text:
9 päivänä helmikuuta 2012 (*)
Ennakkoratkaisupyyntö – Jäsenvaltioiden lainsäädännön lähentäminen – Henkinen omaisuus – Tekijänoikeus ja lähioikeudet – Direktiivit 93/83/ETY, 2001/29/EY, 2006/115/EY ja 2006/116/EY – Elokuvateoksen hyödyntämisoikeuksien jakaminen sopimuksella teoksen pääohjaajan ja tuottajan kesken – Kansallinen lainsäädäntö, jossa nämä oikeudet annetaan suoraan lain nojalla yksinomaan elokuvan tuottajalle – Mahdollisuus poiketa tästä säännöstä osapuolten välisellä sopimuksella – Myöhemmät korvausoikeudet
Asiassa C‑277/10,
jossa on kyse SEUT 267 artiklaan perustuvasta ennakkoratkaisupyynnöstä, jonka Handelsgericht Wien (Itävalta) on esittänyt 17.5.2010 tekemällään päätöksellä, joka on saapunut unionin tuomioistuimeen 3.6.2010, saadakseen ennakkoratkaisun asiassa
toimien kokoonpanossa: jaoston puheenjohtaja K. Lenaerts sekä tuomarit J. Malenovský (esittelevä tuomari), R. Silva de Lapuerta, G. Arestis ja T. von Danwitz,
ottaen huomioon kirjallisessa käsittelyssä ja 5.5.2011 pidetyssä istunnossa esitetyn,
– Martin Luksan, edustajanaan Rechtsanwalt M. Walter,
– Petrus van der Let, edustajanaan Rechtsanwältin Z. van der Let-Vangelatou,
kuultuaan julkisasiamiehen 6.9.2011 pidetyssä istunnossa esittämän ratkaisuehdotuksen,
– vuokraus- ja lainausoikeuksista sekä tietyistä tekijänoikeuden lähioikeuksista henkisen omaisuuden alalla 19.11.1992 annetun neuvoston direktiivin 92/100/ETY (EYVL L 346, s. 61) 2 ja 4 artikla
– tiettyjen satelliitin välityksellä tapahtuvaan yleisradiointiin ja kaapeleitse tapahtuvaan edelleen lähettämiseen sovellettavien tekijänoikeutta sekä lähioikeuksia koskevien sääntöjen yhteensovittamisesta 27.9.1993 annetun neuvoston direktiivin 93/83/ETY (EYVL L 248, s. 15) 1 ja 2 artikla
– tekijänoikeuden ja tiettyjen lähioikeuksien suojan voimassaoloajan yhdenmukaistamisesta 29.10.1993 annetun neuvoston direktiivin 93/98/ETY (EYVL L 290, s. 9) 2 artikla ja
– tekijänoikeuden ja lähioikeuksien tiettyjen piirteiden yhdenmukaistamisesta tietoyhteiskunnassa 22.5.2001 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2001/29/EY (EYVL L 167, s. 10) 2, 3 ja 5 artikla.
2 Tämä pyyntö on esitetty riita-asiassa, jossa asianosaisina ovat dokumenttielokuvan pääohjaaja Martin Luksan ja tämän elokuvan tuottaja Petrus van der Let ja joka liittyy sellaisen sopimuksen täyttämiseen, jonka perusteella ensimmäisen väitetään luovuttaneen jälkimmäiselle tätä elokuvaa koskevat tekijänoikeudet ja tietyt hyödyntämisoikeudet.
3 Kirjallisten ja taiteellisten teosten suojaamisesta tehdyn Bernin yleissopimuksen (Pariisin sopimuskirja 24.7.1971), sellaisena kuin se on muutettuna 28.7.1979 (jäljempänä Bernin yleissopimus), 14 bis artiklassa määrätään seuraavaa:
”1. Elokuvateosta suojataan alkuperäisteoksena muunnelluksi tai toisinnetuksi ehkä tulleen teoksen tekijänoikeuksia supistamatta. Elokuvateoksen tekijänoikeuden haltijalla on samat oikeudet kuin alkuperäisteoksen tekijällä, edellä olevassa artiklassa tarkoitetut oikeudet niihin mukaan lukien.
a) Se, kenelle elokuvateoksen tekijänoikeus kuuluu, määräytyy sen maan lainsäädännön mukaan, jossa suojaa vaaditaan.
b) Niissä liittomaissa, joiden lainsäädännössä elokuvateoksen tekijänoikeuden haltijoihin luetaan myös ne tekijät, jotka ovat antaneet panoksensa teoksen tekemiseen, nämä tekijät, jos he ovat sitoutuneet antamaan panoksensa elokuvan tekemiseen, eivät kuitenkaan voi, ellei siitä ole toisin tai muuten erityisesti sovittu, kieltää teoksen toisintamista, levittämistä, julkista esittämistä, välittämistä yleisölle johtimitse, yleisradioimista tai muuta välittämistä yleisölle taikka tekstittämistä tai tekstien uudelleen äänittämistä toiselle kielelle.
c) Kysymys siitä, onko edellä olevan b kohdan soveltamisen edellytyksenä, että siinä tarkoitettu sitoumus on tehty kirjallisen sopimuksen tai vastaavan asiakirjan muodossa, ratkaistaan sen liittomaan lainsäädännön mukaan, jossa elokuvateoksen tuottajalla on päätoimipaikkansa tai vakinainen asuinpaikkansa. Kuitenkin se liittomaa, jossa suojaa vaaditaan, voi lainsäädännössään määrätä, että sitoumus on tehtävä kirjallisen sopimuksen tai vastaavan asiakirjan muodossa. Maiden, joiden lainsäädännössä näin määrätään, on ilmoitettava siitä kirjallisella selityksellä pääjohtajalle, joka ilmoittaa siitä välittömästi kaikille muille liittomaille.
d) Ilmaisulla ’toisin tai muuten erityisesti sovittu’ tarkoitetaan jokaista rajoittavaa ehtoa, joka liittyy edellä mainittuun sitoumukseen.
3. Jollei kansallisesta lainsäädännöstä muuta johdu, edellä olevan 2 kappaleen b kohdan määräyksiä ei sovelleta elokuvateosten valmistamista varten laadittujen käsikirjoitusten, vuorosanojen eikä sävellysteosten tekijöihin eikä elokuvateoksen pääohjaajaan. Kuitenkin niiden liittomaiden, joiden lainsäädäntöön ei sisälly määräystä sanotun 2 kappaleen b kohdan soveltamisesta mainittuun ohjaajaan, on tehtävä siitä kirjallinen ilmoitus pääjohtajalle, joka ilmoittaa siitä välittömästi kaikille muille liittomaille.”
4 Maailman henkisen omaisuuden järjestö (WIPO) hyväksyi Genevessä 20.12.1996 WIPOn tekijänoikeussopimuksen. Tämä yleissopimus hyväksyttiin Euroopan yhteisön puolesta 16.3.2000 tehdyllä neuvoston päätöksellä 2000/278/EY (EYVL L 89, s. 6).
5 WIPOn tekijänoikeussopimuksen 1 artiklan 4 kappaleessa määrätään, että sopimuspuolten tulee noudattaa Bernin yleissopimuksen 1–21 artiklaa.
Direktiivi 93/83
6 Direktiivin 93/83 1 artiklan 5 kohdassa säädetään seuraavaa:
”Tässä direktiivissä elokuvateoksen tai audiovisuaalisen teoksen pääohjaajaa pidetään sen tekijänä tai yhtenä sen tekijöistä. Jäsenvaltiot voivat säätää, että muita henkilöitä on pidettävä tekijäkumppaneina.”
7 Direktiivin II luvussa, jonka otsikko on ”Yleisradiointi satelliitin välityksellä”, on 2 artikla, jonka otsikko on ”Yleisradiointioikeus” ja jossa säädetään seuraavaa:
8 Direktiivin 2001/29 johdanto-osan 5, 9–11, 20, 31 ja 35 perustelukappaleen sanamuoto on seuraava:
”(5) Tekninen kehitys on moninkertaistanut ja monipuolistanut luomisen, tuotannon ja hyödyntämisen välineitä. Vaikka henkisen omaisuuden suojaamiseksi ei tarvita uusia käsitteitä, nykyistä tekijänoikeutta ja lähioikeuksia koskevaa oikeutta olisi mukautettava ja täydennettävä, jotta se vastaisi riittävästi taloudellisia tosiseikkoja, kuten uusia hyödyntämismuotoja.
(10) Voidakseen jatkaa luovaa ja taiteellista työtään tekijöiden tai esittäjien on saatava asianmukainen korvaus työnsä käyttämisestä, kuten myös tuottajien voidakseen rahoittaa tällaista työtä. Tuotteiden, kuten äänitteiden, elokuvien tai multimediatuotteiden sekä esimerkiksi tilauspalvelujen kaltaisten palvelujen, tuottamiseen vaadittavat investoinnit ovat merkittäviä. Henkistä omaisuutta koskevien oikeuksien riittävä oikeudellinen suoja on tarpeen, jotta tämän korvauksen saatavuus voidaan taata ja mahdollistaa näille investoinneille riittävä tuotto.
(20) Tämä direktiivi perustuu periaatteisiin ja sääntöihin, jotka sisältyvät tällä alalla jo annettuihin voimassa oleviin direktiiveihin, erityisesti [tietokoneohjelmien suojasta 14.5.1991 annettuun neuvoston direktiiviin 91/250/ETY (EYVL L 122, s. 42), sellaisena kuin se on muutettuna direktiivillä 93/98, direktiiviin 92/100, sellaisena kuin se on muutettuna direktiivillä 93/98, ja tietokantojen oikeudellisesta suojasta 11.3.1996 annettuun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiiviin 96/9/EY (EYVL L 77, s. 20)], ja siinä kehitetään kyseisiä periaatteita ja sääntöjä edelleen ja sovitetaan ne tietoyhteiskuntaan. Tämän direktiivin säännöksillä ei ole tarkoitus vaikuttaa mainittujen direktiivien säännöksiin, ellei tässä direktiivissä toisin säädetä.
(35) Tietyissä poikkeus- tai rajoitustapauksissa oikeudenhaltijoiden olisi saatava sopiva hyvitys suojattujen teostensa tai muun aineistonsa käytön korvaamiseksi heille riittävällä tavalla. Tällaisen sopivan hyvityksen muotoa, yksityiskohtaisia järjestelyjä ja mahdollista tasoa määritettäessä olisi otettava huomioon kunkin tapauksen erityisolosuhteet. Näitä olosuhteita arvioitaessa käyttökelpoinen peruste voi olla kyseisestä toimesta oikeudenhaltijoille mahdollisesti aiheutuva haitta. – –”
9 Direktiivin 2001/29 1 artiklan 2 kohdassa säädetään seuraavaa:
”Muissa kuin 11 artiklassa tarkoitetuissa tapauksissa tämä direktiivi ei aiheuta muutoksia eikä millään tavoin vaikuta voimassa oleviin yhteisön säädöksiin, jotka koskevat
10 Direktiivin 2 artiklassa, jonka otsikko on ”Kappaleen valmistamista koskeva oikeus”, säädetään seuraavaa:
”Jäsenvaltioiden on säädettävä, että yksinoikeus sallia tai kieltää suoraan tai välillisesti, tilapäisesti tai pysyvästi, millä keinolla ja missä muodossa tahansa kokonaan tai osittain tapahtuva kappaleen valmistaminen on
11 Direktiivin 3 artiklassa, jonka otsikko on ”Oikeus välittää yleisölle teoksia ja oikeus saattaa muu aineisto yleisön saataviin”, säädetään seuraavaa:
12 Saman direktiivin 5 artiklan, jonka otsikko on ”Poikkeukset ja rajoitukset”, 2 kohdan b alakohdassa ja 5 kohdassa säädetään seuraavaa:
13 Direktiivi 92/100 kodifioitiin ja kumottiin vuokraus- ja lainausoikeuksista sekä tietyistä tekijänoikeuden lähioikeuksista henkisen omaisuuden alalla 12.12.2006 annetulla Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivillä 2006/115/EY (EUVL L 376, s. 28). Jälkimmäisessä kodifioidaan ja toistetaan vastaavin sanamuodoin direktiivin 92/100 säännökset. Kun otetaan huomioon pääasian oikeudenkäynnin tosiseikkojen tapahtumahetki (maaliskuu 2008), direktiivi 2006/115 on ajallisesti sovellettavissa, joten unionin tuomioistuin tutkii ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen esittämät kysymykset tähän direktiiviin nähden.
14 Direktiivin 2006/115 johdanto-osan 5 ja 12 perustelukappaleessa todetaan seuraavaa:
”(5) Tekijöiden ja esittäjien luovan ja taiteellisen työn jatkuvuus edellyttää riittäviä tuloja, ja erityisesti äänitteiden ja elokuvien tuottamisen vaatimat sijoitukset ovat erityisen suuria ja epävarmoja. Mahdollisuus näihin tuloihin ja sijoitusten takaisin saamiseen voidaan tehokkaasti turvata ainoastaan antamalla riittävä oikeudellinen suoja asianomaisille oikeudenhaltijoille.
(12) On tarpeen ottaa käyttöön järjestelmä, jolla taataan luovuttamaton kohtuullinen korvaus tekijöille ja esittäjille, joiden on voitava antaa tämä oikeus heitä edustavien yhteisvalvontajärjestöjen hallinnoitavaksi.”
15 Direktiivin 2 artiklan 2 kohdassa säädetään seuraavaa:
”Elokuvateoksen tai audiovisuaalisen teoksen pääohjaajaa pidetään sen tekijänä tai yhtenä sen tekijöistä. Jäsenvaltiot voivat säätää, että muita henkilöitä on pidettävä tekijäkumppaneina.”
16 Direktiivin 3 artiklassa, jonka otsikko on ”Oikeudenhaltijat sekä vuokraus- ja lainausoikeuksien kohde”, säädetään seuraavaa:
”1. Yksinoikeus sallia tai kieltää vuokraus ja lainaus kuuluu seuraaville:
a) tekijälle tämän teoksen alkuperäiskappaleen ja kopioiden osalta;
b) esittäjälle tämän esityksen tallennusten osalta;
c) äänitteen tuottajalle tämän äänitteiden osalta;
d) elokuvan ensimmäisen tallennuksen tuottajalle elokuvan alkuperäiskappaleen ja kopioiden osalta.
17 Saman direktiivin 5 artiklan, jonka otsikko on ”Luovuttamaton oikeus kohtuulliseen korvaukseen”, 1 ja 2 kohdassa säädetään seuraavaa:
”1. Tekijä tai esittäjä, joka on siirtänyt tai luovuttanut äänitteen taikka elokuvan alkuperäiskappaleen tai kopion vuokrausoikeuden äänitteiden tai elokuvien tuottajalle, säilyttää oikeuden kohtuulliseen korvaukseen vuokrauksesta.
2. Tekijät ja esittäjät eivät voi luopua oikeudestaan vuokrauksesta suoritettavaan kohtuulliseen korvaukseen.”
18 Direktiivi 93/98 kumottiin tekijänoikeuden ja tiettyjen lähioikeuksien suojan voimassaoloajasta 12.12.2006 annetulla Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivillä 2006/116/EY (EUVL L 372, s. 12). Jälkimmäisessä kodifioidaan ja toistetaan vastaavin sanamuodoin direktiivin 93/98 säännökset. Kun otetaan huomioon pääasian oikeudenkäynnin tosiseikkojen tapahtumahetki (maaliskuu 2008), direktiivi 2006/116 on ajallisesti sovellettavissa, joten unionin tuomioistuin tutkii ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen esittämät kysymykset tähän direktiiviin nähden.
19 Direktiivin 2006/116 johdanto-osan viidennessä perustelukappaleessa todetaan seuraavaa:
”Tämän direktiivin säännökset eivät saisi rajoittaa Bernin yleissopimuksen 14 [bis] artiklan 2 [kappaleen] b, c ja d [kohdan] sekä 3 [kappaleen] soveltamista jäsenvaltioissa.”
20 Direktiivin 2 artiklassa, jonka otsikko on ”Elokuvateokset tai audiovisuaaliset teokset”, säädetään seuraavaa:
”1. Elokuvateoksen tai audiovisuaalisen teoksen pääohjaajaa pidetään sen tekijänä tai yhtenä sen tekijöistä. Jäsenvaltiot voivat nimetä myös muita tekijäkumppaneita.
2. Elokuvateoksen tai audiovisuaalisen teoksen suojan voimassaoloaika päättyy 70 vuoden kuluttua seuraavista henkilöistä viimeisenä elossa olleen kuolemasta, riippumatta siitä, onko nämä henkilöt nimetty tekijäkumppaneiksi: pääohjaaja, käsikirjoittaja, vuoropuhelun kirjoittaja ja nimenomaisesti kyseistä elokuvateosta tai audiovisuaalista teosta varten luodun musiikin säveltäjä.”
21 Itävallan tekijänoikeuslain (Urheberrechtsgesetz; BGBl. 111/1936), sellaisena kuin se on muutettuna Itävallan virallisessa lehdessä julkaistulla liittovaltion lailla (BGBl. I, 58/2010; jäljempänä UrhG), 38 §:n 1 momentissa säädetään seuraavaa:
”Hyödyntämisoikeudet kaupallisesti tuotettuun elokuvateokseen kuuluvat – – yrityksen omistajalle (elokuvan tuottaja). Tekijän laissa säädetyt korvausoikeudet kuuluvat puoliksi tuottajalle ja puoliksi tekijälle sikäli kuin ne eivät ole luovuttamattomia eikä tuottaja ole sopinut toisin tekijän kanssa. – –”
22 UrhG:n 42 b §:n 1 momentissa säädetään seuraavaa:
”Jos teoksesta, joka on lähetetty yleisradion kautta, asetettu käyttöön julkisesti tai tallennettu kaupallisessa tarkoituksessa valmistetulle kuvan- tai äänentallennusvälineelle, on sen luonteen vuoksi odotettava valmistettavan kappaleita omaan tai yksityiseen käyttöön 42 §:n 2–7 momentin nojalla tallentamalla se kuvan- tai äänentallennusvälineelle, tekijällä on oikeus kohtuulliseen korvaukseen (Leerkassettenvergütung), kun tallennusvälineet saatetaan markkinoille kotimaassa kaupallisessa tarkoituksessa korvausta vastaan. Tallennusvälineinä pidetään tyhjiä kuvan- tai äänentallennusvälineitä, jotka soveltuvat tällaiseen kappaleen valmistamiseen, tai muita kuvan- tai äänentallennusvälineitä, jotka on tarkoitettu tähän käyttöön.”
23 Pääasian kantaja Luksan on dokumenttielokuvan, jonka nimi on ”Fotos von der Front” (Valokuvia rintamalta) ja joka käsittelee saksalaista sotavalokuvausta toisessa maailmansodassa, käsikirjoittaja ja pääohjaaja. On kiistatonta, että tämä dokumenttielokuva, jossa tuodaan kriittisesti esille sotavalokuvauksen kaksijakoisuus, on elokuvateos ja näin ollen alkuperäisteoksena suojattu.
24 Pääasian vastaaja van der Let tuottaa elokuvateoksia ja muita audiovisuaalisia teoksia kaupallisesti.
25 Asianosaiset tekivät keskenään maaliskuussa 2008 ”ohjaus- ja tekijäsopimuksen” (audiovisuaalista tuotantoa koskeva sopimus), jossa täsmennettiin, että Luksan toimii kyseisen elokuvan käsikirjoittajana ja pääohjaajana ja että van der Let tuottaa tämän elokuvan ja hyödyntää sitä. Tämän sopimuksen nojalla Luksan luovutti var der Letille kaikki kyseisen elokuvan tekijän- ja/tai lähioikeudet. Luovutuksen ulkopuolelle jäivät kuitenkin nimenomaisesti tietyt hyödyntämismuodot eli oikeus elokuvan saattamiseen julkisesti saataville digitaaliverkoissa sekä oikeus televisiolähetykseen niin kutsuttua ”closed-circuit TV:tä” ja ”pay TV:tä” käyttämällä eli oikeus lähettää elokuva suljetulle käyttäjäryhmälle sekä (koodatusti) erillistä maksua vastaan.
26 Sopimuksessa ei myöskään nimenomaisesti sovittu laissa säädetystä korvausoikeudesta, kuten UrhG:n 42 b §:ssä säädetystä Leerkassettenvergütung-korvauksesta (sananmukaisesti ”tyhjiä kasetteja koskeva korvaus”).
27 Pääasian oikeudenkäynnin perustana on se, että elokuvan tuottaja van der Let salli kyseessä olevan elokuvan saataville saattamisen myös internetissä ja luovutti tätä koskevat oikeudet Movieeurope.comille. Näin ollen elokuvan saattoi ladata tältä internetsivulta video on demand -palvelun avulla. Tuottaja asetti myös elokuvan esittelyfilmin käyttöön internetin välityksellä YouTubessa ja luovutti pay TV ‑oikeudet Scandinavia TV:lle.
28 Näissä olosuhteissa elokuvan ohjaaja Luksan nosti kanteen elokuvan tuottajaa van der Letia vastaan ennakkoratkaisua pyytäneessä tuomioistuimessa. Luksan väittää, että kun otetaan huomioon sopimuksen mukaan hänelle pidätetyt hyödyntämismuodot (oikeus lähetykseen suljetulle käyttäjäryhmälle video on demand ‑palvelua ja pay TV:tä käyttämällä), tuottaja on pääasiassa kyseessä olevaa elokuvaa hyödyntäessään rikkonut kyseistä sopimusta ja ohjaajan tekijänoikeuksia.
29 Van der Let kiistää nämä väitteet ja toteaa, että hänellä on UrhG:n 38 §:n 1 momentin ensimmäisessä virkkeessä säädetyn cessio legis ‑säännön perusteella elokuvan tuottajana kaikki yksinomaiset hyödyntämisoikeudet kyseessä olevaan elokuvaan ja että tästä poikkeavat sopimukset tai vastaava oikeudenpidätys ovat tehottomia.
30 Lisäksi van der Let väittää, että UrhG:ssä säädetyt lakiin perustuvat korvausoikeudet ja erityisesti Leerkassettenvergütung kuuluvat hyödyntämisoikeuksien haltijalle. Koska sopimuksessa osoitetaan hänelle kaikki elokuvan hyödyntämisoikeudet, myös kaikki lakiin perustuvat korvausoikeudet kuuluvat hänelle. Van der Let nimittäin katsoo, että hänellä ei ole elokuvan tuottajana oikeutta vain UrhG:n 38 §:n 1 momentin toisessa virkkeessä vahvistettuun puolikkaaseen lakiin perustuvista korvausoikeuksista vaan myös samassa pykälässä vahvistettuun korvausoikeuksien toiseen puolikkaaseen, joka pääsääntöisesti kuuluu elokuvan tekijälle (elokuvan ohjaaja Luksan). Laissa säädetystä poikkeava sopimus on van der Letin mukaan näet sallittu.
31 Luksan kiistää tämän näkemyksen ja vaatii ennakkoratkaisua pyytänyttä tuomioistuinta toteamaan, että puolet lakiin perustuvista korvausoikeuksista kuuluu hänelle.
32 Ennakkoratkaisupyynnöstä ilmenevien tietojen mukaan Itävallan oikeuskäytännössä ja oikeuskirjallisuudessa on katsottu, että UrhG:n 38 §:n 1 momentin ensimmäisessä virkkeessä säädetään hyödyntämisoikeuksien alkuperäisestä ja suorasta antamisesta yksinomaan elokuvan tuottajalle eikä ”lakiin perustuvasta oikeudenluovutuksesta” (cessio legis) tai näiden oikeuksien siirtymistä koskevasta olettamasta. Tämän UrhG:n 38 §:n 1 momentin tulkinnan mukaan hyödyntämisoikeuksien alkuperäistä ja suoraa antamista koskevan periaatteen kanssa ristiriidassa olevat sopimukset ovat tehottomia.
33 Laissa säädettyjen korvausoikeuksien ja erityisesti Leerkassettenvergütungin osalta 38 §:n 1 momentin toisessa virkkeessä säädetään, että oikeudet kuuluvat puoliksi elokuvan tuottajalle ja tekijälle, ja siinä sallitaan myös nimenomaisesti tästä periaatteesta poikkeavat sopimukset jopa elokuvan tekijän puolikkaan osalta.
34 Näissä olosuhteissa ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin on taipuvainen katsomaan, että UrhG:n 38 §:n 1 momentin ensimmäinen ja toinen virke, sellaisina kuin niitä on tulkittu tähän asti Itävallan tuomioistuimissa ja oikeuskirjallisuudessa, ovat ristiriidassa unionin oikeuden kanssa. Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin nimittäin katsoo, että unionin oikeuden mukainen tulkinta edellyttäisi, että UrhG:n 38 §:n 1 momentin ensimmäisessä virkkeessä vahvistettu sääntö olisi kumottavissa oleva luovutusolettama. Lisäksi pääohjaajalla olisi luovuttamaton oikeus kohtuulliseen korvaukseen. Laissa säädetyistä korvausoikeuksista ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin toteaa, että vaikka UrhG:n 38 §:n 1 momentin toisessa virkkeessä vahvistetaan elokuvan tekijälle oikeus puolikkaaseen näistä oikeuksista, mitä tuomioistuin pitää kohtuullisena, tästä oikeuksien jakamista koskevasta säännöstä ei pitäisi voida poiketa.
35 Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin haluaa selvittää, voidaanko asian kannalta merkityksellisiä UrhG:n säännöksiä, joissa annetaan tietyt oikeudet tuottajalle sopimusmääräyksistä riippumatta, soveltaa sellaisina kuin niitä on tähän asti tulkittu Itävallan tuomioistuimissa, vai onko noudatettava päinvastaista ja unionin oikeuden mukaista tulkintaa.
36 Näissä olosuhteissa Handelsgericht Wien on päättänyt lykätä asian käsittelyä ja esittää unionin tuomioistuimelle seuraavat ennakkoratkaisukysymykset:
”1) Onko Euroopan unionin oikeuden säännöksiä tekijänoikeuden ja lähioikeuksien alalla ja erityisesti [direktiivin 92/100] 2 artiklan 2, 5 ja 6 kohtaa, [direktiivin 93/83] 1 artiklan 5 kohtaa sekä [direktiivin 93/98] 2 artiklan 1 kohtaa yhdessä [direktiivin 92/100] 4 artiklan, [direktiivin 93/83] 2 artiklan ja [direktiivin 2001/29] 2 ja 3 artiklan sekä 5 artiklan 2 kohdan b alakohdan kanssa tulkittava siten, että ainakin elokuvateoksen tai audiovisuaalisen teoksen pääohjaajalle tai muille jäsenvaltioiden lainsäätäjien määrittämille elokuvan tekijöille kuuluvat suoraan (alkuperäisesti) lain nojalla hyödyntämisoikeudet, jotka koskevat kappaleen valmistamista, lähettämistä satelliitin kautta ja muuta välittämistä yleisölle siten, että teos saatetaan yleisön saataville, ja että ne eivät kuulu suoraan (alkuperäisesti) ja yksinomaan elokuvan tuottajalle; onko jäsenvaltion lainsäädäntö, jonka mukaan hyödyntämisoikeudet annetaan lain nojalla suoraan (alkuperäisesti) ja yksinomaan elokuvan tuottajalle, Euroopan unionin oikeuden vastainen?
a) Voiko jäsenvaltion lainsäätäjä säätää unionin oikeuden mukaan myös muiden oikeuksien kuin vuokraus- ja lainausoikeuksien osalta lakiin perustuvasta olettamasta tällaisten oikeuksien luovuttamisesta elokuvan tuottajalle, kun on kyse ensimmäisessä kysymyksessä tarkoitetuista hyödyntämisoikeuksista, jotka kuuluvat elokuvateoksen tai audiovisuaalisen teoksen pääohjaajalle tai muille jäsenvaltioiden lainsäätäjien määrittämille elokuvan tekijöille, ja jos tähän kysymykseen vastataan myöntävästi, onko [direktiivin 92/100] 2 artiklan 5 ja 6 kohdassa, luettuina yhdessä tämän direktiivin 4 artiklan kanssa, säädetyt edellytykset täytettävä?
b) Onko elokuvateoksen tai audiovisuaalisen teoksen pääohjaajan tai muiden jäsenvaltioiden lainsäätäjien määrittämien elokuvan tekijöiden alkuperäistä oikeudenhaltijuutta sovellettava myös jäsenvaltion lainsäätäjän myöntämiin oikeuksiin, jotka koskevat kohtuullista korvausta ja joihin kuuluu esimerkiksi UrhG:n 42 b §:ssä säädetty Leerkassettenvergütung, tai [direktiivin 2001/29] 5 artiklan 2 kohdan b alakohdassa tarkoitettuihin sopivaa hyvitystä koskeviin oikeuksiin?
3) Jos toisen kysymyksen b kohtaan vastataan myöntävästi:
Voiko jäsenvaltion lainsäätäjä unionin oikeuden mukaan säätää lakiin perustuvasta olettamasta, joka koskee tällaisten korvausoikeuksien luovuttamista elokuvan tuottajalle, kun on kyse [toisen kysymyksen b kohdassa] tarkoitetuista oikeuksista, jotka kuuluvat elokuvateoksen tai audiovisuaalisen teoksen pääohjaajalle tai muille jäsenvaltioiden lainsäätäjien määrittämille elokuvan tekijöille, ja jos tähän kysymykseen vastataan myöntävästi, onko [direktiivin 92/100] 2 artiklan 5 ja 6 kohdassa, luettuina yhdessä tämän direktiivin 4 artiklan kanssa, säädetyt edellytykset täytettävä?
Onko jäsenvaltion lailla toteutettu sääntely sopusoinnussa unionin oikeuden tekijänoikeuden ja lähioikeuksien alan edellä esitettyjen säännösten kanssa, jos siinä annetaan elokuvateoksen tai audiovisuaalisen teoksen pääohjaajalle tai muille jäsenvaltioiden lainsäätäjien määrittämille elokuvan tekijöille oikeus puoleen laissa säädetystä korvauksesta mutta tästä oikeudesta voidaan poiketa, minkä vuoksi se ei ole luovuttamaton?”
37 Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin tiedustelee ensimmäisellä kysymyksellään, onko yhtäältä direktiivin 93/83 1 ja 2 artiklaa ja toisaalta direktiivin 2001/29 2 ja 3 artiklaa yhdessä direktiivin 2006/115 2 ja 3 artiklan sekä direktiivin 2006/116 2 artiklan kanssa tulkittava siten, että pääasiassa kyseessä olevien kaltaiset elokuvateoksen hyödyntämisoikeudet (kappaleen valmistaminen, lähettäminen satelliitin kautta ja muu välittäminen yleisölle siten, että teos saatetaan yleisön saataville) kuuluvat lain nojalla suoraan ja alkuperäisesti pääohjaajalle, joka on kyseisen teoksen tekijä. Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin tiedustelee, seuraako tästä se, että edellä mainitut säännökset ovat esteenä sellaiselle kansalliselle lainsäädännölle, jonka mukaan nämä oikeudet annetaan lain nojalla ja yksinomaan kyseisen teoksen tuottajalle.
38 Aluksi on huomautettava, että elokuvateosten ja audiovisuaalisten teosten hyödyntämisoikeuksista on säädetty useilla direktiiveillä. Ensinnäkin direktiivin 93/83 II luvussa säädetään oikeudesta lähettämiseen satelliitin kautta. Kappaleen valmistamista koskevasta oikeudesta puolestaan säädetään direktiivin 2001/29 2 artiklassa ja oikeudesta välittää teos yleisölle saattamalla aineisto yleisön saataville direktiivin 2001/29 3 artiklassa. Lopuksi vuokraus- ja lainausoikeuksista säädetään direktiivin 2006/115 2 ja 3 artiklassa.
39 Direktiivin 93/83 1 artiklan 5 kohdassa säädetään, että elokuvateoksen tai audiovisuaalisen teoksen pääohjaajaa pidetään sen tekijänä tai yhtenä sen tekijöistä.
40 Samoin direktiivin 2006/115 2 artiklan 2 kohdassa säädetään, että elokuvateoksen tai audiovisuaalisen teoksen pääohjaajaa pidetään sen tekijänä tai yhtenä sen tekijöistä.
41 Sitä vastoin direktiivissä 2001/29 ei ole minkäänlaista nimenomaista mainintaa elokuvateoksen pääohjaajan asemasta.
42 Näin ollen on ensinnäkin määritettävä, mikä on elokuvateoksen pääohjaajan asema direktiivissä 2001/29 säädettyihin hyödyntämisoikeuksiin nähden.
43 Tästä on todettava, että direktiivin 2001/29 johdanto-osan 20 perustelukappaleesta käy ilmi, että direktiivi perustuu periaatteisiin ja sääntöihin, jotka sisältyvät tällä alalla jo annettuihin voimassa oleviin direktiiveihin, erityisesti vuokraus- ja lainausoikeuksista annettuun direktiiviin 92/100 (josta on tullut direktiivi 2006/115) ja tekijänoikeuden ja tiettyjen lähioikeuksien suojan voimassaoloajan yhdenmukaistamisesta annettuun direktiiviin 93/98 (josta on tullut direktiivi 2006/116). Direktiivillä 2001/29 on tarkoitus kehittää kyseisiä periaatteita ja sääntöjä edelleen ja sovittaa ne tietoyhteiskuntaan. Näin ollen direktiivin 2001/29 säännöksillä ei ole tarkoitus vaikuttaa mainittujen direktiivien säännöksiin, ellei direktiivissä 2001/29 toisin säädetä (ks. vastaavasti yhdistetyt asiat C‑403/08–C‑429/08, Football Association Premier League ym., tuomio 4.10.2011, Kok., s. I-9083, 187 ja 188 kohta).
44 Direktiivin 2006/116 2 artiklan, jonka otsikko on ”Elokuvateokset tai audiovisuaaliset teokset”, 1 kohdassa on yleissääntö, jonka mukaan elokuvateoksen tai audiovisuaalisen teoksen pääohjaajaa pidetään sen tekijänä tai yhtenä sen tekijöistä ja jonka mukaan jäsenvaltiot voivat nimetä myös muita tekijäkumppaneita.
45 Näin ollen tätä säännöstä on tulkittava siten, että riippumatta kansallisen oikeuden puitteissa tehdystä valinnasta elokuvateoksen pääohjaajalla on joka tapauksessa – toisin kuin muilla tällaisen teoksen tekijöillä – tekijän asema direktiivin 2006/16 nojalla.
46 Lisäksi direktiivin 2006/116 2 artiklan 2 kohdassa säädetään elokuvateoksen tai audiovisuaalisen teoksen suojan voimassaoloajasta. Tämä säännös merkitsee väistämättä sitä, että tällainen teos ja etenkin sen tekijän tai tekijäkumppaneiden oikeudet ja erityisesti pääohjaajan oikeudet ovat tosiasiassa oikeudellisesti suojattuja.
47 Koska direktiivissä 2001/29 ei säädetä asiasta toisin ja koska sen säännösten soveltaminen ei saa vaikuttaa direktiivin 2006/116 säännösten eikä direktiivin 2006/115 säännösten ja erityisesti sen 2 artiklan 2 kohdan soveltamiseen, direktiivin 2001/29 2 ja 3 artiklaa on tulkittava siten, että näissä artikloissa tarkoitetut elokuvateoksen pääohjaajan tekijänoikeudet on taattava.
48 Edellä esitetystä seuraa, että kaikkien kyseisten hyödyntämisoikeuksien osalta, mukaan lukien direktiivissä 2001/29 säädetyt oikeudet, elokuvateoksen pääohjaajaa on pidettävä elokuvateoksen tekijänä tai yhtenä sen tekijöistä.
49 Toiseksi on määritettävä se, kuuluvatko pääasiassa kyseessä olevan kaltaiset elokuvateoksen hyödyntämisoikeudet (kappaleen valmistaminen, lähettäminen satelliitin kautta ja muu välittäminen yleisölle siten, että teos saatetaan yleisön saataville) lain nojalla suoraan ja alkuperäisesti elokuvateoksen pääohjaajalle kyseisen teoksen tekijänä vai voivatko nämä oikeudet tilanteen mukaan kuulua suoraan, alkuperäisesti ja yksinomaan kyseisen teoksen tuottajalle.
50 Oikeudesta satelliittilähettämiseen on todettava, että direktiivin 93/83 2 artiklassa myönnetään tekijälle yksinoikeus antaa lupa tekijänoikeuksilla suojattujen teosten satelliittivälitykseen yleisölle.
51 Direktiivin 2001/29 2 artiklassa säädetään kappaleen valmistamista koskevasta oikeudesta, että tämä oikeus on tekijöillä teostensa osalta ja ensimmäisten tallenteiden tuottajilla elokuviensa alkuperäiskappaleiden ja niiden kopioiden osalta.
52 Samoin direktiivin 2001/29 3 artiklassa säädetään oikeudesta välittää yleisölle teoksia saattamalla ne yleisön saataville, että tämä oikeus on tekijöillä teostensa osalta ja ensimmäisten tallenteiden tuottajilla elokuviensa alkuperäiskappaleiden ja niiden kopioiden osalta.
53 Näin ollen kolmessa edellisessä kohdassa esitetyissä säännöksissä annetaan pääasiassa kyseessä olevan kaltaiset elokuvateoksen hyödyntämisoikeudet alkuperäisesti pääohjaajalle tekijän ominaisuudessa.
54 Riippumatta siitä, mitä näissä johdetun oikeuden säännöksissä säädetään, Itävallan hallitus vetoaa kuitenkin unionin tuomioistuimelle toimittamissaan huomautuksissa muun muassa elokuvateoksia koskevan Bernin yleissopimuksen 14 bis artiklan 2 kappaleen b kohtaan ja 3 kappaleeseen, jotka Itävallan hallituksen mukaan mahdollistavat näiden samojen oikeuksien antamisen yksinomaan teoksen tuottajalle.
55 Näistä määräyksistä käy nimittäin yhdessä luettuina ilmi, että kansallisessa lainsäädännössä voidaan poikkeuksellisesti evätä pääohjaajalta tietyt elokuvateoksen hyödyntämisoikeudet, kuten kappaleen valmistamista koskeva oikeus ja oikeus välittää teos yleisölle.
56 Tästä on huomautettava aluksi, että kaikki unionin jäsenvaltiot ovat liittyneet Bernin yleissopimukseen, osa ennen 1.1.1958 ja toiset ennen unioniin liittymistään.
57 Erityisemmin Bernin yleissopimuksen 14 bis artiklasta, joka koskee muun muassa elokuvateoksia, on todettava, että tämä artikla on lisätty yleissopimukseen Brysselissä vuonna 1948 ja Tukholmassa vuonna 1967 hyväksytyillä tarkistuksilla.
58 Täten Bernin yleissopimuksella on SEUT 351 artiklassa tarkoitetun kansainvälisen sopimuksen ominaispiirteet; tässä artiklassa määrätään muun muassa, että perussopimusten määräykset eivät vaikuta sellaisiin oikeuksiin tai velvollisuuksiin, jotka johtuvat yhden tai useamman jäsenvaltion yhden tai useamman kolmannen maan kanssa ennen 1.1.1958 tai, kun on kyse jäseneksi liittyneestä valtiosta, ennen liittymispäivää tekemästä sopimuksesta.
59 Unioni ei ole Bernin yleissopimuksen sopimuspuoli, mutta sen on kuitenkin WIPOn tekijänoikeussopimuksen, jonka sopimuspuoli se on, joka on osa sen oikeusjärjestystä ja joka on tarkoitus saattaa voimaan direktiivillä 2001/29, 1 artiklan 4 kappaleen mukaan noudatettava Bernin yleissopimuksen 1–21 artiklaa (ks. vastaavasti em. yhdistetyt asiat Football Association Premier League ym., tuomion 189 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen). Näin ollen unionin on noudatettava muun muassa Bernin yleissopimuksen 14 bis artiklaa.
60 On siis pohdittava, onko edellä tämän tuomion 50–52 kohdassa esitettyjä direktiivien 93/83 ja 2001/29 säännöksiä tulkittava WIPOn tekijänoikeussopimuksen 1 artiklan 4 kappaleen perusteella siten, että jäsenvaltio voi kansallisessa lainsäädännössään Bernin yleissopimuksen 14 bis artiklan nojalla ja sen mukaiseen mahdollisuuteen vedoten evätä pääohjaajalta pääasiassa kyseessä olevat elokuvateoksen hyödyntämisoikeudet.
61 Tästä on huomautettava aluksi, että SEUT 351 artiklan ensimmäisen kohdan määräyksen tarkoituksena on täsmentää kansainvälisen oikeuden periaatteiden mukaisesti, että EUT-sopimuksen soveltaminen ei vaikuta kyseessä olevan jäsenvaltion sitoumukseen kunnioittaa liittymistä edeltäneestä sopimuksesta kolmansille valtioille johtuvia oikeuksia ja noudattaa vastaavia omia velvollisuuksiaan (ks. asia C‑324/93, Evans Medical ja Macfarlan Smith, tuomio 28.3.1995, Kok., s. I‑563, 27 kohta ja asia C‑124/95, Centro-Com, tuomio 14.1.1997, Kok., s. I‑181, 56 kohta).
62 On kuitenkin niin, että jos kansainvälisessä sopimuksessa sallitaan se, että jäsenvaltio toteuttaa unionin oikeuden vastaisia toimenpiteitä, mutta ei kuitenkaan velvoiteta jäsenvaltiota siihen, jäsenvaltion on pidättäydyttävä tällaisista toimenpiteistä (ks. vastaavasti em. asia Evans Medical ja Macfarlan Smith, tuomion 32 kohta ja em. asia Centro-Com, tuomion 60 kohta).
63 Tätä oikeuskäytäntöä pitää myös soveltaa tarpeellisin muutoksin silloin, kun lainsäädäntötoimenpide, jonka jäsenvaltio toteuttaa sillä aikaisemman kansainvälisen sopimuksen nojalla olevan mahdollisuuden mukaisesti, on unionin oikeuden kehittymisen johdosta unionin oikeuden vastainen. Kyseinen jäsenvaltio ei voi tällaisessa tilanteessa vedota kyseiseen kansainväliseen sopimukseen vapautuakseen myöhemmin syntyneistä unionin oikeuteen perustuvista velvoitteistaan.
64 Unionin lainsäätäjä on käyttänyt unionille kuuluvaa toimivaltaa henkisen omaisuuden alalla säätäessään, että elokuvateoksen pääohjaaja katsotaan elokuvateoksen tekijäksi tai yhdeksi sen tekijöistä. Tällaisessa tilanteessa jäsenvaltioilla ei enää ole toimivaltaa antaa säännöksiä, joilla tämä unionin säännöstö saatetaan kyseenalaiseksi. Niinpä jäsenvaltiot eivät voi enää vedota Bernin yleissopimuksen 14 bis artiklassa annettuun mahdollisuuteen.
65 Seuraavaksi on todettava, että tämän tuomion 60 kohdassa kuvailtu lainsäädäntötoimenpide on ristiriidassa direktiivin 2001/29 tavoitteen kanssa.
66 Direktiivin 2001/29, jossa säädetään muun muassa kappaleen valmistamista ja teosten yleisölle välittämistä koskevista oikeuksista, johdanto-osan yhdeksännestä perustelukappaleesta nimittäin ilmenee, että unionin lainsäätäjä, joka on katsonut, että tekijänoikeuksien suojaaminen on ratkaisevan tärkeää henkisen luomistyön kannalta, on halunnut taata tekijöille suojan korkean tason. Henkisen omaisuuden on näin ollen tunnustettu olevan erottamaton osa omaisuuden käsitettä.
67 Koska elokuvateoksen pääohjaajalle on myönnetty tekijän asema, olisi direktiivin 2001/29 tavoitteen vastaista katsoa, että tältä teoksen luoneelta henkilöltä voidaan evätä kyseiset hyödyntämisoikeudet.
68 Lopuksi on huomautettava, että Euroopan unionin perusoikeuskirjan 17 artiklan 1 kohdan mukaan jokaisella on oikeus nauttia laillisesti hankkimastaan omaisuudesta sekä käyttää, luovuttaa ja testamentata sitä. Keneltäkään ei saa riistää hänen omaisuuttaan paitsi yleisen edun sitä vaatiessa laissa säädetyissä tapauksissa ja laissa säädettyjen ehtojen mukaisesti ja siten, että hänelle suoritetaan kohtuullisessa ajassa oikeudenmukainen korvaus omaisuuden menetyksestä. Omaisuuden käyttöä voidaan säännellä lailla siinä määrin kuin se on yleisen edun mukaan välttämätöntä. Saman artiklan 2 kohdan mukaan teollis- ja tekijänoikeudet turvataan.
69 Edellä tämän tuomion 53 kohdassa todetun perusteella elokuvateoksen pääohjaajan on katsottava saaneen lainmukaisesti unionin oikeuden nojalla tähän teokseen liittyvät immateriaalioikeudet.
70 Näissä olosuhteissa se, että kansallisessa lainsäädännössä evätään elokuvateoksen pääohjaajalta kyseiset hyödyntämisoikeudet, merkitsisi sitä, että häneltä riistetään hänen lainmukaisesti saamansa immateriaalioikeus.
71 Edellä esitetystä seuraa, että tämän tuomion 50–52 kohdassa mainittuja direktiivien 93/83 ja 2001/29 säännöksiä ei voida tulkita WIPOn tekijänoikeussopimuksen 1 artiklan 4 kappaleen perusteella siten, että jäsenvaltio voisi kansallisessa lainsäädännössään Bernin yleissopimuksen 14 bis artiklan nojalla ja tämän artiklan mukaiseen mahdollisuuteen vedoten evätä pääohjaajalta pääasiassa kyseessä olevat elokuvateoksen hyödyntämisoikeudet, koska tällaisella tulkinnalla ensinnäkin loukattaisiin unionin toimivaltaa kyseisellä alalla, koska se olisi lisäksi ristiriidassa direktiivin 2001/29 tavoitteen kanssa ja koska se ei myöskään olisi mainitun perusoikeuskirjan 17 artiklan 2 kohdan, jossa taataan immateriaalioikeuksien suoja, vaatimusten mukainen.
72 Edellä esitettyjen seikkojen perusteella ensimmäiseen kysymykseen on vastattava, että yhtäältä direktiivin 93/83 1 ja 2 artiklaa ja toisaalta direktiivin 2001/29 2 ja 3 artiklaa yhdessä direktiivin 2006/115 2 ja 3 artiklan sekä direktiivin 2006/116 2 artiklan kanssa on tulkittava siten, että pääasiassa kyseessä olevien kaltaiset elokuvateoksen hyödyntämisoikeudet (kappaleen valmistaminen, lähettäminen satelliitin kautta ja muu välittäminen yleisölle siten, että teos saatetaan yleisön saataville) kuuluvat lain nojalla suoraan ja alkuperäisesti pääohjaajalle. Näin ollen näitä säännöksiä on tulkittava siten, että ne ovat esteenä sellaiselle kansalliselle lainsäädännölle, jonka mukaan nämä hyödyntämisoikeudet annetaan lain nojalla ja yksinomaan kyseisen teoksen tuottajalle.
73 Aluksi on huomautettava, että unionin lainsäätäjä otti direktiivin 92/100 2 artiklan 5 kohdassa käyttöön olettaman elokuvateoksen vuokrausoikeuksien luovutuksesta tuottajalle.
74 Direktiivin 2006/115 3 artiklan 4 kohdassa, jossa toistetaan vastaavin sanamuodoin direktiivin 92/100 2 artiklan 5 kohta, säädetään nykyään, että esittäjien ja elokuvan tuottajan välisessä elokuvan tuottamista koskevassa sopimuksessa tarkoitetun esittäjän oletetaan luovuttaneen vuokrausoikeutensa, jollei sopimuksessa toisin määrätä.
75 Lisäksi direktiivin 2006/115 3 artiklan 5 kohdassa, jossa toistetaan vastaavin sanamuodoin direktiivin 92/100 2 artiklan 6 kohta, annetaan jäsenvaltioille oikeus säätää mainittua olettamaa vastaavasta tekijöitä koskevasta olettamasta.
76 Kun otetaan huomioon tämä alkutäsmennys, ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen kysymyksen on katsottava koskevan sitä, voidaanko unionin oikeutta tulkita siten, että siinä annetaan jäsenvaltioille mahdollisuus säätää tällaisesta luovutusolettamasta myös siltä osin kuin kyse on pääasiassa kyseessä olevien kaltaisista elokuvateoksen hyödyntämisoikeuksista (kappaleen valmistaminen, lähettäminen satelliitin kautta ja muu välittäminen yleisölle siten, että teos saatetaan yleisön saataville), ja jos näin on, millä edellytyksillä näin voidaan tehdä.
77 Ennakkoratkaisukysymyksessä mainittujen direktiivin 2006/115 säännösten tavoitteen osalta on viitattava direktiivin johdanto-osan viidenteen perustelukappaleeseen, jossa muistutetaan yhtäältä, että tekijöiden ja esittäjien luovan ja taiteellisen työn jatkuvuus edellyttää riittäviä tuloja, ja toisaalta, että erityisesti äänitteiden ja elokuvien tuottamisen vaatimat sijoitukset ovat erityisen suuria ja epävarmoja. Mahdollisuus näihin tuloihin ja sijoitusten takaisin saamiseen voidaan tehokkaasti turvata ainoastaan antamalla riittävä oikeudellinen suoja asianomaisille oikeudenhaltijoille.
78 Direktiivin 2006/115 johdanto-osan viidennestä perustelukappaleesta ilmenee erityisesti, että on yhtäältä löydettävä tasapaino elokuvan henkiseen luomiseen osallistuneiden luonnollisten henkilöiden eli elokuvateoksen tekijän tai tekijäkumppaneiden oikeuksien ja etujen kunnioittamisen ja toisaalta elokuvan tuottajan, jonka aloitteesta ja vastuulla elokuvateos on toteutettu sekä joka kantaa tähän investointiin liittyvät riskit, oikeuksien ja etujen kunnioittamisen välille.
79 Näissä olosuhteissa voidaan katsoa, että direktiivin 2006/115 yhteydessä olettama vuokrausoikeuksien luovutuksesta elokuvan tuottajalle on toteutettu, jotta saavutettaisiin yksi direktiivin johdanto-osan viidennessä perustelukappaleessa mainituista tavoitteista eli se, että tuottaja voi saada takaisin sijoitukset, jotka se on tehnyt elokuvateoksen toteuttamista varten.
80 Luovutusolettamaa koskevan järjestelmän on kuitenkin pitänyt olla myös elokuvateoksen pääohjaajan etujen mukainen. Tästä on todettava, että järjestelmällä ei kyseenalaisteta millään tavalla sääntöä, jonka mukaan tekijällä on lain nojalla suoraan ja alkuperäisesti teostaan koskevat vuokraus- ja lainausoikeudet. Unionin lainsäätäjä on nimittäin nimenomaisesti pysyttänyt ”sopimuksessa toisin määräämistä” koskevan mahdollisuuden ja halunnut, että pääohjaajalla säilyy mahdollisuus sopia asiasta toisin.
81 Näin ollen tällainen olettamaa koskeva järjestelmä on annettu edellä tämän tuomion 78 kohdassa mainitun tasapainoedellytyksen mukaisesti sen takaamiseksi, että elokuvan tuottaja saa elokuvateoksen vuokrausoikeudet, mutta niin, että pääohjaaja voi vapaasti määrätä sille tekijänä kuuluvista oikeuksistaan etujensa säilyttämiseksi.
82 Elokuvaa koskevan riittävän tuoton saamisen tavoite ei kuitenkaan ole ominainen vain direktiivillä 2006/115 säännellylle vuokraus- ja lainausoikeuksien suojaamiselle, koska tämä tavoite ilmenee myös muista asian kannalta merkityksellisistä direktiiveistä.
83 Niinpä direktiivin 2001/29 johdanto-osan kymmenennessä perustelukappaleessa vahvistetaan, että elokuvien tai multimediatuotteiden kaltaisten tuotteiden tuottamiseen vaadittavat investoinnit ovat merkittäviä. Henkistä omaisuutta koskevien oikeuksien riittävä oikeudellinen suoja on siis tarpeen, jotta voidaan mahdollistaa näille investoinneille riittävä tuotto (ks. myös vastaavasti asia C‑61/05, komissio v. Portugali, tuomio 13.7.2006, Kok., s. I‑6779, 27 kohta).
84 Lisäksi on todettava, että unionin lainsäätäjä on nimenomaisesti tähdentänyt direktiivin 2001/29 johdanto-osan viidennessä perustelukappaleessa, että vaikka olemassa olevaa nykyistä tekijänoikeutta ja lähioikeuksia koskevaa oikeutta olisi mukautettava ja täydennettävä, jotta se vastaisi riittävästi taloudellisia tosiseikkoja, kuten uusia hyödyntämismuotoja, henkisen omaisuuden suojaamiseksi ei sitä vastoin tarvita uusia käsitteitä.
85 Koska yhtäältä unionin lainsäätäjän oletetaan direktiivin 2001/29 vuonna 2001 antaessaan säilyttäneen aikaisemmissa direktiiveissä kehitetyt henkisen omaisuuden suojaamista koskevat käsitteet ja koska se ei toisaalta tuolloin ole säätänyt asiasta toisin, on siis katsottava, että unionin lainsäätäjän tarkoituksena ei ole ollut luopua luovutusolettaman kaltaisen käsitteen soveltamisesta kyseisessä direktiivissä säänneltyjen hyödyntämisoikeuksien yhteydessä.
86 Edellä esitetystä seuraa, että luovutusolettamaa, sellaisena kuin siitä on alun perin säädetty vuokraus- ja lainausoikeuksien osalta direktiivin 92/100 2 artiklan 5 ja 6 kohdassa ja sellaisena kuin se on pääosin toistettu direktiivin 2006/115 3 artiklan 4 ja 5 kohdassa, on voitava soveltaa myös pääasiassa kyseessä olevien kaltaisiin elokuvateoksen hyödyntämisoikeuksiin (kappaleen valmistaminen, lähettäminen satelliitin kautta ja muu välittäminen yleisölle siten, että teos saatetaan yleisön saataville).
87 Edellä esitettyjen seikkojen perusteella toisen kysymyksen a kohtaan on vastattava, että unionin oikeutta on tulkittava siten, että siinä annetaan jäsenvaltioille mahdollisuus säätää olettamasta pääasiassa kyseessä olevien kaltaisten elokuvateoksen hyödyntämisoikeuksien (kappaleen valmistaminen, lähettäminen satelliitin kautta ja muu välittäminen yleisölle siten, että teos saatetaan yleisön saataville) luovuttamisesta elokuvateoksen tuottajalle sillä edellytyksellä, että tämä olettama ei ole kumoamaton, siten, että sillä suljettaisiin pois kyseisen teoksen pääohjaajan mahdollisuus sopia asiasta toisin.
88 Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin tiedustelee tällä kysymyksellään, onko pääohjaajalla elokuvateoksen tekijänä tai tekijäkumppanina lain nojalla suoraan ja alkuperäisesti oikeus kohtuulliseen korvaukseen, kuten direktiivin 2001/29 5 artiklan 2 kohdan b alakohdassa säädettyyn niin kutsuttua yksityistä kopiointia koskevan poikkeuksen mukaiseen sopivaan hyvitykseen.
89 Aluksi on täsmennettävä, että koska kysymyksessä viitataan ainoastaan direktiivin 2001/29 5 artiklan 2 kohdan b alakohdassa säädettyyn yksityistä kopiointia koskevan poikkeuksen mukaiseen sopivaan hyvitykseen, kysymykseen vastataan ainoastaan siihen liittyvän kappaleen valmistamista koskevan oikeuden ja sopivaa hyvitystä koskevan oikeuden kannalta.
90 Aluksi on huomautettava, että jäsenvaltiot antavat direktiivin 2001/29 2 artiklan a alakohdan mukaan pääsääntöisesti tekijöille yksinoikeuden sallia tai kieltää suoraan tai välillisesti, tilapäisesti tai pysyvästi, millä keinolla ja missä muodossa tahansa kokonaan tai osittain tapahtuva kappaleen valmistaminen teostensa osalta.
91 Saman direktiivin 2 artiklan d alakohdassa annetaan sama oikeus elokuvien ensimmäisten tallenteiden tuottajille elokuviensa alkuperäiskappaleiden ja niiden kopioiden osalta.
92 Tästä seuraa, että sekä pääohjaajalla elokuvateoksen tekijänä että tuottajalla kyseisen teoksen tuotannon kannalta välttämättömistä investoinneista vastaavana tahona on katsottava olevan lain nojalla kappaleen valmistamista koskeva oikeus.
93 Lisäksi jäsenvaltiot voivat saman direktiivin 5 artiklan 2 kohdan b alakohdan nojalla säätää poikkeuksista kappaleen valmistamista koskevan oikeuden haltijoiden yksinoikeudesta, kun kyseessä ovat luonnollisten henkilöiden mille tahansa välineelle valmistamat kappaleet, jotka on tehty yksityiseen käyttöön ja joiden käyttötarkoitus ei ole välittömästi tai välillisesti kaupallinen (yksityistä kopiointia koskeva poikkeus), edellyttäen kuitenkin, että oikeudenhaltijat saavat sopivan hyvityksen.
94 Koska elokuvateoksen pääohjaaja on yksi näistä oikeudenhaltijoista, hänellä on näin ollen katsottava olevan lain nojalla suoraan ja alkuperäisesti oikeus sopivaan hyvitykseen yksityistä kopiointia koskevan poikkeuksen nojalla.
95 Edellä esitettyjen seikkojen perusteella toisen kysymyksen b kohtaan on vastattava, että unionin oikeutta on tulkittava siten, että elokuvateoksen pääohjaajalla on sen tekijänä lain nojalla suoraan ja alkuperäisesti oikeus direktiivin 2001/29 5 artiklan 2 kohdan b alakohdassa säädettyyn sopivaan hyvitykseen niin sanotun yksityistä kopiointia koskevan poikkeuksen nojalla.
96 Näillä kysymyksillä, joita on tarkasteltava yhdessä, ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin tiedustelee, onko unionin oikeutta tulkittava siten, että jäsenvaltiot voivat säätää olettamasta elokuvateoksen pääohjaajalle kuuluvien korvausoikeuksien luovuttamisesta elokuvateoksen tuottajalle.
97 Tämän osalta on kiistatonta, että pääasiassa kyseessä olevan kansallisen oikeuden säännöksen, jolla otetaan käyttöön kyseinen olettama, mukaan on mahdollista, että elokuvateoksen pääohjaaja luopuu oikeuksistaan kohtuulliseen korvaukseen.
98 Näin ollen on aluksi tutkittava, onko unionin oikeuden kanssa ristiriidassa sellainen kansallisen oikeuden säännös, jolla elokuvateoksen pääohjaajalle annetaan mahdollisuus luopua oikeudestaan kohtuulliseen korvaukseen.
99 Ensin on täsmennettävä, että koska kolmannessa ja neljännessä kysymyksessä viitataan edeltävässä kysymyksessä tarkoitettuihin korvausoikeuksiin, kysymyksiin vastataan ainoastaan kappaleen valmistamista koskevan oikeuden ja direktiivin 2001/29 5 artiklan 2 kohdan b alakohdassa säädetyn, yksityistä kopiointia koskevan poikkeuksen mukaisen sopivan hyvityksen kannalta.
100 Kuten edellä tämän tuomion 93 kohdassa on todettu, direktiivin 2001/29 5 artiklan 2 kohdan b alakohdasta ilmenee, että niissä jäsenvaltioissa, jotka ovat päättäneet ottaa käyttöön yksityistä kopiointia koskevan poikkeuksen, kyseisten oikeuksien haltijoiden on saatava vastikkeena sopiva hyvitys. Tällaisesta sanamuodosta käy ilmi, että unionin lainsäätäjä ei ole halunnut, että asianomaiset henkilöt voisivat luopua oikeudestaan mainittuun hyvitykseen.
101 Koska tuon direktiivin 5 artiklan 2 kohdan b alakohdassa otetaan käyttöön poikkeus tekijän yksinoikeudesta kappaleen valmistamiseen teoksestaan, tätä säännöstä on tulkittava suppeasti, mikä merkitsee sitä, että tällaista poikkeusta ei voida laajentaa siitä, mitä kyseisessä säännöksessä nimenomaisesti säädetään. Siinä oikeutetaan kuitenkin ainoastaan kappaleen valmistamista koskevaa oikeutta koskeva poikkeus, eikä sitä voida laajentaa koskemaan korvausoikeuksia.
102 Tätä päätelmää tukevat asiayhteyden perusteella direktiivin 2006/115 5 artiklan 2 kohdan säännökset luettuina yhdessä direktiivin johdanto-osan 12 perustelukappaleen kanssa; kyseisessä 5 artiklan 2 kohdassa on toistettu vastaavin sanamuodoin ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen mainitseman direktiivin 92/100 4 artiklan 2 kohta ja kyseisessä 12 perustelukappaleessa direktiivin 92/100 johdanto-osan 15. perustelukappale. Näissä säännöksissä täsmennetään, että tekijät eivät voi luopua oikeudestaan vuokrauksesta suoritettavaan kohtuulliseen korvaukseen.
103 Unionin lainsäätäjä on kylläkin käyttänyt direktiiveissä 92/100 ja 2006/115 ilmaisua ”korvaus” eikä direktiivissä 2001/29 käytettyä ilmausta ”hyvitys”. ”Korvauksen” käsitteenkin tarkoituksena on kuitenkin säätää vahingonkorvauksesta tekijöille, koska se maksetaan tekijöille heille aiheutuneen vahingon johdosta (ks. vastaavasti asia C‑271/10, VEWA, tuomio 30.6.2011, Kok., s. I‑5815, 29 kohta).
104 Kuten edellä tämän tuomion 84 ja 85 kohdassa on todettu, unionin lainsäätäjän oletetaan direktiivin 2001/29 antaessaan säilyttäneen aikaisemmissa direktiiveissä kehitetyt henkisen omaisuuden suojaamista koskevat käsitteet, jollei se ole nimenomaisesti säätänyt niistä toisin.
105 Nyt käsiteltävässä asiassa yksityistä kopiointia koskevan poikkeuksen nojalla tekijöille maksettavasta korvauksesta on todettava, että mistään direktiivin 2001/29 säännöksestä ei ilmene, että unionin lainsäätäjän aikomuksena olisi ollut antaa tämän oikeuden haltijalle mahdollisuus luopua oikeudestaan.
106 Lisäksi unionin tuomioistuimen oikeuskäytännössä on jo katsottu, että direktiivin 2001/29 5 artiklan 2 kohdan b alakohdassa asetetaan jäsenvaltiolle, joka ottaa kansallisessa oikeudessaan käyttöön yksityistä kopiointia koskevan poikkeuksen, velvollisuus saavuttaa tietty tulos siinä mielessä, että kyseisen valtion on toimivaltansa rajoissa varmistettava sellaisen sopivan hyvityksen tosiasiallinen periminen, jolla on tarkoitus korvata loukatuille tekijöille aiheutunut vahinko, jotteivät kyseiset säännökset menettäisi tehokasta vaikutustaan (ks. vastaavasti asia C‑462/09, Stichting de Thuiskopie, tuomio 16.6.2011, Kok., s. I‑5331, 34 kohta). Tällaista tulosvelvollisuutta oikeudenhaltijoiden hyväksi perittävästä sopivasta hyvityksestä on kuitenkin käsitteellisesti mahdotonta sovittaa yhteen sen kanssa, että oikeudenhaltijalla on mahdollisuus luopua oikeudestaan tällaiseen sopivaan hyvitykseen.
107 Kaikesta edellä esitetystä seuraa, että unionin oikeus on esteenä kansallisen oikeuden sellaiselle säännökselle, jolla elokuvateoksen pääohjaajalle annetaan mahdollisuus luopua oikeudestaan sopivaan hyvitykseen.
108 Sitäkin suuremmalla syyllä unionin oikeutta on tulkittava siten, että siinä ei anneta jäsenvaltioille mahdollisuutta säätää kumoamattomasta olettamasta, joka koskee elokuvateoksen pääohjaajalle kuuluvien korvausoikeuksien luovuttamista elokuvateoksen tuottajalle, koska tällaisella olettamalla estettäisiin elokuvateoksen pääohjaajaa saamasta direktiivin 2001/29 5 artiklan 2 kohdan b alakohdassa säädettyä sopivaa hyvitystä. Kuten edellä tämän tuomion 100 kohdassa on todettu, pääohjaajan on kappaleen valmistamista koskevan oikeuden haltijana saatava mainittu hyvitys.
109 Edellä esitettyjen seikkojen perusteella kolmanteen ja neljänteen kysymykseen on vastattava, että unionin oikeutta on tulkittava siten, että siinä ei anneta jäsenvaltioille mahdollisuutta säätää olettamasta elokuvateoksen pääohjaajalle kuuluvan sopivaa hyvitystä koskevan oikeuden luovuttamisesta elokuvateoksen tuottajalle, olipa tämä olettama kumoamaton tai voitiinpa siitä poiketa.
110 Pääasian asianosaisten osalta asian käsittely unionin tuomioistuimessa on välivaihe kansallisessa tuomioistuimessa vireillä olevan asian käsittelyssä, minkä vuoksi kansallisen tuomioistuimen asiana on päättää oikeudenkäyntikulujen korvaamisesta. Oikeudenkäyntikuluja, jotka ovat aiheutuneet muille kuin näille asianosaisille huomautusten esittämisestä unionin tuomioistuimelle, ei voida määrätä korvattaviksi.
1) Yhtäältä tiettyjen satelliitin välityksellä tapahtuvaan yleisradiointiin ja kaapeleitse tapahtuvaan edelleen lähettämiseen sovellettavien tekijänoikeutta sekä lähioikeuksia koskevien sääntöjen yhteensovittamisesta 27.9.1993 annetun neuvoston direktiivin 93/83/ETY 1 ja 2 artiklaa ja toisaalta tekijänoikeuden ja lähioikeuksien tiettyjen piirteiden yhdenmukaistamisesta tietoyhteiskunnassa 22.5.2001 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2001/29/EY 2 ja 3 artiklaa yhdessä vuokraus- ja lainausoikeuksista sekä tietyistä tekijänoikeuden lähioikeuksista henkisen omaisuuden alalla 12.12.2006 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2006/115/EY 2 ja 3 artiklan sekä tekijänoikeuden ja tiettyjen lähioikeuksien suojan voimassaoloajasta 12.12.2006 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2006/116/EY 2 artiklan kanssa on tulkittava siten, että pääasiassa kyseessä olevien kaltaiset elokuvateoksen hyödyntämisoikeudet (kappaleen valmistaminen, lähettäminen satelliitin kautta ja muu välittäminen yleisölle siten, että teos saatetaan yleisön saataville) kuuluvat lain nojalla suoraan ja alkuperäisesti pääohjaajalle. Näin ollen näitä säännöksiä on tulkittava siten, että ne ovat esteenä sellaiselle kansalliselle lainsäädännölle, jonka mukaan nämä hyödyntämisoikeudet annetaan lain nojalla ja yksinomaan kyseisen teoksen tuottajalle.
2) Unionin oikeutta on tulkittava siten, että siinä annetaan jäsenvaltioille mahdollisuus säätää olettamasta pääasiassa kyseessä olevien kaltaisten elokuvateoksen hyödyntämisoikeuksien (kappaleen valmistaminen, lähettäminen satelliitin kautta ja muu välittäminen yleisölle siten, että teos saatetaan yleisön saataville) luovuttamisesta elokuvateoksen tuottajalle sillä edellytyksellä, että tämä olettama ei ole kumoamaton siten, että sillä suljettaisiin pois kyseisen teoksen pääohjaajan mahdollisuus sopia asiasta toisin.
3) Unionin oikeutta on tulkittava siten, että elokuvateoksen pääohjaajalla on sen tekijänä lain nojalla suoraan ja alkuperäisesti oikeus direktiivin 2001/29 5 artiklan 2 kohdan b alakohdassa säädettyyn sopivaan hyvitykseen niin sanotun yksityistä kopiointia koskevan poikkeuksen nojalla.
4) Unionin oikeutta on tulkittava siten, että siinä ei anneta jäsenvaltioille mahdollisuutta säätää olettamasta elokuvateoksen pääohjaajalle kuuluvan sopivaa hyvitystä koskevan oikeuden luovuttamisesta elokuvateoksen tuottajalle, olipa tämä olettama kumoamaton tai voitiinpa siitä poiketa.

matches: tuomioistuin tuomioistuin tuomioistuin tuomioistuin tuomioistuin tuomioistuin tuomioistuin tuomioistuin tuomioistuin tuomioistuin tuomioistuin


text:
Kiina HD OTT TV Box Factory ja palveluntarjoajat - Tukkumyynti HD OTT TV Box - Oxford
HD OTT TV-laatikko
HD OTT TV Box Android 6.0 -tuki IPTV HD OTT TV Box -V9 PRO HD OTT TV Box kerää monenlaisia sovelluksia työhön ja elämään, kuten WPS, Gmail, web-surfing, Skype, WhatsApp, online-videochat, kalenteri, verkko ostokset jne. Lisäksi voit myös ladata haluamasi sovellukset Google Playsta ...
HD OTT TV Box Android 6.0 tukee IPTV: tä
HD OTT TV Box -V9 PRO
HD OTT TV Box kerää monenlaisia sovelluksia työhön ja elämään, kuten WPS, Gmail, web-surfing, Skype, WhatsApp, online-videokeskustelu, kalenteri, verkkokaupoissa jne. Lisäksi voit myös ladata haluamasi sovellukset Googlelta Pelikauppa.
HD OTT TV Box voi tehdä vakio-TV: stäsi älykkään streaming-koneen soittimen. Voit pelata tuhansia Android-pelejä suurella näytöllä sujuvasti. Asenna suosikkisovelluksesi ja nauti kehittyneestä tekniikasta.
HD OTT TV Boxin ominaisuudet
HD OTT TV Box ajaa Android 6.0 -järjestelmää Amlogic S912 -piirisarjalla
Lataa suosikkisovelluksesi ja -peleesi Google Playsta
Bluetooth 4.2 -teknologian tuettu - Yhdistä Bluetooth-kuuloke ja Crank up your TV-ääni, joka nauti uusimmista elokuvista, tv-ohjelmista tai pelata pelejä häiritsemättä muita huoneeseen.
HD OTT TV Box V9 Pro -parametri
HD OTT TV Boxin erittely
Amlogic S912 Quad Core Cortex-A53 Jopa 2,0 GHz
Penta ydin Mali-450 Jopa 750MHz
Nand Flash 16 Gt (valinnainen 4 Gt, 8 Gt, 16 Gt, 32 Gt)
Kopioi mini SD-kortille tai tallennustilaa mobiiliin kiintolevyyn
Android 6.0-käyttöjärjestelmä
Tuki 802.11 b / g / n + 5G + BT
Tuki H.265, H.264, VC-1, MPEG-1/2/4, RealVideo, DivX / Xvid,
VP6, AVC-videokoodaus, 4K jne.
Tuki MP3, FLAC, AAC, WMA, APE, AMR, MID, OGG, WAV ja
muita ääniformaatteja
MP3 / WMA / AAC / WAV / OGG / DDP / TrueHD- / DTS / DTS / HD / FLAC / APE
Skype-keskustelu, YouTube, Facebook, Online-elokuvat jne.
Englanti, arabia, ranska, espanja, portugali, venäjä, saksa,
Hollanti, italia, thai, puola, tanska (ja tukea 76 kielellä)
Tuki Adobe Flash 10.1 tai uudempi
Selaa kaikkia video-sivustoja, tue Netflix, Hulu, Flixster,
YouTube jne.
Sovellukset ladataan vapaasti Android-markkinoilta, amazon-appstoreilta jne.
Tuki koodi 16.0, DLNA, Airplay, Google TV-kaukosäädin jne.
1 * TF-korttiportti
10M / 100M, standardi RJ-45
HDMI.2.0AV jopa 4K
1 * AV-portti
Laite: 112 * 112 * 23mm / 200g
Lahjapakkaus: 155 * 155 * 80 mm / 500g
Kartonkipakkaus: 44 * 30 * 29,5cm (20kpl) / 12Kg
Mikä on HD OTT TV Box?
1.Kytke OTT-TV-laatikko televisioon HDMI-kaapelilla.
3.Kytke virtalähde IPTV-koteloon ja virta päälle
4.Jos sinulla oli IPTV: n koodi, sinun on syötettävä IPTV APK ja aktivoitava se.
1. Onko HD OTT TV Box-sovitin toimiva maassamme?
US / UK / EU / AU-standardipistoke on valinnainen, voimme tehdä vaatimustesi mukaisesti.
2. Tukeeko tämä HD OTT TV Box V9 Pro IPTV?
Toki. Kaikki TV-laatikot tukevat IPTV: tä.
3. Voitteko tulostaa lokini HD OTT -televisiolle?
Joo. OEM on tervetullut.
4. Voitteko lähettää minulle näytteitä?
Kyllä, voimme myös lähettää sinulle ilmaisen testikoodin IPTV-palvelulle ennen tilaamista.
Pari: TV Box Plus
Seuraava: OTT TV Box 4K

matches: HD HD HD HD HD HD HD HD HD HD HD HD HD HD HD HD HD HD HD


1 § SIVISTYSLAUTAKUNNAN KOKOUSAJANKOHTA JA –TIHEYS TOIMINTAVUONNA 2018
2 § SIVISTYSTOIMEN HALLINTOKUNNAN LASKUJEN HYVÄKSYJÄT TOIMINTAVUODELLE 2018
3 § SIVISTYSLAUTAKUNNAN PÖYTÄKIRJOJEN NÄHTÄVILLÄ PITO V. 2018
4 § VIRANHALTIJAPÄÄTÖKSET
5 § LUHANGAN KUNNAN ESI- JA PERUSKOULUN TYÖ- JA LOMA-AJAT LUKUVUODELLE 2018-2019
6 § VUODEN 2017 TSEMPPARIT JA TSEMPPAAJAT
7 § OPETUSTOIMELLE SAAPUNUT POSTI
8 § MUIDEN LAUTAKUNTIEN, KUNNANHALLITUKSEN JA VALTUUSTON PÄÄTÖSTEN TIEDOKSIANTAMINEN SIVISTYSTOIMENLAUTAKUNNALLE
§ 1	SIVISTYSLAUTAKUNNAN KOKOUSAJANKOHTA JA –TIHEYS TOIMINTAVUONNA 2018
Sivistyslautakunta on aiemmin kokoontunut tarvittaessa. Vuonna 2017 kokouksia oli 8 kappaletta. Seuraavan kokouksen ajankohta on yleensä sovittu edellisessä kokouksessa.
§ 2	SIVISTYSTOIMEN HALLINTOKUNNAN LASKUJEN HYVÄKSYJÄT TOIMINTAVUODELLE 2018
Lautakunta valitsee sivistystoimen laskujen hyväksyjät vuodelle 2018 seuraavasti: johtajaopettaja vastaanottaa, tarkistaa ja hyväksyy sivistystoimen laskujen oikeellisuuden. Kirjaston osalta kirjastonhoitaja vastaanottaa ja tarkistaa kirjastotoimen laskut ja johtajaopettaja hyväksyy laskujen oikeellisuuden. Kunnanjohtaja Reijo Urtti hyväksyy laskujen maksatuksen.
Esitystä muutettiin siten, että kunnanjohtaja hyväksyy laskujen maksatuksen.
Uusi esitys hyväksyttiin.
§ 3	SIVISTYSLAUTAKUNNAN PÖYTÄKIRJOJEN NÄHTÄVILLÄ PITO V. 2018 ALKAEN
Sivistyslautakunnan tarkastetut pöytäkirjat pidetään nähtävillä Luhangan kunnantoimistossa ja kunnan verkkokotisivuilla viikon kuluttua kokouksesta 2 viikon ajan. Kokouksen esityslistan valmistuttua, se laitetaan myös kunnan verkkokotisivulle nähtäväksi.
Esitystä muutettiin johtajaopettaja Leila Qvist-Petterssonin toimesta siten, että sivistyslautakunnan tarkastetut pöytäkirjat pidetään nähtävillä Luhangan kunnantoimistossa ja kunnan verkkokotisivuilla viikon kuluttua kokouksesta vähintään 2 viikon ajan.
§ 4	VIRANHALTIJAPÄÄTÖKSET
Kokouksessa ovat nähtävillä johtajaopettaja Leila Qvist-Petterssonin tekemät viranhaltijapäätökset toimintavuonna 2017 ja kuluvana toimintavuonna 2018.
Kokouksessa esiteltiin pykälät 79-85/2017 ja 1-5/2018.
§ 5	LUHANGAN KUNNAN ESI- JA PERUSKOULUN TYÖ- JA LOMA-AJAT LUKUVUODELLE 2018-2019
Luhangan koulun opettajille on esitelty Joutsan kunnan Hyvinvointi- ja sivistyslautakunnan 7.11.2017 § 30 hyväksymät koulujen työ- ja loma-ajat lukuvuodelle 2018-2019. Luhangan koulun opettajakunta on hyväksynyt kyseiset työ- ja loma-ajat Luhangan kunnan koulun työ- ja loma-ajoiksi lukuvuodelle 2018-2019. Kyseiset työ- ja loma-ajat ovat kokouskutsun liitteenä.
Johtajaopettaja esittää, että sivistyslautakunta hyväksyy Joutsan Hyvinvointi- ja sivistyslautakunnan hyväksymät koulujen työ- ja loma-ajat lukuvuodelle 2018-2019 Luhangan kunnan koulun työ- ja loma-ajoiksi lukuvuodelle 2018-2019.
§ 6	VUODEN 2017 TSEMPPARIT JA TSEMPPAAJAT
Nuorten kyvyt esiin -juhla (ent. maakunnallinen palkitsemisjuhla) nostaa esille keskisuomalaisten nuorten aktiivisuutta ja nuorten taustalla toimivia aikuisia. Kuntien nimeämät nuoret sekä aikuiset palkitaan Jyväskylässä perjantaina 9.3.2018! Juhlavan tilaisuuden vastuullinen järjestäjä on Nuorten Keski-Suomi ry.
Vuoden 2017 Nuoren Tsempparin ja Aikuisen Tsemppaajan etsinnät ovat nyt alkaneet! :
Nuori Tsemppari, eli 14-19 –vuotias, aktiivinen nuori TAI 14-19 –vuotiasta koostuva nuorten ryhmä, joka esim. osallistuu yhteiskunnalliseen toimintaan, ohjaa positiivisella otteella lasten tai nuorten harrastusryhmää, kannustaa omalla esimerkillään yritteliäisyyteen, edistää nuorten asioita omassa elinpiirissään tai kannustaa ja opastaa muita nuoria toimimaan.
Nuorten Keski-Suomi ry toivoo, että, kunta on mukana kiittämässä ja kannustamassa paikkakunnan toimijoita sekä mahdollistamassa Nuorten Tsempparien ja Aikuisten Tsemppaajien palkitsemista. Palkinto on monille merkittävä ja mieleenpainuva, kiitosta ei voida koskaan jakaa liikaa! Jokainen Keski-Suomen kunta nimeää valitsemallaan tavalla aktiivisen nuoren tai nuorten ryhmän sekä aikuisen tai aikuistahon, joka omalla toiminnallaan on vaikuttanut positiivisesti kunnassa. Valintaa helpottaa esim. valintaraadin kokoaminen, jossa voi olla nuoria ja aikuisia edustajia esim. järjestöistä, kouluilta, nuorisotiloilta ja seurakunnalta.
Valintaraadin tehtävät:
• Ilmoittaa oman kunnan eri tahoille, että palkittavia etsitään ja tiedottaa samalla, kenelle ja milloin ehdotukset palkittavista ilmoitetaan kuntaan
• Päättää valitseeko raati palkittavat vai esitetäänkö palkittavien valinta esimerkiksi ko. toimialan lautakunnan päätettäväksi
• Valitsee kunnan edustajan palkitsemisjuhlaan (edustaja jakaa palkittavalle mm. ruusun ja todistuksen, jotka tulevat juhlajärjestäjien puolesta)
• Ilmoittaa oheisen linkin takaa löytyvällä ”Palkittavien ilmoittamislomakkeella” viim. 31.1.2018 palkittavien, juhlaan osallistuvan kunnan edustajan sekä ilmoittajan yhteystiedot. Huom! Postiosoite on välttämätön kutsun lähettämistä varten. https://goo.gl/forms/gRf2SjN5RM0fMg373
• Palkitsemisjuhlan jälkeen medialle lähtee tiedote sekä lista palkittavista perusteluineen. Toivomme, että valintaraati on myös yhteydessä oman kunnan tiedotusvälineisiin.
Nuorten Keski-Suomi ry:n tiedote asiasta on nähtävillä kokouksessa. Luhangan kunnan sivistyslautakunnan aiempina vuosina nimeämät kyseisen palkinnon saajat on koottu listaan, joka on kokouskutsun liitteenä.
Sivistyslautakunta valitsee Luhangan kunnan vuoden 2017 Tsemppari- ja Tsemppaaja-palkinnonsaajat.
Luhangan vuoden 2017 Tsemppariksi valittiin Veera Iikkanen. Perusteluiksi mainittiin Veeran aktiivinen toiminta liikuntaryhmien liikuttajana. Veera Iikkanen on vetänyt kahvakuularyhmää ja toiminut Luhangan Väreen lasten ja nuorten liikuntakerhon vetäjänä.
Luhangan vuoden 2017 Tsemppaajaa ei valittu.
§ 7	OPETUSTOIMELLE SAAPUNUT POSTI
Sivistystoimen postidiaari 2017
Lapsiasiavaltuutetun toimisto: Kuntakirje.
Opetushallitus: Tiedote 46/2017:Hakutiedote/Toisen kotimaisen kielen kokeilu perusopetuksessa.
Opetushallitus: Määräys:OPH-2966-2017:Opetuksen ja koulutuksen järjestäjien tietojen tallentaminen KOSKI-tietovarantoon.
Sivistystoimen postidiaari 2018
Opetus- ja kulttuuriministeriö: Kirje OKM/3/592/2018 Digiajan peruskoulu-tutkimushanke
§ 8	MUIDEN LAUTAKUNTIEN, KUNNANHALLITUKSEN JA VALTUUSTON PÄÄTÖSTEN TIEDOKSIANTAMINEN SIVISTYSLAUTAKUNNALLE
§ 9	MUUT ASIAT
1. Luhangan kunnan esi- ja peruskouluun ilmoittautuminen tapahtuu ajalla 22.1.-5.2.2018.
Ilmoittautuminen Luhangan kunnan esi- ja peruskouluun on menossa.
2. Toimintakertomus toimintavuodelta 2017 tulee olla kunnanjohtaja Reijo Urtilla viim. 13.2.2018. Seuraava sivistyslautakunnankokous tulisi olla siis viimeistään ti 13.2.2018.
Seuraava sivistyslautakunnan kokous pidetään keskiviikkona 7.2.2018 klo 17.30 Luhangan koululla. Kahvit klo 17.00 alkaen.
3. Ilttiksen maksut
Johtajaopettaja ilmoitti, että Ilttiksen uusia maksuja ei ole vielä otettu käyttöön. Iltapäiväkerhossa mukanaolleiden lasten vanhempia ei ole
laskutettu oikein viime kesällä tehdyn sivistyslautakunnan päätöksen mukaisesti. Uudet maksut otetaan käyttöön lautakunnan päätöksellä 1.2.2018 alkaen. Aikaisemmat maksut olivat 20 € ja 40 €. Uudet maksut ovat 30 € ja 50 €.
Pykälät: 1, 2, 3, 4, 5, 6, 7, 8, 9


text:
Apple iPhone tapetti - wallpaper21.com
Best Collections of iphone wallpaper apple For Desktop, Laptop ja kännykkää. Täältä voit ladata yli seitsemän miljoonaa HD Valokuvaus käyttäjien lataamat. Kaikki kuvat ovat CC0. Eli voit käyttää henkilökohtaisiin Käyttää.
Uusi Taustakuva minä rakastan sinua ikuisesti – Uusi Ladattu HD taustakuvat
Taustat Luonnosta Hd Taustakuva Cave koko luonto tausta Full HD – ilmainen taustakuva
← Previous Story iphone gif taustakuva
Seuraava tarina → lakers iPhone tapetti
Final fantasy 13 HD tapetti
hd metsä tapetti
porsche 911 HD tapetti
veriroiskeet tapetti
marques brownlee tapetti

matches: HD HD Hd HD HD hd HD


267/1981 - Säädösmuutosten hakemisto - FINLEX ®
Olet tässä: Finlex › Lainsäädäntö › Säädösmuutosten hakemisto › 2016 › 267/1981 EtusivuLainsäädäntöOikeuskäytäntöViranomaisetValtiosopimuksetHallituksen esityksetJulkaisut
Olet tässä: Finlex › Lainsäädäntö › Säädösmuutosten hakemisto › 2016 › 267/1981 267/1981
Katso tekijänoikeudellinen huomautus käyttöehdoissa.Hallinnonala: Liikenne- ja viestintäministeriöVoimaantulo: 01.04.1982Vireillä olevat hallituksen esitykset: HE 161/2016HE 22/2017HE 33/2017Kumonnut säädökset143/1957Muutokset991/2016
Voimaantulo: 01.12.2016; ks. L 983/2016 ja L 754/2010Huomautus: kum. muutosL:n 767/2010, muutt. 103 §:ää568/2016
Voimaantulo: 15.08.2016Huomautus: muutt. 51 §1610/2015
Voimaantulo: 01.01.2016Huomautus: muutt. 2, 2 a, 40, 88, 88 a ja 89 §:ää sekä 45 ja 94 §, lis. 45 a §1294/2015
Voimaantulo: 03.11.2015Huomautus: muutt. 105 b §:ää178/2015
Voimaantulo: 15.03.2015Huomautus: muutt. 88 c §:ää75/2015
Voimaantulo: 01.01.2016Huomautus: muutt. 28 b §, lis. 28 c §1043/2014
Voimaantulo: 01.01.2015757/2014
Voimaantulo: 01.10.2014Huomautus: muutt. 48 §:ää, lis. 96 b §273/2014
Voimaantulo: 14.04.2014Huomautus: lis. 105 b §259/2014
Voimaantulo: 01.05.2014Huomautus: muutt. 25 ja 48 §:ää253/2013
Voimaantulo: 15.04.2013Huomautus: lis. 1 a luku1082/2012
Voimaantulo: 19.01.2013Huomautus: muutt. 63 ja 103 §:ää sekä 106 §864/2011
Voimaantulo: 01.01.2014Huomautus: muutt. 92 m §:ää388/2011Voimaantulo: 01.06.2011Katso oikaisut/Se rättelser387/2011
Voimaantulo: 19.01.2013Katso oikaisut/Se rättelser767/2010
Voimaantulo: kumottu ennen voimaantuloa, ks. L 991/2016Huomautus: muutt. 103 §:ääKatso oikaisut/Se rättelser624/2010
Voimaantulo: 01.07.2010Huomautus: muutt. 2, 27, 48 ja 49 §:ää sekä 33 §541/2010
Voimaantulo: 20.06.2010Huomautus: muutt. 92 a §:ää481/2010
Voimaantulo: 15.06.2010Huomautus: muutt. 38, 39 ja 76 §:ää378/2010
Voimaantulo: 01.12.2010Huomautus: muutt. 106 §15/2010
Voimaantulo: 01.02.2010Huomautus: muutt. 70, 72 ja 75 §:ää, lis. 78 a §1291/2009
Voimaantulo: 01.01.2010696/2009
Voimaantulo: 01.01.2010Huomautus: kum. 82 b §, muutt. 73 §:ää523/2009
Voimaantulo: 01.09.2009Huomautus: muutt. 49 ja 82 c §513/2009
Voimaantulo: 01.01.2010Huomautus: muutt. 95 §:ää ja 108 a §829/2008
Voimaantulo: 01.04.2009Huomautus: muutt. 28 §:ää440/2008
Voimaantulo: 01.07.2008Huomautus: muutt. 76 §:ää ja 77 §:ää, lis. 79 a §275/2007
Voimaantulo: 01.08.2007Huomautus: muutt. 75 §:ää236/2007
Voimaantulo: 02.11.2007Huomautus: muutt. 94 §:ää1321/2006
Voimaantulo: 01.01.2007 - 31.12.2009Huomautus: muutt. 87 §:ää1249/2006
Voimaantulo: 11.04.2007; 92 n § voimaan 1.4.2007Huomautus: muutt. 92 a, 92 b, 92 f ja 92 n §:ää441/2006
Voimaantulo: 01.10.2006Huomautus: muutt. 105 a §:ää, lis. 87 a §343/2006
Voimaantulo: 01.06.2006234/2006
Voimaantulo: 01.05.2006Huomautus: muutt. 88 §, lis. 88 a - 88 d §587/2005
Voimaantulo: 01.09.2005Huomautus: muutt. 76 §:ää, lis. 76 a ja 96 a §567/2005
Voimaantulo: 01.08.2005Huomautus: muutt. 103 §527/2005
Voimaantulo: 20.07.2005Huomautus: muutt. 48 §:ää401/2005
Voimaantulo: 20.06.2005361/2005
Voimaantulo: 01.07.2005 - 30.06.2008Huomautus: muutt. väliaikaisesti 76 ja 77 §:ää, lis. väliaikaisesti 79 a §1103/2004
Voimaantulo: 01.03.2005113/2004
Voimaantulo: 01.09.2004Huomautus: muutt. 73 ja 103 §, lis. 73 a §621/2003
Voimaantulo: 01.10.2003Huomautus: muutt. 1, 28 ja 47 §:ää1199/2002
Voimaantulo: 01.02.2003Huomautus: muutt. 76 §1091/2002
Voimaantulo: 01.01.20031010/2002
Voimaantulo: 01.01.2003Huomautus: muutt. 50 §954/2002
Voimaantulo: 01.01.2003Huomautus: muutt. 42 ja 89 §, lis. 90 §423/2002
Voimaantulo: 01.01.2003Huomautus: lis. 24 a §367/2002
Voimaantulo: 01.10.2002Huomautus: muutt. 66 ja 69 §476/2001
Voimaantulo: 01.07.2001Huomautus: muutt. 48 §:ää23/2001
Voimaantulo: 01.07.2001Huomautus: muutt. 6 § sekä 25 ja 48 §:ää1167/1999
Voimaantulo: 01.01.2000Huomautus: muutt. 64 §:ää1127/1999
Voimaantulo: 01.01.2000Huomautus: muutt. 84 §:ää735/1999
Voimaantulo: 15.08.1999; ks. A 736/1999Katso oikaisut/Se rättelser546/1999
Voimaantulo: 01.10.19991101/1998
Voimaantulo: 01.03.1999Huomautus: muutt. 84 §547/1998
Voimaantulo: 01.08.1998Huomautus: muutt. 75 §:ää390/1998
Voimaantulo: 15.06.19981242/1997
Voimaantulo: 01.01.1998414/1997
Voimaantulo: 01.06.1997429/1996
Voimaantulo: 01.07.1996Huomautus: muutt. 70 ja 108 §:ää1594/1995
Voimaantulo: 01.01.1996Huomautus: muutt. 84 §:ää ja 106 b §754/1995
Voimaantulo: 01.01.1996521/1995
Voimaantulo: 01.10.1995; ks. A 1124/1995571/1994
Voimaantulo: 01.07.1994; ks. A 572/1994103/1994
Voimaantulo: 01.03.1994Huomautus: muutt. 66 ja 67 §:n1567/1993
Voimaantulo: 01.01.1994; ks. A 1568/1993693/1993
Voimaantulo: 01.01.1994Huomautus: muutt. 80 a §:ää989/1992
Voimaantulo: 01.01.1993117/1992
Voimaantulo: 01.06.19921479/1991
Voimaantulo: 01.01.1992Huomautus: muutt. 86 ja 105 §:ää723/1991
Voimaantulo: 01.05.1991671/1991
Voimaantulo: 01.07.1991435/1991
Voimaantulo: 01.04.1991843/1990
Voimaantulo: 01.11.1990676/1990
Voimaantulo: 01.10.199060/1990
818/1989
270/1989
357/1987
356/1987
185/1987
734/1985466/1983Tämän säädöksen nojalla annettuja säädöksiä1319/201523/20131175/20101378/2006553/2006290/2006180/200620/2006415/2005849/2004202/200453/20041252/20021012/2001720/2001412/2000779/1998167/19971598/1995874/1994667/1993122/19931715/19921714/19921703/19921702/19921257/19921256/1992560/1992333/1992278/1992985/1991924/1990845/1990552/1990843/1989842/1989263/1988221/1988901/1987729/198726/1987871/1986234/1982233/1982203/1982182/1982Tämän säädöksen muutosten nojalla annettuja säädöksiä1598/1995168/1994Oikaisut/Rättelser388/2011 (suomi)388/2011 (svenska)387/2011 (suomi)387/2011 (svenska)767/2010 (svenska)767/2010 (suomi)735/1999 (svenska)735/1999 (suomi)
›Vakiintuneet säädösnimikkeet ›Ajantasainen lainsäädäntö ›Säädökset alkuperäisinä ›Uusimmat oikaisut/De nyaste rättelserna Sisällysluettelo267/1981Kumonnut säädöksetMuutoksetTämän säädöksen nojalla annettuja säädöksiäTämän säädöksen muutosten nojalla annettuja säädöksiäOikaisut/Rättelser
Olet tässä: Finlex › Lainsäädäntö › Säädösmuutosten hakemisto › 2016 › 267/1981 Lainsäädäntö


HE 145/1999 - Regeringspropositioner - FINLEX ®
Du är här: Finlex › Regeringspropositioner › 1999 › HE 145/1999
Esityksessä ehdotetaan valtioneuvostosta annettu laki muutettavaksi vastaamaan uuden perustuslain säännöksiä. Tarkistukset koskevat valtioneuvoston norminantovaltaa ja valtioneuvoston toimivaltaa tasavallan presidentin päätösvaltaan kuuluvissa asioissa sekä valtioneuvoston yleisistunnon ja ministeriön välistä toimivaltaa valtioneuvostolle kuuluvissa nimitysasioissa. Laista poistettaisiin viittaukset hallitusmuodon pykäliin. Valtioneuvoston ohjesäännön säännös tasavallan presidentin esittelyn päätösvaltaisuudesta siirrettäisiin lakiin samoin kuin ohjesäännön säännökset valtioneuvoston esittelijästä sekä esittelijän virkasyytepaikasta. Säännöstä pääministerin oikeudesta esitellä ratkaisu ministeriöiden väliseen toimivaltaristiriitaan täsmennettäisiin. Ministeriön asetuksenanto säädettäisiin ministerin tehtäväksi sekä ministeriön työjärjestys annettavaksi ministeriön asetuksena silloin, kun se sisältäisi oikeussääntöjä. Lisäksi muutettaisiin presidentin esteen ilmoittamiskäytäntöjä.
Laki olisi tarkoitettu tulemaan voimaan 1 päivänä maaliskuuta 2000 samanaikaisesti uuden perustuslain kanssa.
Valtioneuvoston ministeriöiden lukumäärästä ja yleisestä toimialasta annetun lain (78/1922) eli ministeriölain nimike muutettiin vuonna 1993 annetulla lailla (1120/1993) laiksi valtioneuvostosta. Samassa yhteydessä kumottiin perustuslainsäätämisjärjestyksessä säädetty laki asiain ratkaisemisesta valtioneuvostossa ja sen ministeriöissä (79/1922) eli ratkaisulaki, jolla oli muutettu hallitusmuodon 28, 40 ja 41 §:ää siltä osin kuin ne olivat ristiriidassa ratkaisulain kanssa. Viimeksi mainitusta laista siirrettiin osa säännöksistä hallitusmuotoon ja osa lakiin valtioneuvostosta. Valtioneuvostosta annettuun lakiin lisättiin myös säännös oikeuskanslerinvirastosta sekä säännökset asioiden ratkaisemisesta valtioneuvostossa. Samalla myös tarkennettiin säännöstä valtioneuvoston yleisistunnon norminantovallasta. Laissa valtioneuvostosta ei enää ole jäljellä ainuttakaan alkuperäistä säännöstä.
Lain 2 §:n 2 momentissa, 7 §:ssä ja 11 §:n 2 momentissa viitataan hallitusmuodon nimenomaiseen pykälään. Tasavallan presidentin esittelyn päätösvaltaisuudesta säädetään ainoastaan valtioneuvoston ohjesäännössä (1522/1995).
Valtioneuvoston ohjesäännön 30 §:ssä säädetään valtioneuvoston yleisistunnon esittelijöistä. Pääsäännön mukaan yleisistunnossa toimivat esittelijöinä tasavallan presidentin nimittämät ministeriöiden virkamiehet. Tämän lisäksi valtioneuvosto voi määrätä korkeakoulututkinnon suorittaneen virkamiehen ylimääräiseksi esittelijäkseen.
Ministeriöiden virkamiesten kelpoisuusvaatimuksista on säädetty hallitusmuodon 28 ja 85 §:n nojalla valtioneuvoston ohjesäännössä ja ministeriöiden asetuksissa. Esittelijöinä toimivien virkamiesten virkasyytepaikka on valtioneuvoston ohjesäännön 39 §:n mukaan Helsingin hovioikeus.
Hallitusmuodon 28 §:n mukaan presidentillä on ollut oikeus antaa asetuksia hallitusmuodossa rajatuista asioista, jollei sitä oikeutta ole valtioneuvostolle uskottu. Asetuksenantovallan siirtämisestä samoin kuin valtioneuvoston säädöksen nimikkeestä säädetään valtioneuvostosta annetun lain 5 §:ssä. Asetuksenantovaltaa on sen mukaan voitu osoittaa valtioneuvostolle hallitusmuodon, muun lain tai asetuksen säännöksellä ja valtioneuvoston antaman säädöksen nimikkeenä on ollut valtioneuvoston päätös.
Tämän lisäksi valtioneuvosto on antanut määräyksiä myös ilman nimenomaista valtuutusta. Valtioneuvoston päätöksellä on ilman valtuutusta voinut antaa määräyksiä lähinnä hallinnon sisäiseksi luonnehdittavista asioista ja muiden säädösten täytäntöönpanoon liittyvistä teknisistä asioista. Tällaisen norminannon valtiosääntöisenä perustana on pidetty valtioneuvostolle hallitusmuodon 2 §:n 3 momentin ja 40 §:n 1 momentin mukaan kuuluvaa yleistoimivaltaa hallitus- ja hallintoasioissa. Yleistoimivaltansa nojalla valtioneuvosto on vakiintuneesti antanut päätöksillään myös valtion talousarvion määrärahanormeja täydentäviä määräyksiä.
Valtioneuvostosta annetun lain 9 §:ssä on säädetty mahdolliseksi ministerille ministeriössä kuuluvan päätösvallan siirtäminen virkamiehelle myös ministeriön työjärjestyksellä. Aikaisemmin siirto oli mahdollinen ainoastaan asetuksella. Kun päätösvallan siirto toteutetaan työjärjestyksellä, hyväksyy jokainen ministeriön asioita käsittelemään määrätty ministeri siirron oman toimialansa osalta (valtioneuvoston ohjesäännön 35 §:n 2 momentti). Näin on korostettu kunkin ministerin vastuuta siitä toimialasta, joka hänelle on valtioneuvoston työnjaossa määrätty. Periaatteellisesti tärkeän sekä laajakantoisen asian siirto virkamiehen ratkaisuvaltaan on kielletty (valtioneuvoston ohjesäännön 35 §:n 1 momentti). Siirtokieltoa normienantovallasta ei nykyisiin säännöksiin sisälly. Käytännössä kuitenkin ministerit ovat antaneet omalle toimialalleen kuuluvat normit.
Vuonna 1991 muutettiin tulkintaa presidentin estyneisyydestä. Tämän jälkeen presidentti on ollut kolme kertaa estynyt hoitamasta tehtäviään. Näinä kertoina este on ollut voimassa ainoastaan muutaman minuutin kestävän esittelyn ajan. Esteestä valtioneuvoston sekä tasavallan presidentin kanslia ovat tiedottaneet etukäteen. Myös tiedotusvälineet ovat olleet paikalla kuvaamassa tilanteet. Este merkitään valtioneuvoston pöytäkirjaan. Pöytäkirja on julkinen asiakirja.
Valtioneuvoston toimivalta tasavallan presidentin päätäntävaltaan kuuluvien asioiden käsittelyssä on perustunut valtioneuvoston päätöksiin sekä osittain vakiintuneeseen käytäntöön. Tammikuun 5 päivänä 1944 annettu valtioneuvoston päätös asiain esittelystä valtioneuvoston yleisistunnossa ja siitä johtuvista toimenpiteistä eli niin sanottu Linkomiehen kiertokirje on viimeinen voimassa oleva tätä asiaa koskeva päätös. Päätöksessä asiat jakaantuvat kolmeen ryhmään. Ensimmäiseen ryhmään kuuluvat asiat, jotka ministeri esittelee presidentille ilman, että valtioneuvoston yleisistunto on ennalta käsitellyt niitä. Toiseen ryhmään kuuluvat asiat käsitellään valtioneuvoston yleisistunnossa, mutta valtioneuvosto ei tee niistä ratkaisuehdotusta vaan päättää ainoastaan, että asia voidaan esitellä presidentille. Kolmannen ryhmän muodostavat asiat, jotka käsitellään valtioneuvoston yleisistunnossa ja joista valtioneuvosto esittää presidentille myös ratkaisuehdotuksensa.
Uusi perustuslaki ratkaisee valtioneuvostosta annetun lain tulkintaongelmat, jotka ovat koskeneet valtioneuvoston oikeutta antaa asetuksia sekä tasavallan presidentin päätäntävaltaan kuuluvien asioiden käsittelyä valtioneuvoston yleisistunnossa.
Uuden perustuslain 126 §:n 1 momentin mukaan virkanimitysasioiden yleistoimivalta kuuluu valtioneuvostolle. Hallitusmuodon 40 §:n 1 momenttiin ja vastaavasti uuden perustuslain 67 §:ään perustuvan valtioneuvostosta annetun lain 7 §:n mukaan valtioneuvostolle kuuluvat hallitus- ja hallintoasiat - ja siten myös nimitysasiat - ratkaistaan asianomaisessa ministeriössä, jollei niitä perustuslaissa, muussa laissa tai asetuksessa säädetä ratkaistavaksi yleisistunnossa. Oikeustilan selkeyttämiseksi nimitysasioissa olisi lakiin lisättävä valtuutus säätää niitä koskevasta valtioneuvoston yleisistunnon ja ministeriöiden välisestä toimivaltajaosta muita hallitus- ja hallintoasioita vastaavasti valtioneuvoston ohjesäännössä.
Kun uusi perustuslaki ei sisällä nykyisen hallitusmuodon 28 ja 85 §:ää vastaavia asetuksenantovaltuuksia, tulee virkaan vaadittavista tutkinnoista ja muista vastaavista erityisistä kelpoisuusvaatimuksista säätää lailla tai lain nojalla annettavalla asetuksella. Valtuutus säätää ministeriöiden virkoihin vaadittavista opinnäytteistä ja erityisistä kelpoisuusehdoista asetuksella olisi luontevinta lisätä valtioneuvostosta annettuun lakiin.
Nykyisen käsityksen mukaan tuomioistuinten välisestä toimivaltajaosta on säädettävä laintasoisesti. Oikeusministeriön asettama työryhmä on mietinnössään 15 päivänä joulukuuta 1997 ehdottanut ylempien virkamiesten virkasyytefoorumisäännösten muuttamista siten, että heitä koskevat virkasyyteasiat yleensä käsiteltäisiin hovioikeuden sijasta käräjäoikeudessa. Mietintö ei vielä ole johtanut hallituksen esityksen antamiseen. Yksistään valtioneuvoston esittelijöitä koskevaan erillismuutokseen ei liene aihetta, joten säännös virkasyytefoorumista olisi sijoitettava lakiin nykyistä valtioneuvoston ohjesäännön 39 §:ää vastaavassa muodossa.
Kun vuonna 1922 säädetyn ministeriölain alkuperäisiä säännöksiä ei enää ole voimassa, ryhtyy valtioneuvoston kanslia välittömästi perustuslain tultua voimaan toimenpiteisiin valtioneuvostosta annetun lain uudistamiseksi kokonaisuudessaan. Siinä yhteydessä ratkaistaisiin ministeriöiden toimialamuutosten säätämismenettely, johon eduskunta kiinnitti huomiota perustuslain hyväksymiseen liittämässään lausumassa. Ministeriöiden johtamisjärjestelmiin tulevien mahdollisten muutosten vaikutus valtioneuvoston ja etenkin ministeriöiden toimintaan selvitettäisiin samassa yhteydessä. Myös tästä eduskunta hyväksyi lausuman liitettäväksi eduskunnan vastaukseen uudeksi perustuslaiksi. Lisäksi pääministerin asema hallituksen johtajana tulisi valtioneuvostosta annetun lain kokonaisuudistuksen yhteydessä selvittää uutta perustuslakia koskevassa perustuslakivaliokunnan mietinnössä (PeVM 10/1998 vp) esitettyjen suuntaviivojen mukaisesti.
Valtioneuvostosta annettuun lakiin tehdään tässä vaiheessa uuden perustuslain vaatimat välttämättömät muutokset. Laista poistetaan viittaukset hallitusmuodon pykäliin. Valtioneuvoston ohjesäännön säännös tasavallan presidentin esittelyn päätösvaltaisuudesta siirretään lakiin. Säännöksiä ministeriön asetuksenantovallasta sekä ministeriöiden välisten toimivaltariitojen esittelystä tarkennetaan tulkintaongelmien välttämiseksi.
Oikeuskanslerinvirastoa koskeva erillinen pykälä korvataan lain 1 §:ään lisättävällä maininnalla oikeuskanslerinvirastosta. Valtioneuvoston oikeuskanslerista sekä hänen tehtävistään on tarkoitus säätää laki, joka tulisi voimaan samanaikaisesti uuden perustuslain kanssa. Samassa laissa tullaan säätämään myös oikeuskanslerinvirastosta. Oikeuskanslerinviraston toiminta liittyy kuitenkin niin läheisesti valtioneuvoston työhön, että maininta siitä on aiheellista säilyttää valtioneuvostosta säädetyssä laissa.
Tasavallan presidentti nimittää uuden perustuslain nojalla ministeriöiden virkamiehistä ainoastaan ministeriön kansliapäällikön sekä upseerit, joiden virka on ministeriössä. Ministeriöiden muihin virkoihin nimittäisi valtioneuvoston yleisistunto tai asianomainen ministeriö. Nimitystoimivallasta tältä osin ehdotetaan säädettäväksi valtioneuvoston ohjesäännössä sekä ministeriöistä annetuissa asetuksissa.
Johto- ja vastuusuhteiden kannalta on nimitystoimivallasta säädettäessä johtavana periaatteena pidetty sitä, että nimittäjänä toimisi se viranomainen, jonka toimivaltaan virkamiehen valmisteltavat asiat kuuluvat. Periaate on mainittu viimeksi 23 päivänä kesäkuuta 1994 tehdyssä nimitystoimivaltaa koskevassa valtioneuvoston periaatepäätöksessä.
Virkamiehen, joka toimii esittelijänä valtioneuvoston yleisistunnossa ja joka valmistelee myös tasavallan presidentin päätösvaltaan valtioneuvostossa kuuluvat asiat, nimitystoimivalta olisikin luontevaa säätää valtioneuvoston yleisistunnolle. Esittelijän vastuusta säädetään uuden perustuslain 118 §:n 2 momentissa.
Mahdollisuus ylimääräisten esittelijöiden ottamiselle säilytettäisiin. Valtioneuvoston ohjeäännössä säädettäisiin kuitenkin ylimääräiseltä esittelijältä vaadittavista kelpoisuusvaatimuksista nykyistä yksityiskohtaisemmin.
Nimitystoimivallasta sekä valtioneuvoston virkamiesten keskeisistä kelpoisuusehdoista säädettäisiin valtioneuvoston ohjesäännöllä ja kunkin ministeriön tehtävien vaatimista erityisistä kelpoisuusehdoista ministeriöstä annetulla asetuksella. Lakiin lisättäisiin valtuutus kelpoisuusehtojen säätämiselle asetuksella.
Perustuslain 80 §:n mukaan valtioneuvoston asetuksenantovallan on perustuttava joko uudessa perustuslaissa tai laissa säädettyyn nimenomaiseen valtuutukseen. Valtioneuvosto ei siten voi antaa asetuksia yleistoimivaltansa eikä tasavallan presidentin antaman asetuksen nojalla. Valtioneuvoston asetuksenantovaltaa koskevat valtioneuvostostosta annetun lain säännökset jätettäisiin pois laista.
Valtioneuvoston tehtäviin liittyvän hallitus- ja hallintoasioiden yleistoimivallan nojalla valtioneuvosto voi vastaisuudessakin antaa hallinnollisia määräyksiä, vaikka määräysten antovallasta ei olisikaan erikseen säädetty. Valtioneuvoston yleisestä valtiosääntöisestä asemasta ja valtioneuvoston tehtävistä säädetään uuden perustuslain 3 ja 65 §:ssä. Näihin säännöksiin perustuvan yleistoimivallan nojalla valtioneuvosto voi kuitenkin antaa vain valtion viranomaisiin kohdistuvia hallinnon sisäisiä määräyksiä.
Jos ministerin ratkaisuvaltaa siirretään ministeriössä virkamiehelle työjärjestyksellä tai ministeriön työjärjestys sisältää muita oikeussääntöjä, olisi työjärjestys annettava ministeriön asetuksena.
Tasavallan presidentin tilapäinen estyneisyys koskee nykyisen käytännön mukaan ainoastaan presidentin päätöksentekotilannetta valtioneuvostossa. Tiedottaminen nykyaikaisin tiedotusmuodoin olisi virallisen lehden kuulutusta huomattavasti tehokkaampi tapa saattaa este yleisön tietoon. Virallisesti tieto olisi aina tarkistettavissa valtioneuvoston pöytäkirjasta.
Presidentin pysyvästä esteestä sitä vastoin olisi vastaisuudessakin tiedotettava virallisesti. Tiedon julkaiseminen Suomen säädöskokoelmassa olisi kuitenkin tarkoituksenmukaisempi tapa viralliselle ilmoitukselle kuin virallinen lehti, jonka tulevaisuudesta valtion niin sanottuna virallisena tiedotuskanavana ei ole varmuutta.
Vuosikymmenien kuluessa valtiokäytännössä vakiintuneet menettelymuodot tasavallan presidentin ja valtioneuvoston välisessä toimivallassa on nyt selkeästi kirjoitettu perustuslakiin. Menettelysääntöjä valtioneuvos- ton roolissa selkeyttää etenkin asioiden jakautuminen kolmen pääryhmän sijasta kahteen: sellaisiin, joista valtioneuvoston yleisistunto tekee ratkaisuehdotuksen ja sellaisiin, jotka ministeri esittelee presidentin päätettäväksi ilman, että asiaa olisi ennalta käsitelty valtioneuvoston yleisistunnossa. Tavoitteena olisi säätää niistä asiaryhmistä, jotka perustuslain ja muun lainsäädännön säännösten lisäksi esiteltäisiin presidentille ilman yleisistunnon ennakkokäsittelyä.
Esityksellä ei ole välittömiä taloudellisia vaikutuksia. Kun tasavallan presidentin ja valtioneuvoston yleisistunnon välinen toimivalta samoin kuin valtioneuvoston oikeus antaa normeja selkeytyy, tehostaa se välillisesti valtioneuvoston toimintaa sekä asioiden valmistelua ministeriöissä.
Oikeusministeriö asetti elokuussa 1997 työryhmän selvittämään Perustuslaki 2000 -hankkeen edellyttämiä muun lainsäädännön muutostarpeita sekä uuden perustuslain voimaantulo- ja siirtymäjärjestelyjä. Esitys perustuu pääosin työryhmän muistioon "Uusi perustuslaki ja lainsäädännön muutostarpeet" (Oikeusministeriön lainvalmisteluosaston julkaisu 1/1999). Lisäksi esityksessä on otettu huomioon valtioneuvoston kanslian asettaman tasavallan presidentin asetuksenantovaltaa eräissä asioissa selvittävän työryhmän esitykset tasavallan presidentin päätäntävaltaan kuuluvista asioista sekä uutta perustuslakia koskevassa perustuslakivaliokunnan mietinnössä esitettyjä näkökohtia.
Valtioneuvoston kanslia pyysi esityksestä tasavallan presidentin kanslialta, oikeuskanslerinvirastolta sekä ministeriöiltä lausunnot. Lausunnoissa esitetyt näkökohdat on pyritty ottamaan huomioon mahdollisuuksien mukaan.
1. Lakiesityksen perustelut
1 §. Pykälään lisättäisiin kolmas momentti, johon maininta oikeuskanslerinvirastosta siirrettäisiin.
1 b §. Perustuslain 67 §:n 3 momentissa säädetään valtioneuvoston yleisistunnon päätösvaltaisuudesta. Perustuslain 58 §:n mukaan tasavallan presidentti tekee päätöksensä valtioneuvostossa asianomaisen ministerin esittelystä. Kun tasavallan presidentin päätöksenteko on perustuslaissa säädelty nykyistä huomattavasti yksityiskohtaisemmin, olisi tarkoituksenmukaista siirtää säännös tasavallan presidentin johtaman valtioneuvoston istunnon (esittely tasavallan presidentille) päätösvaltaisuudesta valtioneuvostosta annettuun lakiin. Nykyisin päätösvallasta säädetään valtioneuvoston ohjesäännön 2 §:n 2 momentissa. Päätösvaltaisuus presidentin johtamassa valtioneuvoston istunnossa vaatisi yleisistunnon päätösvaltaisuutta vastaavasti viiden ministerin läsnäolon.
2 §. Pykälän 2 momentin viittaus hallitusmuodon 39 §:ään ehdotetaan korvattavaksi viittauksella perustuslakiin, jonka 66 §:n 2 momentissa säädetään pääministerin sijaisesta. Viittausta perustuslain tiettyyn pykälään ei kuitenkaan ole pidetty tarkoituksenmukaisena.
2 a §. Oikeuskanslerinvirastosta säädettäisiin 1 §:n 3 momentissa, joten oikeuskanslerinvirastoa koskeva 2 a § ja sen edellä oleva väliotsikko kumottaisiin.
3 §. Vuonna 1995 kumotun pykälän ja sen edellä olevan väliotsikon tilalle ehdotetaan otettavaksi valtioneuvoston esittelijöitä koskeva pykälä ja väliotsikko "Valtioneuvoston esittelijät".
Valtioneuvoston yleisistunnon esittelijöinä toimisivat kaikki tasavallan presidentin ja valtioneuvoston yleisistunnon nimittämät ministeriön virkamiehet. Ylimääräisistä esittelijöistä säädettäisiin valtioneuvoston ohjesäännössä.
Hallitusmuodon 16 § edellyttää tuomioistuinten välisestä toimivaltajaosta säädettävän lailla, mistä syystä säännös valtioneuvoston esittelijöiden virkasyytepaikasta siirrettäisiin valtioneuvoston ohjesäännöstä lakiin.
4 §. Toimivaltaristiriitaisuudet ministeriöiden välillä kuuluvat valtioneuvoston yleisistunnon ratkaistaviksi. Joissakin tapauksissa on ollut epäselvyyttä siitä, kuka esittelee yleisistunnolle ratkaisun ristiriitaan. Tällöin esittely on pääsääntöisesti tapahtunut valtioneuvoston kansliasta. Pykälään lisätään nimenomainen maininta siitä, että epäselvyydet ministeriöiden välisestä toimialasta valtioneuvosto ratkaisee pääministerin esittelystä.
Toimivaltaisesta ministeriöstä päättäminen silloin, kun asia kuuluu usean ministeriön toimialalle, on luontevinta kuitenkin esitellä siitä ministeriöstä, jonka toimialaan asia lähinnä kuuluu ja jonka vastuulla valmistelutyö on suoritettu. Ristiriitatilanteissa näidenkin asioiden ratkaisun esittelisi pääministeri 1 momentin perusteella.
Pykälä ehdotetaan selkeyden vuoksi jaettavaksi kahteen momenttiin.
Muutettavaksi ehdotettavan 5 §:n edellä oleva väliotsikko "Asioiden ratkaiseminen valtioneuvostossa" muutettaisiin muotoon "Asioiden käsittely valtioneuvostossa", joka kuvaisi paremmin väliotsikon alla olevien pykälien sisältöä.
5 §. Valtioneuvoston asetuksenantoa (valtioneuvoston päätösten antamista) koskeva 5 §:n säännös jätettäisiin pois laista ja sen tilalle 5 §:ään otettaisiin säännös niistä tasavallan presidentin päätäntövaltaan kuuluvista asioista, joita ei valmistelevasti käsiteltäisi valtioneuvoston yleisistunnossa.
Uuden perustuslain 58 §:n 1 momentissa säädetään, että tasavallan presidentti tekee päätöksensä valtioneuvostossa sen ratkaisuehdotuksesta. Pykälän 3 momentissa luetellaan ne asiat ja asiaryhmät, joista presidentti päättää poikkeuksellisesti ilman pääsäännön mukaista valtioneuvoston ratkaisuehdotusta. Tällaisia asioita ovat:
1) valtioneuvoston ja sen jäsenen nimittäminen sekä eron myöntäminen valtioneuvostolle tai sen jäsenelle;
2) ennenaikaisten eduskuntavaalien määrääminen;
3) armahdus sekä sellaiset muut laissa erikseen säädetyt asiat, jotka koskevat yksityistä henkilöä tai jotka sisältönsä vuoksi eivät edellytä valtioneuvoston yleisistunnon käsittelyä; sekä
4) Ahvenanmaan itsehallintolaissa tarkoitetut muut kuin maakunnan taloutta koskevat asiat.
Presidentti tekee näissäkin asioissa päätöksensä valtioneuvostossa asianomaisen ministerin esittelystä. Ainoastaan koko valtioneuvoston kokoonpanoa koskevan muutoksen esittelee presidentin päätettäväksi valtioneuvoston asianomainen esittelijä.
Asiaa, josta presidentti päättää ilman valtioneuvoston ratkaisuehdotusta, voidaan käsitellä hallituksen iltakoulussa tai muissa neuvotteluissa. Perustuslain säännökset eivät myöskään estä tällaisen asian valmistelua ministerivaliokunnassa.
Edellä mainitun luettelon kolmas kohta edellyttää siinä tarkoitettujen asiatyyppien yksilöimistä laissa. Perustuslain säännöksen taustalla on ollut ajatus, ettei yleisistunnossa ole tarpeen käsitellä sellaisia presidentin päätöksiä, joihin ei liity merkittäviä yhteiskunta- tai talouspoliittisia näkökohtia. Tällaisia asioita ovat tyypillisesti eräät välittömästi yksityistä henkilöä koskevat presidentin päätökset. Myös 5 päivänä tammikuuta 1944 annetussa valtioneuvoston päätöksessä asiain esittelystä valtioneuvoston yleisistunnossa ja siitä johtuvista toimenpiteistä oli tämän tyyppiset asiat määrätty ryhmään, jotka on esitelty presidentille suoraan ilman valtioneuvoston yleisistunnon käsittelyä.
Esimerkiksi arvonimen samoin kuin ansio- ja kunniamerkin myöntäminen on yksityistä henkilöä koskeva asia ja muutoinkin luonteeltaan sellainen, ettei asian käsittely valtioneuvoston yleisistunnossa ole tarpeen.
Eduskunnalle erikseen annettavassa esityksessä laiksi julkisen arvonannon osoituksista ehdotetaan säädettäväksi niistä ansio- ja kunniamerkeistä sekä arvonimistä, joista tasavallan presidentti päättäisi vastaisuudessakin valtioneuvostossa ilman yleisistunnon ennakollista käsittelyä.
Agrementin myöntämistä sekä Suomen edustajan määräämistä ulkomaiseen juhlatilaisuuteen koskevat asiat eivät sisältönsä vuoksi edellytä valtioneuvoston yleisistunnon käsittelyä. Eduskunnalle annetussa esityksessä ulkoasiainhallintolaiksi (HE 139/1999 vp) ehdotetaan säädettäväksi muista ulkoasiainhallintoa koskevista tasavallan presidentin päätösvaltaan kuuluvista asioista, joista valtioneuvosto ei tee ratkaisuehdotusta.
Ehdotus eduskunnan työjärjestykseksi sisältää eduskunnan vastausta ja eduskunnan kirjelmää koskevan säännöksen. Eduskunnan kirjelmällä saatetaan valtioneuvostolle tiedoksi esimerkiksi eduskunnan päätökset valtioneuvoston tiedonantojen ja selontekojen sekä eduskunnalle annettujen kertomusten ja eduskunnan tietoon saatettujen asetusten johdosta. Kirjelmällä ilmoitetaan myös joistakin eduskunnan suorittamista vaaleista. Eduskunnan kirjelmällä saatetaan valtioneuvoston tietoon pääasiassa eduskunnan päätöksiä, jotka eivät yleensä kuulu presidentin toimivallan alaan. Näitten kirjelmien saattaminen presidentin tietoon ei siten ole tarpeen.
Eduskunnan kirjelmä voi kuitenkin koskea myös presidentin toimivaltaan kuuluvaa asiaa. Esimerkiksi eduskunnan päätös puolustustilalain (1083/1991) tai valmiuslain (1080/1991) nojalla annetun asetuksen voimassaolosta annetaan tiedoksi eduskunnan kirjelmällä. Tällöin kirjelmä tulisi esitellä tasavallan presidentille tiedoksi. Asiaa ei kuitenkaan ole tarpeen käsitellä valtioneuvoston yleisistunnossa, etenkään kun yleisistunto ei asiassa voi enää eduskunnan päätöksen jälkeen tehdä mitään ratkaisuehdotusta.
Päätöksentekomenettelyä sotilaskäskyasioissa koskevista säännöksistä annetaan eduskunnalle oma esityksensä.
7 §. Pykälän viittaus hallitusmuodon 40 §:n 1 momenttiin on korvattu viittauksella perustuslakiin, jonka 67 §:ssä on vastaava säännös valtioneuvoston päätöksenteosta. Viittausta tiettyyn pykälään ei kuitenkaan ole pidetty tarkoituksenmukaisena.
Pykälään lisättäisiin uusi 2 momentti. Momentissa säädettäisiin oikeustilaa selkeyttävä valtuutussäännös, jonka mukaan nimitystoimivallan jaosta valtioneuvoston yleisistunnon ja ministeriöiden kesken säädetään asetuksella.
9 §. Pykälään on lisätty maininta siitä, että ministeriön asetuksenantovaltaa saa käyttää ainoastaan ministeri. Perustuslakivaliokunta nimenomaisesti korosti tätä perustuslakia koskevassa mietinnössään.
Ministeriön työjärjestykset annetaan hallinnollisina määräyksinä. Jos kuitenkin työjärjestyksiin sisällytetään säännöksiä ratkaisuvallan käytöstä tai muita oikeussääntöjä, olisi työjärjestys annettava ministeriön asetuksena. Lisäksi ehdotetaan selvyyden vuoksi pykälän jakamista kahdeksi momentiksi.
11 §. Pykälän 2 momenttia ehdotetaan muutettavaksi niin, että ilmoitus presidentin tilapäisestä esteestä virallisessa lehdessä poistetaan nykyisten tiedotuskäytäntöjen aikana tarpeettomana.
Jos tasavallan presidentti tulee pysyvästi estyneeksi hoitamasta tehtäviään ilmoitetaan siitä Suomen säädöskokoelmassa. Kun presidentin tehtäviä hoitava ministeri on eduskunnan jäsen, lähetetään asiasta edelleen ilmoitus myös eduskunnan puhemiehelle.
12 §. Perustuslain 68 §:n mukaan ministeriöiden toimialasta ja asioiden jaosta niiden kesken sekä valtioneuvoston muusta järjestysmuodosta säädetään lailla tai valtioneuvoston antamalla asetuksella. Koska valtioneuvostosta annetussa laissa tosiasiallisesti säädetään, mistä edellä tarkoitetuista asioista säädetään lailla ja mistä asetuksella, ehdotetaan pykälän 1 momentiksi johdonmukaisuuden vuoksi otettavaksi asetuksen antamista koskeva valtuussäännös. Säännöksellä myös nimenomaisesti säilytetään edelleen mahdollisuus käyttää nimikettä valtioneuvoston ohjesääntö.
Valtioneuvoston ohjesäännössä säädettäisiin myös valtioneuvoston ylimääräisistä esittelijöistä sekä heiltä vaadittavista kelpoisuusvaatimuksista.
Pykälän ehdotettu 2 momentti sisältää myös erityisiä valtuussäännöksiä kuten valtuutuksen säätää ministeriön virkaan vaadittavista tutkinnoista ja muista erityisistä kelpoisuusehdoista asetuksella. Säännös on valtuuttava, jolloin kelpoisuusehdoista säädetään vain tarvittaessa.
Ministeriön toiminnan järjestelyistä, jotka eivät sisällä säännöksiä ratkaisuvallan käy- töstä eivätkä muitakaan oikeussääntöjä, voidaan myös vastaisuudessa antaa hallinnollisena määräyksenä annettavalla työjärjestyksellä.
Valtioneuvoston ohjesääntö tullaan uusimaan uuden perustuslain sekä valtioneuvostosta annetun lain muutosten edellyttämiltä osilta.
Tämän lain muutosten tarkoitus on tulla voimaan samanaikaisesti uuden perustuslain kanssa 1 päivänä maaliskuuta 2000.
Ehdotettu laki liittyy perustuslain täytäntöönpanoon. Lakiehdotus noudattaa perustuslain mukaista säädöshierarkiaa eikä siinä muutoinkaan poiketa perustuslaista, joten laki voidaan käsitellä tavallisessa lainsäätämisjärjestyksessä.
sellaisina kuin ne ovat, 2 §:n 2 momentti laissa 590/1956, 4 § laissa 374/1967 sekä 5 ja sen edellä oleva väliotsikko, 7 ja 9 §, 11 §:n 2 momentti ja 12 § mainitussa laissa 1120/1993, sekä
lisätään 1 §:ään, sellaisena kuin se on laissa 977/1995, uusi 3 momentti sekä lakiin uusi 1 b § sekä viimeksi mainitulla lailla kumotun 3 §:n ja sen edellä olevan väliotsikon tilalle uusi 3 § ja uusi väliotsikko seuraavasti:
Tasavallan presidentin johtaessa asian käsittelyä valtioneuvostossa tulee vähintään viiden ministerin ottaa osaa käsittelyyn.
Nimitysvallan jaosta valtioneuvoston yleisistunnon ja ministeriön välillä säädetään valtioneuvoston ohjesäännössä.
Valtioneuvoston asetuksella voidaan myös säätää:
1) valtioneuvoston ylimääräisistä esittelijöistä ja heidän erityisistä kelpoisuusehdoistaan;
2) ministeriön toiminnan järjestämisestä; sekä
3) ministeriön virkaan vaadittavasta tutkinnosta ja muista erityisistä kelpoisuusehdoista, jos se on virkaan kuuluvien tehtävien hoitamiseksi perusteltua.
ESITYKSEN PÄÄASIALLINEN SISÄLTÖYLEISPERUSTELUT1. Nykytila2. Nykytilan arviointi3. Keskeiset tavoitteet ja ehdotukset4. Esityksen vaikutukset5. Asian valmisteluYKSITYISKOHTAISET PERUSTELUT1. Lakiesityksen perustelut2. Tarkemmat säännökset3. Voimaantulo4. SäätämisjärjestysLaki valtioneuvostosta annetun lain muuttamisesta1 §1 b §2 §3 §4 §Asioiden käsittely valtioneuvostossa5 §7 §9 §11 §12 §