoksen näille tuottamana taloudellisena hyötynä HO:n harkinnan mukaan 46 000 markkaa. Salamalle tuomittu vankeusrangaistus määrättiin ehdolliseksi kolmen vuoden koetusajoin HO:n päätöksestä tarkemmin ilmenevin ehdoin." - HO:ssa oli jutussa äänestys, yksi hovioikeuden kolmesta jäsenestä tiettävästi hylkäsi syytteen. Ajan tavan mukaan KO ratkaisuselosteessa ei kuitenkaan kerrota HO:n äänestyksestä mitään.
9. Salama, Reenpää ja Otava hakivat muutosta HO:n päätökseen, kanneviskaali vastasi muutoksenhakemuksiin. KKO tutki jutun ja katsoi päätöksessään, ettei ollut esitetty syytä muuttaa HO:n päätöstä muulla tavoin kuin että, "koskei ollut näytetty Kari Reenpään henkilökohtaisesti saaneen hyötyä hänen syykseen luetusta rikoksesta, reenpää vapautettiin HO:n päätöksessä hänelle määrätystä hyödyn menettämisseuraamuksesta sekä että salama ja yhtiö, erikseen, määrättiin RL 2 luvun 16 §:n nojalla menettämään valtiolle rikosten näille tuottamana taloudellisena hyötynä harkinnan mukaan, salama 20 000 ja yhtiö 30 000 markkaa." - Salamalle HO:n päätöksellä harkiten tehdystä Jumalan pilkasta langetettu kolmen kuukauden ehdollinen vankeusrangaistus jäi siis voimaan.
10. KKO:ssa ratkaisu tehtiin viiden jäsenen kokoonpanossa, joista vain yhden eli oikeusneuvos Hakalan mielipide ilmaisi sellaisenaan edellä mainitun KKO:n ratkaisun lopputuloksen. Kaksi eri mieltä ollutta jäsentä, oikeusneuvokset Elfving ja Eskola, lausuivat, ettei ollut syytä muuttaa HO:n päätöstä muulla tavoin kuin että Salaman, Reenpään ja Otavan valtiolle rikoksen tuottamana taloudellisena hyötynä yhteisvastuullisesti menetettävä määrä harkinnan mukaan alennettiin 30 000 markkaan. - KKO:n presidentti Antti Hannikainen puolestaan muutti HO:n pätöstä vain siten, että tuomitsi lausumillaan perusteilla Salaman ajattelemattomuudesta tehdystä Jumalan pilkasta 50:een 15 markan määräiseen päiväsakkoon eli maksamaan sakkoa 750 markkaa.
11. KKO:n kokoonpano nuorin jäsen, ylimääräinen oikeusneuvos Paavo Salervo oli kaikkein liberaalein, sillä hän hylkäsi syytteen kokonaan. Salervon eriävä lausunto, jonka Jukka Kemppinen katsoo vuonna 1990 julkaistussa väitöskirjassaan kuuluvan "suomalaisen oikeuskulttuurin kultaiseen kirjaan " (s. 98-99), kuuluu kokonaisuudessaan seuraavasti
"Tutkin jutun ja katson selvitetyksi, että Hannu Salaman puheena olevassa teoksessa on kuvattaessa Hiltunen nimistä henkilöä pantu tämä eräässä kohtauksessa juovuksissa ollen esittämään lausumia, jotka yhteydestään erotettuina voidaan ymmärtää Jumalan pilkaksi. Koska kuitenkin on katsottava, että kirjallisen teoksen tekijällä on oikeus kuvata totuudellisesti myös sellaisia henkilöitä, jotka Hiltusen tavoin suhtautuvat kristinuskoon välinpitämättömästi tai kielteisesti, eikä mainittuja Hiltusen lausumia, joita on pidettävä teoksen kokonaisuuden ja siihen olennaisena kuuluvan Hiltusen luonnekuvan kannalta perusteltuina, voida katsoa tekijän omaksi mielenilmaukseksi, niin ja kun Salaman ja Kari Reenpään ei näin ollen ole katsottava puheena olevilla Hiltusen lausumilla pilkanneen Jumalaa, harkitsen oikeaksi, kumoten HO:n päätöksen ja hyläten jutussa ajetun syytteen, vapauttaa Salaman ja Reenpään heille tuomituista rangaistuksista sekä heidät ja Kustannusosakeyhtiö Otavan myös jutussa tuomituista muista seuraamuksista."
12. KKO:n ratkaisu kuvastaa hyvin, millainen tuomioiden perustelu- ja kirjoitustapa oli tuohon aikanaan vallalla. HO ei itse asiassa perustellut ratkaisuaan - ainakaan KKO:n siitä omaan ratkaisuunsa laatiman referaatin mukaan - juuri olleenkaan, ja samaa voidaan sanoa myös KKO:n päätöksestä. Ainoastaan oikeusneuvos Salervon lausumassa on esitetty perusteluja sille, miksi Salaman kirjassa ei olisi ollut kyse rangaistavasta Jumalan pilkasta. Mutta myös Salervo on pukenut lausumansa ajan tavan mukaisesti pitkiksi virkkeiksi, joissa on jouduttu käyttämään "on katsottava" ja "niin ja kun" -tyyppisiä konstruktioita. Salervon lausumassa on ilmaistu oikeastaan vain hänen päättelynsä lopputulos. Sitä vastoin varsinainen oikeudellinen päättely, jollaista nykyisin ainakin lain mukaan tuomion perusteluilta edellytetään ja joka lähtisi tapauksen kysymyksenasettelusta ja kirjoitetun lainsäännöksen sanamuotoon ja muihin oikeuslähteisiin perustuvasta, sovellettavaksi vaaditun oikeusnormin tulkinnasta ja etenisi erilaisia kysymykseen tulevia arvoja ja arvostuksia avoimesti punnitsevaksi pro et contra -tyyppiseksi pohdinnaksi, puuttuu myös oikeusneuvos Salervon lausumasta.
13. Salervon mielipide ei vaikuta asiallisesti täysin vakuuttavalta oltakoonpa syytteestä ja koko jumalanpilkkaprosessista muuten mitä mieltä tahansa. Syytteessähän lähdettiin siitä, että Salaman kirjaan kirjoittamat, Hiltusen suuhun pannut lausumat olivat suorastaan rienaavia, ts. kyse ei syyttäjän mukaan ollut siten vain kristinuskoa kohtaan osoitetusta välinpitämättömyydestä tai kielteisyydestä, kuten Salervon lausumassa annetaan ymmärtää. Lisäksi Salervon ajattelu, jonka mukaan kirjailija voisi vapautua vastuustaan sillä perusteella, etteivät hänen kirjan henkilön (Hiltusen) suuhun panemansa lausumat olleetkaan hänen omia "mielenilmauksiaan", vaikuttaa hieman arveluttavalta. Salervon "oikeusohjetta" ei voitane soveltaa analogisesti ainakaan tapaukseen, jossa kirjailijaa syytetään jonkin roolihahmonsa suuhun pannuilla lausumilla tehdystä tietyn henkilön törkeästä kunnianloukkauksesta. Vai voisiko kirjailija myös tällöin vapautua vastuustaan sillä oikeusneuvos Salervon mainitsemalla perusteella, että tietyn henkilön kunniaa loukkaavat lauseet ovat vain juovuksissa olleen kirjan roolihenkilön ("Hiltusen") lausahduksia, eivät kirjailijan omia mielpiteitä?
14. TV1 eilisestä osasta ilmeni, että kirjailija Salama jäi pois raastuvanoikeuden toisesta käsittelystä, lähti junalla "pakoon" ensin Tampereelle ja sitten Rovaniemelle. Seuraavassa kohtauksessa hänet kuitenkin tavattiin Kauhavan asemalta, josta hän lähti kulkemaan jalan pitkin lakeuksia. Yövyttyään heinäladossa ja päästyään taas ihmisten ilmoille Salama kirjoitti kirjeen syyttäjälle, jossa hän tunnusti auliisti, että hänen tarkoituksenaan olikin ollut kirjassa pilkata Jumalaa - tämä Salama oli kiistänyt RO:n ensimmäisessä istunnossa. Tunnustuskirje on faktaa, sillä sellaisen Salama todellakin postitti syyttäjälle ja kirje luettiin Salaman poissa ollessa oikeudessa.
15. Sitä, oliko Kauhava-episodi tarua vai totta, en tiedä, enkä oikein tajunnut kirjailijan tuskallisen lakeusvaelluksen symboliikkaa muuten kuin että kyse oli ilmeisesti kirjailijan oman tien tai jonkinlaisen yksilöllisen totuuden etsimisestä ja eksistentialismista. Mutta miksi "totuus" löytyi juuri Kauhavalta? Oliko tässäkin symboliikkaa sikäli, että Salaman advokaattina prosessissa toiminut asianajaja Kullervo Kemppinen oli aiemmin ennen Helsinkiin siirtymistään harjoittanut asianajoa juuri Kauhavalla? Kullervo Kemppinen kertoo omissa muistelmissaan, "Laamanni muistelee" (2000), että tunnustuksellaan Salama tavallaan antoi potkut hänelle, juristilleen (s. 411). Kemppinen arvelee, että Salama kenties katsoi edullisemmaksi lavastaa oikeudenkäynnistä näyttävän show´n ehkäpä hankkiakseen siten itselleen ja teokselleen ylimääräistä mainosta. Kemppinen piti käännettä harmittavana, koska "puhtaana oikeusjuttuna" prosessi olisi hänen käsityksensä mukaan ilmeisesti "kirkkaasti" voitettu. "Mutta kun syytetty itse meni myöntämään syytteen oikeaksi, eihän siinä oikeudelle jäänyt muuta mahdollisuutta kuin tuomita niin kirjailija kuin kustantajakin," toteaa laamanni Kemppinen muistelmissaan. - Tätä samaa mieltä on myös Kullervo Kemppisen poika Jukka Kemppinen tämänpäiväisessä (18.11.-08) blogissaan. Jukka K:n mukaan "tunnustus rikosasiassa on niin vahva asia, ettei tuomioistuin voi oikein jättää sitä huomiotta."
16. Syytetyn tunnustus on toki noteerattava oikeudenkäynnissä, mutta onkohan asia silti noin yksinkertainen ja sellainen, että tunnustus ratkaisee koko asian? Minulle on opetettu ja minä olen itsekin opettanut, että rikosasiassa syytetyn tunnustus ei ole tuomioistuinta ehdottomasti sitova, ja että näin on periaatteessa aina, siis jutun laatuun ja vakavuusasteeseen katsomatta. Rikosasiassa asianosaiset eivät voi disponoida tuomioistuinta sitovasti faktoista samalla tavalla kuin dispositiivisessa riita-asiassa, jossa tunnustus sitoo ja tekee todistelun tunnustetusta faktasta tarpeettomaksi (OK 17:4). Rikosasiassa, jossa pyritään totuuteen, pitää olla aina riittävä näyttö syyllisyydestä, jotta syytetty voidaan tuomita rangaistukseen, eikä tähän riitä pelkästään syytetyn tunnustus. Ei ole suinkaan täysin harvinaista, että syytetyn tunnustus onkin syystä tai toisesta paikkansapitämätön. Tietenkin syytetyn tunnustuksella on usein merkittävä todistusarvo, joka on sitä vahvempi, mitä vähäisemmästä asiasta on kyse, mutta periaatteessa pelkän tunnustuksen perusteella ei rikosjutussa voida tuomita eikä oikeus voi langettavan tuomionsa perusteluissa voida nojautua yksinomaan syytetyn tunnustukseen.
17. Jumalanpilkkaratkaisussa KKO 1968 II 16 selostettua HO:n päätöstä, jonka KKO siis syyllisyyskysymyksen osalta pysytti, ei ole syyksilukemisen osalta millään tavalla perusteltu - se oli tapa tuohon aikana - joten emme tiedä, mikä vaikutus Salaman tunnustuksella oli asiassa. Mutta on syytä huomata, että vaikka syytetty tunnustaisi faktisesti teon eli kertoisi menetelleensä siten kuin syytteessä on väitetty hänen menetelleen, voi syyte tulla kuitenkin hylätyksi sillä perusteella, että kyseessä oleva teko ei itse asiassa ole rikos eli täytä minkään laissa kriminalisoidun teon tunnusmerkistöä. Silloin syyte on hylättävä, vaikka syytetty olisi faktisesti tunnustanut teon tai jopa myöntänyt, että kyseessä on rikos. Rikosasiassa myöntäminen ja tunnustaminen eivät sido tuomioistuinta, sillä tuomioistuimen velvollisuutena on soveltaa lakia viran puolesta eikä oikeus siis ole sidottu asianosaisten käsityksiin siitä, miten lakia on tulkittava ja sovellettava.
18. Oikeusneuvos Paavo Salervon lausumassa ratkaisussa KKO 1968 II 16 näyttäisi olevan kysymys juuri tästä tilanteesta. Salervo ei ota lausumassaan kantaa Salaman tunnustukseen ja sen merkitykseen, vaan pohtii asiaa vain siltä kannalta, onko Salaman kirjassa Hiltusen lausumien osalta ylipäätään ollut kyse rangaistavasta Jumalan pilkasta. Hän on päätynyt siihen johtopäätöksen, ettei rikosta ollut ja hylännyt syytteen tällä perusteella; Salaman tunnustukseen, johon Kemppiset katsovat jutun puolustuksen kannalta "kaatuneen", Salervon ei siis ole tarvinnut ottaa kantaa. Itse asiassa Kullervo Kemppinen on muistelmiensa mukaan (s. 410-411) puolustanut Hannu Salamaa oikeudessa juuri sentapaisilla perusteilla, joihin oikeusneuvos Salervon eriävässä lausunnossakin on viitattu. Toisin sanoen Salama olisi halunnut kirjassaan kuvata vain "todenmukaisesti tanssipaikalle kokoontuvien nuorten kieltämättä räävitöntä kielenkäyttöä eikä suinkaan pyrkinyt tuomaan sitä esiin omana mielipiteenään eikä minään elämänohjeena, vielä vähemmän kirjailijan itseensä Jumalaan kohdistuvana rienauksena." Tämä puolustuksen hyvä yritys ei vain purrut tuohon maailman aikaan suomalaisessa yhteiskunnassa tuomiovaltaa käyttäneiden HO:n ja KKO:n enemmistöön.
19. Sitä vastoin HO ja KKO:n enemmistö, Paavo Salervoa siis lukuun ottamatta, ovat tuomitessaan Salaman pitäneet kyseistä tekoa rangaistavana. HO tai KKO:n enemmistön niukoista, itse asiassa suorastaan olemattomista, perusteluista ei sen sijaan saada vastausta siihen, mikä merkitys Salaman tunnustuksella jutussa oli. Ilmeisesti tunnustus vaikutti siihen, että Salaman katsottiin syyllistyneen nimenomaan tahalliseen tai harkiten tehtyyn Jumalan pilkkaan, ei siis ainoastaan ajattelemattomuudesta tehtyyn rekon, josta presidentti Hannikainen olisi kuitenkin Salaman tuominnut.
20. Kekkonen armahti 1968 Hannu Salaman hänelle tuomitusta ehdollisesta vankeusrangaistuksesta. Pian tämän jälkeen rikoslaista poistettiin Jumalan pilkkaa koskeva rangaistussäännös. Salamalle myönnettiin vuonna 1975 Pro Finlandia -mitali, jota hän ei kuitenkaan ottanut vastaan. Samana vuonna hänelle myönnettiin Pohjoismaiden neuvoston kirjallisuuspalkinto.
Lähettänyt Jyrki Virolainen klo 11/18/2008
Tunnisteet: asianajajat, elokuvat, jumalanpilkka, kirjallisuus, kirkko, KKO 1968 II 16, Korkein oikeus, oikeudenkäynti, oikeusneuvokset, Salama Hannu, tunnustus rikosasiassa, tuomioistuimet, tuomion perustelut
Hieno kirjoitus. Tässä on esimerkki blogikirjoitusten ainutlaatuisista mahdollisuuksista mediamaailmssa. Millä muulla tavalla voisi saada asiantuntijan perinpohjainen kommentti edellispäivän tapahtumasta julki? Tuskin vastaavaa anallyysia oli missään edes edellisen valtakunnanoikeuden tuomion jälkeen.
Salama oli ollut asevelvollisena Kauhavalla. Minulle hän puhui hyvistä muistoista tuolta ajalta.
Se ei ole todiste eikä peustelu mutta olen lukenut Salaman jutun aktin, vieläpä laput.
Kuten Jyrkikin varmaan muistaa, entisessä KKO:ssa ei puhuttu juuri koskaann ratkaisuista jutuista.
Joitakin poikkeuksia oli. Pahasti näytti jääneen hiertämään sotamies Hytin tapaus ( S.O. Lindgren). Luin senkin ja kiinnitin huomion siihen, että purkuhakemukseen olisi suostunut S. Sohlberg, joka oli toliminut sodan aikana sotaylioikeuden syyttäjänä. (Kysymys esimiehen aseenkäyttöoikeudestsa.)
"Äitis oli kömpelön ja väkinäisen tuntuinen, kun sinut sai!", Virolainen!
1)Niilläkö pers`lihoilla, joilla olet "nuorena nerona" hankkinut ylivertaisuutesi, sinä toteat, ettei Hannu S. ottanut "luultavasti raskaasti" koko hommaa?
2)Että oli Suosalosta tehty "säntäilevä koomikko"? (taitavasti näytelty, oikeistolainen fanaatikko)
3) Tekijäluettelossa on mainittu oikeussaliasiantuntija. Vastatkoon hän Sinulle. Itse en ole ollut, vaan tunkkainen touhu,tuntui fiktiossa hyvinkin uskottavalta.
9) Salervon eriävä mielipide oli uljas! (Tiedätkö onko mahd. näyt.kirj. Esko Salervon isä? Tai sukua?)
10) Rovaniemellä mennessä pääsee kai pois junasta Kauhavalla?
11) Taiteilijan/kirjailijan sielunelämää Sinä et kyllä ymmärrä yhtään! Et myöskään näyttelijäntyöstä, ohjaamisesta jne. tiedä tuon taivaallista, kuhan höpiset käsittämättömällä omahyväisyydellä!
Kemppisen kautta löysin blogisi ja sulaudut täst`edes suosikkeihini!
P.S. Jos on liian tylyä, jätä julkaisematta.
pekka s-to (=suolisto ?)
Minähän varoitin: blogini ei ollut filmiarvostelu
Termos !
Täällähän kohta kirveet lentelevät. Mutta kauas itse asiasta. Jyrskä sai melkein tipan silmääni, ei toki varsinaiseti itse, mutta muistui mieleeni kaukaisten sukulaisteni Kalle, Antti ja Kustaa Pajulan juttelut ja naureskelut Juhannustansseille. Tunsivat henkilökohtaisesti niitä tapahtumia, paikkoja ja henkilöitä joihin romaani perustui. Ja Kustaa jos joku oli juttumies viimesenpäälle takuulla nääs meinaan. Olin pikkuinen elämän aloittelija kun kuuntelin Kustaan juttuja, mutta niiden kautta sikisi yhteys ja ymmärrys myös Juhannustansseja kohtaan. Kurkatkaahan Kustaan kuva Pertti Virtarannan kirjasta Kynällä kylmällä- kädellä lämpimällä s. 333. (Samalla näette Teisko-laivan takasillan)
Pekka S-tolle sen verran, että minäpä ymmärrän jonkinverran taiteilijan sielunelämää kun olen sattunut niitäkin hommia sapuskaa saadakseni päätoimisesti tekemään. Esitetyn tv-ohjelman tasoa en voi silti miltään osin paljoa kehua, vaikka sen ole katsonutkin.
Olipa komea kirjoitus! Jäin kuitenkin pohtimaan sitä, voiko kirjoittaja päättää yksikantaan sen, miten lukijoiden pitäisi tulkita hänen tekstinsä. Jos sanon, että seuraava teksti ei ole taidekritiikki, vaikka siinä puhutaan taiteesta kriittiseen sävyyn, niin onko asia sillä selvä?
Hannu Salama koetti kai sanoa, että hänen teoksensa on fiktio, romaani ei uskontunnustus. Silti sitä luettiin toisin. More väitti Utopiassaan (1515), että teoksella ei ole mitään tekemistä todellisuuden kanssa; tarina on kuultu merimieheltä ja merimiehethän valehtelevat. Silti More menetti päänsä yhteiskuntakriittisistä mielipiteistään. Lukijat päättävät, väittää myös Barthes.
Tämä on tietenkin saivartelua. Ajattelit kai, että koska et lähesty TV-elokuvaa ensisijaisesti taideteoksena vaan olet kiinnostunut taustatarinasta ja tapaukseen liittyvästä oikeudenkäytöstä, ei teksti ole elokuvakritiikki. Sovitaan niin.
Mielenkiintoinen kirjoitus Salaman oikeudenkäynnistä! Blogisi oikeudellisia katsauksia on minunkaltaiseni maallikonkin mielenkiintoista lukea. Hienoa että kommentoit vanhempiakin tapahtumakulkuja.
Herkko Hietanen kirjoitti...
Etsin Salaman ratkaisua verkosta ja törmäsin tähän kiinnostavaan analyysisi. Tuot hienosti monesti piiloon jääviä advokaattien ajatuksia esille. Me jotka emme eläneet tuota aikaa olemme usein vuosikirjojen varassa kun yritämme ymmärtää KKO:n ajatusmaailmaa.
Kustaa oli vaarini, Kalle hänen veljensä ja Antti isäni 😊

matches: KKO KKO KKO tuomioistuin KKO KKO KKO KKO