text:
Avioero - Luxemburg
Luxemburgin lain mukaan puolisot voivat hakea avioeroa joko yhteisestä sopimuksesta (sopimusavioero) tai parisuhteen lopullisen kariutumisen vuoksi.
Puolisot voivat hakea avioeroa yhteisestä sopimuksesta (divorce par consentement mutuel), jos he ovat yhtä mieltä avioliiton päättymisestä ja sen seurauksista.
Jos puolisoilla on jaettavaa omaisuutta, notaari inventoi ja arvioi sen. Tämän jälkeen puolisot voivat vapaasti sopia siitä, miten kyseinen omaisuus jaetaan. Notaaria ei tarvita, jos inventoitavaa omaisuutta ei ole.
Puolisoiden on myös sovittava asumisjärjestelyistään avioeromenettelyn aikana ja lastensa huollosta menettelyn aikana ja sen jälkeen, kummankin puolison osallistumisesta lasten huoltoon ja kasvatukseen ennen avioeroa ja sen jälkeen sekä elatusavusta, jota jompikumpi puoliso mahdollisesti maksaa toiselle puolisolle menettelyn aikana ja avioeron tultua voimaan. Asianajajan tai notaarin on laadittava sopimus kirjallisesti. Tämän jälkeen tuomioistuin vahvistaa sopimuksen tarkistettuaan ensin, että siinä otetaan huomioon lasten etu ja ettei se ole selvästi ristiriidassa jommankumman puolison etujen kanssa. Tuomioistuimen vahvistama sopimus on erottamaton osa avioerotuomiota.
Avioero parisuhteen lopullisen kariutumisen vuoksi
Avioeroa parisuhteen lopullisen kariutumisen vuoksi (divorce pour rupture irrémédiable des relations conjugales) voi hakea jompikumpi puolisoista yksinään tai puolisot yhdessä, jos he ovat yhtä mieltä avioerosta, mutta eivät kaikista sen seurauksista.
Parisuhteen lopullinen kariutuminen todetaan joko sen perusteella, että puolisot ovat yhtä mieltä avioerosta, tai toisen puolison yksin tekemästä hakemuksesta, enintään kolmen kuukauden harkinta-ajan jälkeen. Harkinta-aika voidaan uusia kerran.
Avioliitto puretaan avioeropäätöksellä. Tällöin päättyvät puolisoiden keskinäiset velvollisuudet, eli uskollisuus-, avunanto- ja avustamisvelvollisuus.
Luxemburgin lain mukaan kansalaisella ei voi olla muita etu- tai sukunimiä kuin ne, jotka on merkitty hänen syntymätodistukseensa. Jos on luopunut tällaisen nimen käytöstä, nimi on otettava takaisin. Siviilisäädyn muuttuminen ei näin ollen aiheuta kummankaan puolison osalta nimenmuutosta. Oikeus käyttää puolison nimeä ei ole saavutettu oikeus. Puolison on annettava toiselle puolisolle lupa käyttää nimeään.
Luxemburgin tuomioistuimet ovat antaneet oikeuskäytäntöä avioeron vaikutuksesta nimen käyttöön:
Nainen voi avioeron jälkeen käyttää entisen miehensä sukunimeä ainoastaan tämän luvalla, jonka mies voi milloin tahansa perua. Koska eronneen miehen oikeus vastustaa sukunimensä käyttöä on harkinnanvarainen, tuomioistuin ei voi antaa eronneelle naiselle lupaa jatkaa entisen miehensä sukunimen käyttämistä edes ammatillisissa yhteyksissä ja rajoitetun ajan, jos entinen mies sitä vastustaa. Jos nainen tunnetaan ammatillisissa yhteyksissä miehensä nimellä, tuomioistuin voi kuitenkin antaa hänelle mahdollisuuden tulla tietyn määräajan kuluessa tunnetuksi omalla nimellään esimerkiksi asiakaskuntansa keskuudessa, jos tämä on tarpeen taloudellisten vahinkojen estämiseksi. – Tuomioistuimen päätös 24.5.2006, s. 33, 258.
Avioeropäätöksessä määrätään, että puolisoiden aviovarallisuus on selvitettävä ja jaettava. Elleivät puolisot ole tehneet avioehtosopimusta, heihin sovelletaan yhteisomaisuuden järjestelmää, eli yhteiseksi omaisuudeksi katsotaan vain avioliiton aikana hankittu omaisuus. Avioero purkaa omaisuuden yhteisyyden. Omaisuuden jaossa on kaksi päävaihetta:
ensin molemmat puolisot ottavat takaisin kaiken aineellisen omaisuuden, joka ei ole kuulunut pesään, ja omaisuuden, joka on korvannut avioliiton aikana henkilökohtaisen omaisuuden.
Tämän jälkeen selvitetään yhteiset varat ja velat. Kummankin puolison osalta laaditaan laskelma korvauksista, jotka hän on velkaa pesälle ja jotka pesä on velkaa hänelle.
Jos toinen puolisoista on tuomittu lainvoimaisella tuomiolla rikoslain (Code pénal) 372, 375, 376, 377, 393, 394, 396, 397, 398, 399, 400, 401, 401bis, 402, 403, 404, 405 tai 409 pykälässä tarkoitetusta rikoksesta (seksuaalinen hyväksikäyttö, raiskaus, pahoinpitely, tappo ja tahallinen ruumiinvamman tuottaminen, murha, erityisen raskauttavien olosuhteiden vallitessa tehty murha (assassinat), lapsensurma, myrkyttäminen), joka on kohdistunut avioliiton aikana toiseen puolisoon tai samassa taloudessa asuvaan lapseen, tai yrityksestä tehdä avioliiton aikana mainittuihin henkilöihin kohdistuva rikoslain 372, 375, 376, 377, 393, 394, 396, 397, 401, 403, 404 tai 405 pykälässä tarkoitettu rikos, hän menettää toisen puolison vaatimuksesta ns. avioedut (avantages matrimoniaux) eli toiselta puolisolta avioliiton aikana saamansa lahjoitukset. Viaton puoliso sen sijaan säilyttää oikeutensa tällaisiin lahjoituksiin myös siinä tapauksessa, että niiden oli tarkoitus olla vastavuoroisia eikä tämä ehto täyty.
Jos toinen puoliso on lopettanut ammattitoiminnan harjoittamisen tai vähentänyt sitä avioliiton aikana, hän voi ostaa takautuvasti eläkeoikeuksia yleisestä eläkevakuutusjärjestelmästä sovellettavassa siviiliasioita ja sosiaaliturvaa koskevassa lainsäädännössä vahvistettujen edellytysten ja kriteerien mukaisesti. Tätä varten kyseinen puoliso voi pyytää, että avioeroasiaa käsittelevä tuomioistuin määrittää ns. viitemäärän (montant de référence), joka perustuu puolisoiden tulojen erotukseen sinä aikana kun ammattitoimintaa ei harjoitettu tai kun sitä oli vähennetty. Määritys on tehtävä ennen kuin tuomioistuin antaa avioerotuomion ja edellyttäen, että kyseinen puoliso on pyynnön esittäessään alle 65-vuotias. Viitemäärän laskutapa määritellään 11. syyskuuta 2018 annetussa suurherttuan asetuksessa (règlement grand-ducal du 11 septembre 2018 relatif au calcul du montant de référence et aux modalités de versement et de restitution des montants visés à l’article 252 du Code civil). Puoliso, joka on lopettanut ammattitoiminnan harjoittamisen tai vähentänyt sitä, voi saada eläkeoikeuksien takautuvaa ostamista varten toiselta puolisolta 50 prosenttia viitemäärästä, joka voi olla enintään yhtä suuri kuin puolisoiden yhteisen tai jakamattoman omaisuuden määrä sen jälkeen kun velat on maksettu. Saajana olevan puolison on itse maksettava vastaavan suuruinen osuus eläkeoikeuksien ostosta.
Avioero ei periaatteessa vaikuta vanhempainvastuuseen, vaan entiset puolisot vastaavat siitä edelleen yhdessä. Heidän on myös avioeron jälkeen tehtävä yhdessä kaikki päätökset, jotka koskevat lapsen elämää (huolto, kasvatus, koulutus jne.).
Tuomioistuin voi uskoa vanhempainvastuun yksinomaan toiselle vanhemmalle vain jos lapsen etu sitä vaatii. Siinä tapauksessa yksinhuoltajaksi määrätty vanhempi tekee lasta koskevat päätökset yksinään. Toisella vanhemmalla on kuitenkin oikeus saada tietoa lapsen huollosta ja kasvatuksesta ja seurata niitä. Hänellä on myös oikeus tavata lasta ja majoittaa hänet luonaan, ellei sille ole erityisen vakavia esteitä. Kummankin vanhemman on siis myös eron jälkeen pidettävä yllä henkilökohtaisia suhteita lapseen ja kunnioitettava tämän suhdetta toiseen vanhempaan.
Vanhempien on myös avioeron jälkeen huolehdittava yhdessä lapsen huoltoon ja koulutukseen liittyvistä kuluista, ellei tuomiossa ole määrätty toisin. Kuluihin osallistuminen toteutetaan maksamalla elatusapua, eikä tämä velvollisuus lakkaa automaattisesti lapsen tullessa täysi-ikäiseksi. Elatusapu voidaan maksaa suoraan täysi-ikäiselle lapselle itselleen, ja sen määrää voidaan tarkistaa lapsen tarpeiden ja kummankin vanhemman varallisuuden ja velvollisuuksien muutosten perusteella.
Lapsen asumisjärjestelyt voidaan hoitaa jommallakummalla seuraavista tavoista (lukuun ottamatta niitä poikkeustapauksia, joissa tuomioistuin päättää uskoa lapsen kolmannen osapuolen huostaan):
Lapsi asuu pysyvästi toisen vanhemman luona. Tässä tapauksessa toisella vanhemmalla on oikeus tavata lasta ja majoittaa hänet luonaan, ellei tälle ole vakavia esteitä.
Lapsi asuu vuorotellen kummankin vanhemman luona. Tällöin tuomioistuin varmistaa, että vuoroasuminen on lapsen edun mukaista. Vuoroasuminen ei välttämättä tarkoita sitä, että lapsi asuu kummankin vanhemman luona täsmälleen yhtä kauan.
Jos puolisot sopivat vanhempainvastuun toteuttamiseen liittyvistä yksityiskohdista, kuten lapsen koti- ja asuinpaikasta, tapaamis- ja majoitusoikeudesta sekä lapsen huoltoon ja koulutukseen liittyviin kuluihin osallistumisesta, he voivat pyytää tuomioistuinta vahvistamaan tällaisen sopimuksen avioeromenettelyn yhteydessä. Tuomioistuin voi ottaa sopimuksen huomioon tuomiossaan, jos se katsoo, että sopimuksessa otetaan lapsen etu riittävästi huomioon ja että puolisot ovat antaneet suostumuksensa vapaasta tahdostaan.
Avioero ei poista lapsilta etuuksia, jotka heille olisi muutoin myönnetty. Tältä osin heidät rinnastetaan täysin sellaisiin lapsiin, jonka vanhemmat eivät ole eronneet.
Tuomioistuin voi määrätä toisen puolison maksamaan toiselle elatusapua. Elatusavun suuruus määräytyy saajan tarpeiden ja maksajan maksukyvyn mukaan. Jos puolisot ovat asiasta yhtä mieltä, tuomioistuin voi päättää, että elatusapu maksetaan kertasuorituksena, jonka määrän ja maksutavan se määrittää.
Elatusavun saajan tarpeiden ja maksajan maksukyvyn määrittämistä varten tuomioistuin ottaa huomioon seuraavat seikat:
1° puolisoiden ikä ja terveydentila;
2° avioliiton kesto;
3° lasten kasvatukseen kulunut tai siihen vielä tarvittava aika;
4° puolisoiden koulutus ja heidän tilanteensa työmarkkinoilla;
5° puolisoiden mahdollisuus saada uusi työpaikka;
6° puolisoiden saamat ja odotettavissa olevat etuudet;
7° puolisoiden varallisuus ja ansiotulot aviovarallisuuden jakamisen jälkeen.
Elatusapua voidaan myöntää enintään avioliiton kestoa vastaavaksi ajaksi,
poikkeustapauksia lukuun ottamatta.
Elatusavun määrää voidaan tarkistaa, ja se voidaan myös peruuttaa, paitsi jos se on maksettu kertasuorituksena.
Jos toinen puolisoista on tuomittu lainvoimaisella tuomiolla rikoslain (Code pénal) 372, 375, 376, 377, 393, 394, 396, 397, 398, 399, 400, 401, 401bis, 402, 403, 404, 405 tai 409 pykälässä tarkoitetusta rikoksesta (seksuaalinen hyväksikäyttö, raiskaus, pahoinpitely, tappo ja tahallinen ruumiinvamman tuottaminen, murha, erityisen raskauttavien olosuhteiden vallitessa tehty murha (assassinat), lapsensurma, myrkyttäminen), joka on kohdistunut avioliiton aikana toiseen puolisoon tai samassa taloudessa asuvaan lapseen, tai yrityksestä tehdä avioliiton aikana mainittuihin henkilöihin kohdistuva rikoslain 372, 375, 376, 377, 393, 394, 396, 397, 401, 403, 404 tai 405 pykälässä tarkoitettu rikos, hän menettää toisen puolison vaatimuksesta oikeuden elatusapuun.
Asumusero heikentää aviosuhdetta, mutta ei pura sitä. Se lakkauttaa velvollisuuden asua yhdessä, mutta uskollisuus- ja avunantovelvollisuus jäävät edelleen voimaan.
Asumuseron edellytykset ovat samat kuin parisuhteen lopulliseen kariutumiseen perustuvan avioeron.
Asumuserosta seuraa aina omaisuuden jako. Jos asumusero on kestänyt kolme vuotta, kumpikin puoliso voi hakea tuomioistuimelta avioeroa. Tuomioistuin myöntää avioeron, ellei toinen puoliso suostu välittömästi lopettamaan asumuseroa.
Avioliiton mitätöinti tarkoittaa, että avioliitto kumotaan oikeuden päätöksellä. Sen seurauksena katsotaan, että avioliittoa ei ole koskaan ollut olemassa.
Avioliitto voidaan mitätöidä useasta syystä:
avioliitto on solmittu ilman puolisoiden vapaaehtoista suostumusta: tällä tarkoitetaan väkivaltaa tai erehtymistä henkilön olennaisista ominaisuuksista;
avioliitto on solmittu ilman vanhempien suostumusta (tai tuomarin lupaa) silloin kun toinen puolisoista on avioliiton solmimishetkellä alaikäinen:
moniavioisuus: puoliso on naimisissa samaan aikaan usean henkilön kanssa;
puolisot ovat keskenään tietynasteisia sukulaisia;
kyseessä on lumeavioliitto, joka on solmittu ainoastaan oleskeluoikeuteen liittyvien etujen saamiseksi;
avioliiton muodolliset edellytykset eivät täyty: avioliittoa ei ole solmittu julkisesti, tai avioparin on vihkinyt epäpätevä virkamies.
Mitätöidyllä avioliitolla on vaikutuksia (oletetun avioliiton teoria):
molempiin puolisoihin, jos he ovat solmineet avioliiton hyvässä uskossa;
puolisoon, joka on toiminut hyvässä uskossa;
avioliitossa syntyneeseen lapseen, vaikka molemmat puolisot olisivat toimineet vilpillisessä mielessä.
Mitätöidyllä avioliitolla ei näin ollen ole koskaan oikeusvaikutuksia vilpillisessä mielessä toimineeseen puolisoon.
Luxemburgin suurherttuakunnassa avioliitto voidaan purkaa ainoastaan tuomioistuimen päätöksellä. Tähän tarkoitukseen ei voida käyttää tuomioistuimen ulkopuolisia vaihtoehtoisia riidanratkaisukeinoja eikä sovittelua. Sen sijaan aviopuolisoiden yhteisen omaisuuden selvittämiseen ja jakamiseen, elatusvelvoitteisiin ja avioliitosta aiheutuvien kulujen jakamiseen, lasten huoltoon ja vanhempainvastuuseen liittyviä kysymyksiä on mahdollista ratkaista perhesovittelun avulla.
Mihin hakemus toimitetaan?
Avio- tai asumuserohakemus jätetään puolisoiden yhteisen kotipaikan piirituomioistuimeen (tribunal d'arrondissement). Jos puolisoilla ei ole yhteistä kotipaikkaa, hakemus jätetään vastaajan kotipaikan piirituomioistuimeen. Jos kyseessä on sopimusavioero, hakemus jätetään jommankumman puolison kotipaikan piirituomioistuimeen, ellei tuomioistuimen toimivallasta sekä tuomioiden tunnustamisesta ja täytäntöönpanosta avioliittoa ja vanhempainvastuuta koskevissa asioissa ja asetuksen (EY) N:o 1347/2000 kumoamisesta 27 päivänä marraskuuta 2003 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 2201/2003 säännöksistä muuta johdu.
Avioliiton mitätöintiä koskeva hakemus jätetään perheen kotipaikan piirituomioistuimeen, tai jos vanhemmat asuvat erikseen, sen vanhemman kotipaikan tuomioistuimeen, jonka luona alaikäiset lapset asuvat, jos vanhemmilla on yhteishuoltajuus, tai yksinhuoltajana toimivan vanhemman kotipaikan tuomioistuimeen. Muissa tapauksissa hakemus jätetään vastaajan (eli sen osapuolen, joka ei ole pannut menettelyä vireille) kotipaikan piirituomioistuimeen. Jos puolisot hakevat avioliiton mitätöintiä yhdessä, toimivaltainen tuomioistuin on heidän valintansa mukaan kumman tahansa asuinpaikan piirituomioistuin. Näitä sääntöjä sovelletaan, ellei edellä mainitun asetuksen (EY) N:o 2201/2003 säännöksistä muuta johdu.
Hakemukset käsittelee perheoikeudellisista asioista vastaava tuomari (juge aux affaires familiales).
Sopimusavioerossa menettely jakautuu useaan vaiheeseen: jos puolisoilla on jaettavaa omaisuutta, heidän on teetettävä notaarilla luettelo ja arvio kaikesta kiinteästä ja irtaimesta omaisuudesta. Tämän jälkeen puolisot voivat vapaasti sopia oikeuksistaan kyseiseen omaisuuteen. Heidän on lisäksi tehtävä sopimus tietyistä seikoista, kuten asumisjärjestelyistä menettelyjen aikana, lasten huoltajuudesta ja näiden omaisuuden hallinnoinnista, tapaamisoikeudesta, puolisoiden osallistumisesta lasten huoltoon ja kasvatukseen sekä jommankumman puolison toiselle puolisolle mahdollisesti maksamasta elatusavusta. Asianajajan tai notaarin on laadittava sopimus kirjallisesti.
Tämän jälkeen puolisot jättävät hakemuksen yhdessä tuomioistuimen kirjaamoon. Asianajajan käyttäminen ei ole pakollista.
Hakemuksessa on mainittava seuraavat tiedot:
1° päiväys;
2° kummankin puolison suku- ja etunimi, ammatti ja kotipaikka;
3° kummankin puolison syntymäaika ja -paikka;
4° mahdollisten yhteisten lasten henkilötiedot;
5° hakemuksen aihe;
6° yhteenveto tosiseikoista ja kanneperusteista.
Edellä mainitun sopimuksen lisäksi hakemukseen on liitettävä seuraavat asiakirjat:
1° jäljennös vihkitodistuksesta;
2° jäljennös kummankin puolison syntymätodistuksesta;
3° jäljennös yhteisten lasten syntymätodistuksista;
4° asiakirja, josta käy ilmi kummankin puolison kansalaisuus;
5° tarvittaessa sopimus puolisoiden avioeroon sovellettavasta laista, tiiviimmän yhteistyön toteuttamisesta avio- ja asumuseroon sovellettavan lain alalla 20 päivänä joulukuuta 2010 annetun neuvoston asetuksen (EU) N:o 1259/2010 5 artiklan nojalla ja kyseisessä asetuksessa säädettyjen vaatimusten mukaisesti. Puolisot voivat myös sopimuseroa koskevassa sopimuksessa valita avioeroon sovellettavan lain asetuksen (EU) N:o 1259/2010 5 artiklan nojalla ja kyseisessä asetuksessa säädettyjen vaatimusten mukaisesti;
6° kaikki muut todisteet, joihin puolisot aikovat vedota.
Jos hakemuksen liiteasiakirjat, joihin osapuolet aikovat vedota, ovat peräisin ulkomaan viranomaiselta, ne on tarvittaessa todistettava oikeiksi.
Jos kyseessä on avioero parisuhteen lopullisen kariutumisen vuoksi tai asumusero, asianajajan käyttö tuomioistuimessa on pakollista. Menettely pannaan vireille jättämällä piirituomioistuimen kirjaamoon hakemus,
jossa on mainittava seuraavat tiedot:
Hakemuksessa voidaan hakea myös väliaikaisia toimenpiteitä, jotka koskevat puolisoita ja heidän lapsiaan sekä näiden kaikkien elatusapua ja omaisuutta.
2° jäljennös kummankin puolison / hakijan syntymätodistuksesta;
4° asiakirja, josta käy ilmi kummankin puolison / hakijan kansalaisuus;
5° tarvittaessa sopimus puolisoiden avioeroon sovellettavasta laista, tiiviimmän yhteistyön toteuttamisesta avio- ja asumuseroon sovellettavan lain alalla 20 päivänä joulukuuta 2010 annetun neuvoston asetuksen (EU) N:o 1259/2010 5 artiklan nojalla ja kyseisessä asetuksessa säädettyjen vaatimusten mukaisesti;
6° suunnitelma siitä, miten avioeron seuraukset hoidetaan, siltä osin kuin puolisot ovat sopineet asiasta;
7° tarvittaessa jäljennös päätöksestä, jolla toinen puoliso on tuomittu jostakin edellä 3.2 ja 3.4 kohdassa tarkoitetusta rikoksesta;
8° kaikki muut todisteet, joihin puolisot aikovat vedota.
Avioliiton mitätöintiä koskeva menettely pannaan vireille jättämällä hakemus tuomioistuimen kirjaamoon. Asianajajan käyttäminen ei ole pakollista. Hakemuksessa on mainittava seuraavat tiedot:
2° osapuolten suku- ja etunimi sekä kotipaikka;
3° osapuolten syntymäaika ja -paikka;
4° hakemuksen aihe;
5° yhteenveto tosiseikoista ja kanneperusteista.
Henkilöt, joiden varallisuutta pidetään Luxemburgin lain mukaan riittämättömänä, voivat saada oikeusapua. Heidän on sitä varten täytettävä Luxemburgin asianajajayhdistykseltä saatava lomake ja lähetettävä se alueellisesti toimivaltaiselle asianajajayhdistyksen puheenjohtajalle, joka tekee päätöksen.
Oikeusapu kattaa kaikki oikeus-, menettely- ja asiakirjakustannukset, joita varten se on myönnetty. Se kattaa muun muassa posti- ja rekisteröintimaksut, kirjaamomaksut, asianajajien palkkiot, haastemiehen maksut ja kulut, notaarien kulut ja palkkiot, teknisten tukihenkilöiden kulut ja palkkiot, todistajien maksut, kääntäjien ja tulkkien palkkiot, asiantuntijalausunnoista aiheutuvat kulut, matkakulut, kirjaamisista, kiinnityksistä ja vakuuksista aiheutuvat maksut ja kulut sekä mahdollisista lehti-ilmoituksista aiheutuvat kulut.
Tällaiseen päätökseen voi hakea muutosta Luxemburgissa. Muutoksenhaun määräaika on periaatteessa 40 päivää, mutta määräaikaa voidaan pidentää, jos muutoksenhakija asuu ulkomailla. Muutoksenhakutuomioistuin on korkein oikeus.
Toisen EU:n jäsenvaltion tuomioistuimessa annettu avioeroa / asumuseroa / avioliiton mitätöintiä koskeva päätös tunnustetaan Luxemburgin suurherttuakunnassa ilman eri toimenpiteitä tuomioistuimen toimivallasta sekä tuomioiden tunnustamisesta ja täytäntöönpanosta avioliittoa ja vanhempainvastuuta koskevissa asioissa ja asetuksen (EY) N:o 1347/2000 kumoamisesta 27 päivänä marraskuuta 2003 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 2201/2003 nojalla. Toisin sanoen päätöksen tunnustamiseen ei vaadita mitään menettelyä.
Myöskään siviilisäätyä koskevan rekisterin päivittämiseen Luxemburgissa ei vaadita mitään menettelyä sen jälkeen, kun EU:n jäsenvaltion tuomioistuimen antama päätös on tullut lainvoimaiseksi. Tuomioistuimen avioeropäätös on mainittava vihkitodistuksen ja puolisoiden syntymätodistusten yhteydessä. Jos avioliitto on solmittu ulkomailla, tuomioistuimen päätös on kirjattava sen kunnan väestörekisteriin, jossa vihkitodistus on annettu, tai Luxemburgin kaupungin väestörekisteriin, ja se on lisäksi mainittava kummankin puolison syntymätodistuksen yhteydessä.
Jokainen, jonka etua asia koskee, voi pyytää hakemuksella piirituomioistuimen presidenttiä vahvistamaan, että toisen jäsenvaltion tuomioistuimen tekemä avioero-/asumusero-/mitätöintipäätös on jätettävä tunnustamatta.
Piirituomioistuimen presidentti käsittelee asian nopeasti, eikä henkilö, jota vastaan tunnustamatta jättämistä koskeva hakemus on esitetty, voi esittää huomautuksia tässä menettelyn vaiheessa. Hakemus voidaan hylätä vain seuraavista syistä:
se on selkeästi oikeusjärjestyksen vastainen;
puolustautumisoikeuksia ei ole noudatettu;
se on ristiriidassa toisessa oikeudenkäyttöelimessä tehdyn päätöksen kanssa.
Kumpikin osapuoli voi hakea piirituomioistuimen presidentin päätökseen muutosta muutoksenhakutuomioistuimessa. Muutoksenhakemuksen käsitellyssä noudatetaan kontradiktorisen menettelyn sääntöjä. Muutoksenhakutuomioistuimen päätöksestä voidaan valittaa kassaatiotuomioistuimeen.
Luxemburgin suurherttuakunnassa on sovellettu tiiviimmän yhteistyön toteuttamisesta avio- ja asumuseroon sovellettavan lain alalla 20 päivänä joulukuuta 2010 annettua asetusta (EY) N:o 1259/2010 Belgian, Bulgarian, Saksan, Espanjan, Ranskan, Italian, Latvian, Unkarin, Maltan, Itävallan, Portugalin, Romanian ja Slovenian kanssa 21. kesäkuuta 2012 alkaen sekä Liettuan kanssa 22. toukokuuta 2014 alkaen, Kreikan kanssa 29. heinäkuuta 2015 alkaen ja Viron kanssa 11. helmikuuta 2018 alkaen. Asetuksen mukaan puolisot voivat valita avioeroon ja asumuseroon sovellettavan lain, kunhan kyseessä on jokin seuraavista:
Jos avioeroon ja asumuseroon sovellettavaa lakia ei voida valita edellisen kohdan mukaisesti, sovellettava laki on mainitun asetuksen nojalla
sen valtion laki, jossa puolisoiden asuinpaikka on, kun asia pannaan vireille tuomioistuimessa; tai
sen valtion laki, jossa puolisoiden viimeinen yhteinen asuinpaikka oli, edellyttäen, ettei tämä asuminen ole päättynyt yli vuosi ennen kun asia pannaan vireille tuomioistuimessa, jos toinen puolisoista asuu edelleen tuossa valtiossa, kun asia pannaan vireille tuomioistuimessa; tai
sen valtion laki, jonka kansalaisia molemmat puolisot ovat, kun asia pannaan vireille tuomioistuimessa; tai
sen valtion laki, jonka tuomioistuimessa asia pannaan vireille.
Silloin kun ei sovelleta asetusta (EU) N:o 1259/2010, Luxemburgin lain mukaan avioero- ja asumuseroasioissa sovelletaan
sen maan lakia, jonka kansalaisia molemmat puolisot ovat;
sen maan lakia, jossa on puolisoiden yhteinen kotipaikka, kun he ovat eri maiden kansalaisia;
tuomioistuinvaltion lakia, kun puolisoilla, jotka ovat eri maiden kansalaisia, ei ole yhteistä kotipaikkaa.
Esite: Avioero Luxemburgin suurherttuakunnassa (FR)

matches: tuomioistuin tuomioistuin tuomioistuin tuomioistuin tuomioistuin Tuomioistuin tuomioistuin tuomioistuin Tuomioistuin Tuomioistuin tuomioistuin tuomioistuin Tuomioistuin tuomioistuin


Tornio rajattomien mahdollisuuksien kaupunki - Perämeren jätelautakunnan johtosääntö
Tornion kaupunki » Päätöksenteko, hallinto ja organisaatio » Kunnallinen sääntökokoelma » Perämeren jätelautakunnan johtosääntö
Sivu on viimeksi päivitetty 20.06.2013
TORNION KAUPUNGIN KUNNALLINEN ASETUSKOKOELMA
j u l k a i s s u t
2008 Tornion kaupunginkanslia Nro 1
Kaupunginvaltuuston 28.1.2008 hyväksymä
Voimaantulopäivä 12.3.2008
Kaupunginvaltuusto hyväksynyt muutoksen 17.6.2013 §:ään 3
§ 1 Lautakunnan toimialue
Lautakunta toimii jätehuollon toimeenpanon viranomaistehtävissä niissä kunnissa, jotka ovat sopineet jäteasioidensa siirtämisestä yhteiselle lautakunnalle. Sopimukseen voi myös liittyä muita kuntia.
§ 2 Isäntäkunta
Lautakunta toimii Tornion kaupungin lautakuntana .
§ 3 Lautakunnan kokoonpano
Kukin yhteistyökunta valitsee lautakuntaan kaksi jäsentä sekä kullekin jäsenelle henkilökohtaisen varajäsenen. Tornion kaupungin valitsema jäsen toimii lautakunnan puheenjohtajana. Varapuheenjohtajana toimii Kemin kaupungin valitsema jäsen.
§ 4 Esittely ja lautakunnan toimihenkilöt
Esittelijänä lautakunnassa toimii Tornion kaupungin tekninen johtaja. Lautakunnassa asiat käsitellään ja päätetään esittelijän esittelystä tai lautakunnan niin päättäessä puheenjohtajan selostuksen perusteella ilman esittelyä. Lautakunta valitsee itselleen sihteerin.
§ 5 Lautakunnan tehtävät
Lautakunnan tehtävänä on linjata seudullista jätepolitiikkaa. Lautakunta vastaa ja päättää jätelain (1072/1993) toimeenpanoon liittyvistä, kunnalle kuuluvista viranomaisasioista, jotka ovat seuraavia:
1) 7. §:n 4. mom:n mukaiset päätökset mihin keräyspaikkaan jätteet on vietävä.
2) 10. §:n mukaiset päätökset jätteenkuljetuksesta.
3) 13. §:n mukaiset päätökset jätteiden hyötykäytöstä ja käsittelystä.
4) 17. §:n mukaiset päätökset jätehuoltomääräysten hyväksymisestä. Ei kuitenkaan, mitä tulee 1. mom:n 3. kohdassa mainittuun valvontaan. Jätelain mukaisesti valvonta kuuluu kuntien ympäristönsuojeluviranomaisille.
5) 30. §:n mukaiset päätökset kunnallisen jätetaksan hyväksymisestä.
6) 30. §:n mukaiset päätökset jätemaksun määräämisestä ja maksuunpanosta.
7) 32. §:n mukaiset päätökset jätemaksua koskevista muistutuksista.
8) 33. §:n mukaiset päätökset kunnallisen jätemaksun maksamisesta ja sen palauttamisesta.
9) 41. §:n mukaisesti päättää tietojen antamisesta omalta osaltaan alueelliselle ympäristökeskukselle ja ympäristöministeriölle jätesuunnitelman laadintaa varten.
Lautakunnan tehtävänä on avustaa Perämeren Jätehuolto Oy:tä jätelain neuvonnassa (JL § 68).
Lautakunnan tehtävänä on hallinnoida yhteistyöalueen jätehuollon asiakasrekisteriä, jota ylläpidetään Perämeren Jätehuolto Oy:ssä. Lautakunnalla on oikeus saada kunnilta ja muilta viranomaisilta jätelain 52 §:ssä tarkoitettua tietoa.
Lautakunta voi delegoida esittelijälle tai muulle viranhaltijalle oikeuden tehdä päätöksiä lautakunnan toimivaltaan kuuluvissa asioissa.
Mikäli lainsäädäntöä muutetaan yllämainituilta osin, lautakunta hoitaa tässä mainitut tehtävät mahdollisen uuden lain mukaisesti.
§ 6 Pöytäkirjat ja asiakirjat
Lautakunnan pöytäkirjan allekirjoittamisesta säädetään kuntalaissa ja hallintomenettelylaissa.
Lautakunnan päätösten perusteella tehtävät sopimukset, sitoumukset ja muut asiakirjat allekirjoittaa puheenjohtaja ja esittelijä.
Pöytäkirja lautakunnan kokouksista tulee välittömästi tarkistuksen jälkeen lähettää yhteistyökuntien kunnanhallituksille. Pöytäkirjat lautakunnan kokouksista pidetään nähtävillä jokaisessa jäsenkunnassa kuntalain 63 §:n mukaisesti.
§ 7 Otto-oikeuden käyttäminen
Mikäli asia kuntalain 51 §:n mukaisesti otetaan isäntäkunnan kunnanhallituksen käsiteltäväksi, on tämän, ennen kuin asiasta tehdään päätös, annettava muiden kuntien kunnanhallituksille mahdollisuus antaa lausuntonsa asiasta.
§ 8 Lautakunnan talous
Lautakunnan kustannukset katetaan jätehuoltotoiminnasta. Perämeren Jätehuolto Oy maksaa lautakunnan kulut isäntäkunnalle laskutusta vastaan.
Jokaisen jäsenkunnan tilintarkastajalla on oikeus pyynnöstä nähdä lautakunnan kirjanpito.
§ 9 Yleistä
Muutoin lautakunta työskentelee isäntäkunnan lautakuntia koskevien hallinto- ym. säännösten mukaan.


Asetus ajoneuvoasetuksen muuttamisesta 912/1988 - Säädökset alkuperäisinä - FINLEX ®
Olet tässä: Finlex › Lainsäädäntö › Säädökset alkuperäisinä › 1988 › 912/1988
912/1988
muutetaan 26 päivänä maaliskuuta 1982 annetun ajoneuvoasetuksen (233/82) 3§:n 2 momentti ja 12§ sekä
lisätään asetukseen uusi 11 a-11 c ja 18 a-18 g§, uudet väliotsikot 18 a-18 g§:n edelle, 19§:ään, sellaisena kuin se on osittain muutettuna 27 päivänä marraskuuta 1987 annetulla asetuksella (874/87), uusi 4 momentti sekä 20§:ään, sellaisena kuin se on osittain muutettuna viimeksi mainitulla asetuksella ja 31 päivänä maaliskuuta 1988 annetulla asetuksella (290/88), uusi 4 momentti seuraavasti:
2. Henkilöauto on pääasiassa henkilöiden kuljetukseen tarkoitettu auto, jossa on kuljettajan lisäksi tilaa enintään kahdeksalle henkilölle ja jonka kokonaispaino on enintään 3 500 kg. Maastohenkilöauto on maastokäyttöön erityisesti tarkoitettu, ministeriön erikseen asettamat vaatimukset täyttävä henkilöauto.
1. E-hyväksymisellä tarkoitetaan ajoneuvon rakenteen, varusteen tai osan hyväksymistä Genevessä 20 päivänä maaliskuuta 1958 tehtyyn moottoriajoneuvojen varusteiden ja osien hyväksymisehtojen yhdenmukaistamista ja hyväksymisten vastavuoroista tunnustamista koskevaan sopimukseen (SopS 70/76) liitetyn säännön mukaisesti.
2. e-hyväksymisellä tarkoitetaan Euroopan talousyhteisön neuvoston antaman ohjesäännön mukaista ajoneuvon rakenteen, varusteen tai osan hyväksymistä.
1. Päästörajoituksia koskevissa määräyksissä tarkoitetaan uudella automallilla automallia, jossa on Suomessa markkinoilla olevista automalleista poikkeava kori tai moottori.
2. Poikkeavaksi koriksi ei kuitenkaan katsota samaan mallisarjaan kuuluvaa koria, jossa ovien lukumäärä tai katon taikka korin takaosan rakenne poikkeaa markkinoilla olevasta mallista. Poikkeavaksi koriksi ei katsota myöskään koria, jonka etuosa poikkeaa markkinoilla olevasta mallista, jos korirakenteen kantavat osat, kuten etupelti, sisälokasuojat ja eturunkoaisat ovat samat kuin markkinoilla olevassa mallissa.
3. Poikkeavaksi moottoriksi ei katsota moottoria, jossa seuraavat ominaisuudet ovat samat kuin markkinoilla olevassa mallissa:
4. Epätietoisissa tapauksissa ministeriö päättää, onko kysymys uudesta automallista.
1. Tässä asetuksessa tarkoitettuja kaasumaisia ja hiukkaspäästöjä ovat otto- ja dieselmoottorin pakokaasujen sisältämät hiilimonoksidi (CO), hiilivedyt (HC) ja typen oksidit (NOx), ottomoottorin polttoainejärjestelmästä haihtuvat hiilivedyt sekä dieselmoottorin hiukkaspäästöt.
2. Päästötestillä tarkoitetaan 18 d§:ssä tarkoitettujen ohjeiden mukaista pakokaasu-, haihtumis- ja hiukkaspäästöjen mittausta.
3. Vähäpäästöisellä autolla tarkoitetaan autoa, joka täyttää jäljempänä 18 a§:ssä ja lisäksi 18 b tai 18 c§:ssä asetetut vaatimukset.
Ministeriö antaa erikseen määräykset ajoneuvojen käytöstä aiheutuvan melun enimmäismäärästä ja sen mittaamisesta.
1. Henkilöauton otto- ja dieselmoottorin pakokaasupäästöt eivät saa auton käytön ensimmäisten 80 000 km:n tai viiden vuoden aikana, ensin ylittyvän ollessa määräävä, ylittää päästötestissä seuraavia arvoja:
hiilimonoksidi 2,1g/km
hiilivedyt 0,25g/km
typen oksidit 0,62g/km
2. Henkilöauton katsotaan täyttävän 1 momentin vaatimukset, jos päästötestissä mitatut pakokaasupäästöt kerrottuina kestävyysvaatimuksen huomioon ottavilla 18 d§:ssä tarkoitetuilla huononemiskertoimilla eivät ylitä sanottuja arvoja.
3. Käytettynä maahan tuodun, paketti- tai erikoisautosta muutetun samoin kuin yksittäiskappaleena rakennetun henkilöauton katsotaan kuitenkin täyttävän 1 momentin vaatimukset, jos autoa koskevassa päästötestissä mitatut pakokaasupäästöt huononemiskertoimia huomioon ottamatta eivät ylitä 1 momentin mukaisia arvoja.
1. Henkilöauton ottomoottorin kampikammion ja sen tuuletusjärjestelmän tulee olla siten suunniteltu ja rakennettu sekä siten kunnossa pidettävissä, ettei kampikammiosta pääse haitallisia kaasuja ulkoilmaan.
2. Ottomoottorilla varustetun henkilöauton polttoainejärjestelmästä haihtuvien hiilivetyjen määrä ei saa auton käytön ensimmäisten 80 000 km:n tai viiden vuoden aikana, ensin ylittyvän ollessa määräävä, päästötestissä ylittää 2,0 g.
3. Henkilöauton katsotaan täyttävän 2 momentin vaatimuksen, jos päästötestissä mitattu hiilivetyjen haihtunut määrä lisättynä kestävyysvaatimuksen huomioon ottavalla 18 d§:ssä tarkoitetulla huononemisarvolla ei ylitä sanottua arvoa.
4. Käytettynä maahan tuodun, paketti- tai erikoisautosta muutetun samoin kuin yksittäiskappaleena rakennetun henkilöauton katsotaan kuitenkin täyttävän 1 ja 2 momentin vaatimukset, jos autoa koskevassa päästötestissä mitattu haihtumispäästö huononemisarvoa huomioon ottamatta ei ylitä 2 momentin mukaista arvoa.
1. Dieselmoottorilla varustetun henkilöauton pakokaasujen hiukkaspäästöt eivät saa auton käytön ensimmäisten 80 000 km:n tai viiden vuoden aikana, ensin ylittyvän ollessa määräävä, ylittää päästötestissä 0,373 g/km.
2. Henkilöauton katsotaan täyttävän 1 momentin vaatimuksen, jos päästötestissä mitattu hiukkaspäästö kerrottuna kestävyysvaatimuksen huomioon ottavalla 18 d§:ssä tarkoitetulla huononemiskertoimella ei ylitä sanottua arvoa.
3. Käytettynä maahan tuodun, paketti- tai erikoisautosta muutetun samoin kuin yksittäiskappaleena rakennetun henkilöauton katsotaan kuitenkin täyttävän 1 momentin vaatimuksen, jos autoa koskevassa päästötestissä mitattu hiukkaspäästö huononemiskerrointa huomioon ottamatta ei ylitä 1 momentin mukaista arvoa.
Testit ja huononemiskertoimet
1. Pakokaasu-, haihtumis- ja hiukkaspäästöt mitataan Yhdysvaltojen liittovaltion Ympäristönsuojeluviraston (EPA) laatimien testausohjeiden Federal Test Procedure (FTP 75) tai niiden pohjalta laadittujen Sveitsissä, Itävallassa, Ruotsissa tai Saksan liittotasavallassa julkaistujen, 18 f§:n 1 momentissa tarkoitettuihin määräyksiin sisältyvien testausohjeiden mukaisesti.
2. Pakokaasu- ja hiukkaspäästöjen rajoitusjärjestelmän huononemiskertoimina käytetään pakokaasu- ja hiukkaspäästöjä 80 000 kilometrin ajon jälkeen jaettuna vastaavilla päästöillä 6 400 kilometrin ajon jälkeen. Huononemiskerroin määrätään 1 momentissa tarkoitettujen mittausohjeiden mukaisesti. Huononemiskerroin ei kuitenkaan missään tapauksessa ole lukua 1 pienempi.
3. Hiilivetyjen haihtumisen rajoitusjärjestelmän huononemisarvona käytetään hiilivetyjen haihtumispäästöjen erotusta 80 000 ja 6 400 kilometrin ajon jälkeen. Huononemisarvo määrätään 1 momentissa tarkoitettujen mittausohjeiden mukaisesti. Huononemisarvo ei kuitenkaan ole missään tapauksessa negatiivinen.
4. Edellä 2 ja 3 momentissa tarkoitetulla vanhentamistestillä mitattujen huononemiskertoimien ja -arvon sijasta saadaan ajoneuvon valmistajan tai maahantuojan vaatimuksesta käyttää seuraavan taulukon mukaisia huononemiskertoimia ja -arvoja:
CO HC NOx hiukk. päästö haiht. päästö
Ottomoottori + hapettava katalysaattori 1,2 1,3 1,0 - 0
Ottomoottori ilman katalysaattoria 1,2 1,3 1,0 - 0
Ottomoottori + kolmitoimikatalysaattori 1,2 1,3 1,1 - 0
Dieselmoottori 1,1 1,0 1,0 1,2 -
1. Vähäpäästöisen auton moottoritilaan on kiinnitettävä selvästi näkyvä pysyvä tarra, johon on merkitty auton valmistajan vakuutus siitä, että auto täyttää 18 a§:n ja lisäksi 18 b tai 18 c§:n vaatimukset. Tarrassa on lisäksi oltava merkintä moottorityypistä ja moottorin tärkeimmät säätöarvot. Tarran on oltava sellainen, että se rikkoutuu irrotettaessa ja se on kiinnitettävä sellaiseen osaan, joka ei ole helposti irrotettavissa. Milloin tarassa on tekstiä tulee sen olla suomen tai ruotsin kielellä.
2. Vähäpäästöisen henkilöauton valmistajan tai maahantuojan on annettava jokaisen uuden auton mukana käyttäjälle tarkoitetut suomen- tai ruotsinkieliset pakokaasunpuhdistusjärjestelmän käyttö- ja huolto-ohjeet. Niiden tulee sisältää ohjeet auton ja pakokaasun puhdistukseen liittyvien laitteiden, varusteiden ja rakenteiden asianmukaisesta käytöstä ja huollosta siten, että päästöt pysyvät säädetyissä rajoissa.
3. Vähäpäästöisen henkilöauton ottomoottorin tulee olla käytettävissä lyijyttömällä bensiinillä. Tämä vaatimus katsotaan täytetyksi, jos polttoainesäiliön täyttöaukko on siten suunniteltu, ettei polttoainesäiliötä voida täyttää täyttöpistoolilla, jonka suuttimen halkaisija on 23,6 mm tai suurempi.
4. Ottomoottorilla varustetun vähäpäästöisen henkilöauton polttoainesäiliön täyttöaukon läheisyydessä tulee olla helposti havaittava kilpi tai tarra, johon on suomen, ruotsin, englannin tai saksan kielellä merkitty lyijyttömän bensiinin käyttöön kehottava teksti.
Vaatimusten täyttämisen osoittaminen
1. Auton katsotaan täyttävän 18 a§:n ja lisäksi 18 b tai 18 c§:n vaatimukset, jos se on mallia, joka on:
a) testattu auton tai pakokaasunpuhdistuslaitteiston valmistajan käytettävissä olevassa laboratoriossa 18 d§:ssä tarkoitettujen mittausohjeiden mukaisesti ja jonka auton valmistaja näiden testien perusteella vakuuttaa olevan vähäpäästöisen;
b) testattu suomalaisessa tai ulkomaisessa riippumattomassa tutkimuslaitoksessa 18 d§:ssä
tarkoitettujen mittausohjeiden mukaisesti tai tutkittu tällaisessa laitoksessa ja jolle automallille autorekisterikeskus on näiden testien tai tutkimuslaitoksen antaman lausunnon perusteella myöntänyt todistuksen vähäpäästöisyydestä;
c) asianomaisen viranomaisen antaman todistuksen mukaan Yhdysvaltojen liittovaltion vuonna 1985 tai myöhemmin käyttöön otetuille henkilöautoille asettamien vaatimusten (Code of Federal Regulations,§ 86. . .) mukainen;
d) asianomaisen viranomaisen antaman todistuksen mukaan Sveitsin 1 päivänä lokakuuta 1987 voimaan tulleiden määräysten (FAV-1, Verordnung §ueber die Abgasemissionen leichter Motorwagen, 22.10.1986) mukainen;
e) asianomaisen viranomaisen antaman todistuksen mukaan Itävallan 1 päivänä tammikuuta ja 1 päivänä lokakuuta 1987 voimaan tulleiden määräysten mukainen;
f) asianomaisen viranomaisen antaman todistuksen mukaan Ruotsin mallivuodesta 1989 voimaan tulevien määräysten (A 12, Kungörelse med föreskrifter om avgasrening för vissa bilar, 15.10.1987) mukainen;
g) asianomaisen viranomaisen antaman todistuksen mukaan Norjan 1 päivänä tammikuuta 1989 voimaan tulevien määräysten (Avgasser fra motorvogner, 4.12.1987) mukainen, milloin kysymys on ottomoottorilla varustetusta autosta;
h) asianomaisen viranomaisen antaman todistuksen mukaan Saksan liittotasavallan 24 päivänä kesäkuuta 1985 antamien määräysten (StVZO§ 47, Anlage XXIII) mukainen; tai
i) e-hyväksytty ohjesäännön n:o 88/76 liitteen III a mukaisesti.
2. Edellä 1 momentissa tarkoitettu hyväksyminen voidaan laajentaa koskemaan uusia automalleja, joissa käytetään samaan, 11 b§:n 3 momentissa määriteltyyn moottoriperheeseen kuuluvaa moottoria. Hyväksyminen voidaan laajentaa vain siinä tapauksessa, että uuden automallin päästöjen voidaan arvioida olevan alemmat tai enintään yhtä suuret kuin sen automallin, jolle hyväksyminen on alunperin myönnetty. Päästöjä arvioitaessa on otettava huomioon ainakin auton paino, korin poikkipinta-ala ja muoto, moottorin teho ja voimansiirron välityssuhteet.
3. Edellä 1 momentissa tarkoitettu todistus ja valmistajan vakuutuksen tai ulkomaisen todistuksen perusteella myönnetty hyväksyminen voidaan peruuttaa, jos autorekisterikeskus suorittamiensa pistokokeiden tai c-i kohdassa tarkoitetuilta viranomaisilta saadun tiedon perusteella toteaa, etteivät todistuksen tarkoittamaa mallia olevat autot enää täytä hyväksymisen edellytyksiä. Ministeriö määrää erikseen pistokokeiden suorittamisesta ja perusteista, jotka aiheuttavat myönnetyn todistuksen peruuttamisen.
4. Ministeriö voi määrätä, että 1 momentin c-i kohdissa tarkoitetut todistukset hyväksytään ainoastaan siinä tapauksessa, että asianomaisessa maassa vastavuoroisesti hyväksytään Suomessa suoritetut testit ja asianomaisen viranomaisen myöntämä hyväksyminen.
1. Edellä 18 a-18 f§:ssä tarkoitettuja määräyksiä ei sovelleta:
a) henkilöautoon, jonka kantavuus on suurempi kuin 760 kg;
b) henkilöautoon, joka on muutettu kantavuudeltaan yli 760 kg:n pakettiautosta;
c) maastohenkilöautoon;
d)muuttotavarana tullattuun henkilöautoon;
e) ulkovallan edustuston tai diplomaattikunnan jäsenen hallinnassa olevaan henkilöautoon;
f) nopeuskilpailussa käytettävään henkilöautoon, jonka moottoria nopeuskilpailusääntöjen mukaan saa virittää, autoa kilpailussa käytettäessä, kilpailuun mentäessä ja sieltä palattaessa; eikä
g) autoon, jonka valmistusvuoden päättymisestä on kulunut vähintään 25 vuotta.
2. Otto- tai dieselmoottorilla varustetun 1 momentissa tarkoitetun auton, g kohdassa tarkoitettua vähintään 25 vuotta vanhaa autoa lukuun ottamatta, pakettiauton ja kokonaispainoltaan enintään 3 500 kg:n erikoisauton tulee pakokaasujen osalta täyttää 18 a-18 f§:ssä annetut määräykset tai olla E-hyväksytty säännön n:o 15/04 tai vastaavan myöhemmän tahi e-hyväksytty ohjesäännön n:o 70/220/EEC mukaisesti, sellaisena kuin se on viimeksi muutettuna ohjesäännöllä n:o 83/351/EEC tai vastaavalla myöhemmällä ohjesäännöllä.
3. Dieselmoottorilla varustetun kuorma- ja linja-auton sekä kokonaispainoltaan yli 3 500 kg:n erikoisauton dieselmoottorin tulee pakokaasujen osalta olla E-hyväksytty säännön n:o 49 mukaisesti.
4. Dieselmoottorilla varustetun 2 ja 3 momentissa tarkoitetun auton tai sen moottorin tulee moottorin savutuksen suhteen olla E- hyväksytty säännön n:o 24/03 tai vastaavan myöhemmän mukaisesti, ellei auto täytä edellä 18 a ja 18 c§:ssä annettuja määräyksiä.
4. Moottoripyörän tulee pakokaasupäästöjen osalta olla E-hyväksytty säännön n:o 40/01 tai vastaavan myöhemmän mukaisesti.
4. Mopon tulee pakokaasupäästöjen osalta olla E-hyväksytty säännön n:o 47 mukaisesti.
1. Tämä asetus tulee voimaan 1 päivänä joulukuuta 1988.
2. Dieselmoottorilla varustetun kuorma- ja linja-auton sekä kokonaispainoltaan yli 3 500 kg:n erikoisauton tulee täyttää tämän asetuksen vaatimukset, jos se otetaan käyttöön Suomessa 1 päivänä tammikuuta 1989 tai sen jälkeen.
3. Moottoripyörä- ja mopomallin tulee täyttää tämän asetuksen vaatimukset, jos se tyyppikatsastetaan 1 päivänä tammikuuta 1990 tai sen jälkeen. Moottoripyörän ja mopon tulee täyttää tämän asetuksen vaatimukset, jos se otetaan Suomessa ensi kertaa käyttöön 1 päivänä tammikuuta 1991 tai sen jälkeen.
4. Otto- tai dieselmoottorilla varustetun 18 g§:n 1 momentissa tarkoitetun auton, 18 g§:n 1 momentin g kohdassa tarkoitettua vähintään 25 vuotta vanhaa autoa lukuunottamatta, sekä pakettiauton ja kokonaispainoltaan enintään 3 500 kg:n erikoisauton tulee täyttää tämän asetuksen vaatimukset, jos se otetaan Suomessa ensi kertaa käyttöön 1 päivänä tammikuuta 1990 tai sen jälkeen.
5. Uutta automallia olevan muun kuin 4 momentissa tarkoitetun henkilöauton tulee täyttää tämän asetuksen vaatimukset, jos se tyyppikatsastetaan 1 päivänä tammikuuta 1990 tai sen jälkeen.
6. Muun kuin 4 tai 5 momentissa tarkoitetun henkilöauton tulee täyttää tämän asetuksen vaatimukset, jos se otetaan Suomessa ensi kertaa käyttöön 1 päivänä tammikuuta 1992 tai sen jälkeen.
1 luku - Yleisiä säännöksiä3 § 11 a §11 b §11 c §2 luku - Rakenne ja varusteet12 §18 a §18 b §18 c §18 d §18 e §18 f §tarkoitettujen mittausohjeiden mukaisesti tai tutkittu tällaisessa laitoksessa ja jolle automallille autorekisterikeskus on näiden testien tai tutkimuslaitoksen antaman lausunnon perusteella myöntänyt todistuksen vähäpäästöisyydestä;18 g §19 § 20 §


text:
Avioliitto voidaan purkaa puolisoiden yhteisestä sopimuksesta, jos kaikki seuraavat edellytykset täyttyvät:
avioliiton solmimisesta on kulunut yli vuosi
molemmat puolisot ovat allekirjoittaneet avioerosopimuksen (osituksesta, lasten elatuksesta yms.)
molemmat puolisot ovat täysivaltaisia.
Tässä kohdassa käsitellyissä tapauksissa avioeron saa yksinkertaistetulla menettelyllä.
Avioliitto voidaan purkaa, jos toinen puolisoista jättää hakemuksen kotipaikkakuntansa alioikeudelle (apylinkės teismas) ja jos vähintään yksi seuraavista edellytyksistä täyttyy:
puolisot ovat asuneet yli vuoden erillään
toinen puolisoista on avioliiton solmimisen jälkeen julistettu vajaavaltaiseksi tuomioistuimen päätöksellä
toisen puolison olinpaikka on todettu tuntemattomaksi tuomioistuimen päätöksellä
toinen puolisoista suorittaa yli vuoden pituista vankeusrangaistusta suunnittelemattomasta rikoksesta.
Toisen tai molempien puolisoiden syyllisyyteen perustuva avioero: Avioeroa voi hakea, jos avioliitto on kariutunut toisen puolison syystä. Puolison katsotaan olevan syypää avioliiton kariutumiseen, jos hän on olennaisesti rikkonut aviovelvollisuuksiaan, sellaisina kuin ne on määritelty Liettuan siviililain (civilinis kodeksas) kolmannessa kirjassa (perheoikeus), siten että aviollinen yhteiselämä on käynyt mahdottomaksi.
Avioliiton katsotaan kariutuneen toisen puolison syystä, jos tämä on tuomittu suunnitelmallisesta rikoksesta tai on ollut uskoton tai käyttäytynyt väkivaltaisesti puolisoaan tai muita perheenjäseniä kohtaan tai on hylännyt perheensä eikä ole huolehtinut siitä yli vuoteen.
Vastaaja voi kiistää syyllisyytensä avioeromenettelyssä ja esittää näyttöä, jonka mukaan avioliiton kariutuminen on kantajan syytä. Asiaan liittyvät tosiseikat tutkittuaan tuomioistuin voi julistaa, että kumpikin puoliso on osasyyllinen avioliiton kariutumiseen. Tässä tapauksessa seuraukset ovat samat kuin avioliiton purkautuessa yhteisestä sopimuksesta.
Avioliitto päättyy, kun se puretaan tuomioistuimen päätöksellä tai kun toinen puoliso kuolee. Avioliitto voidaan purkaa puolisoiden yhteisellä suostumuksella, toisen puolison hakemuksesta tai toisen tai kummankin puolison syystä.
Avioliitto katsotaan puretuksi siitä päivästä alkaen, jona avioerotuomio saa lainvoiman. Tuomioistuimen on lähetettävä kopio avioerotuomiosta rekisteröitäväksi paikalliselle väestörekisteritoimistolle kolmen työpäivän kuluessa siitä, kun tuomio on saanut lainvoiman.
Avioeron jälkeen puoliso voi säilyttää aviossa saamansa sukunimen tai ottaa aiemman sukunimensä uudelleen käyttöön. Jos avioliitto purkautuu jommankumman puolison syystä, tuomioistuin voi toisen puolison pyynnöstä kieltää syylliseksi katsottua puolisoa säilyttämästä aviossa saamaansa sukunimeä, ellei puolisoilla ole yhteisiä lapsia.
Osituksen toteuttamistapa riippuu siitä, sovelletaanko lakisääteistä vai sopimuksenvaraista aviovarallisuusjärjestelmää. Jos avioehtosopimusta ei ole, ositukseen sovelletaan lakisääteistä järjestelmää. Aviovarallisuusjärjestelmistä säädetään siviililain (civilinis kodeksas) kolmannen kirjan III osan VI luvussa.
Jos jompikumpi puolisoista omistaa aviopuolisoiden yhteisen kodin, tuomioistuin voi vahvistaa toisen puolison oikeuden asua yhteisessä kodissa avioeron jälkeen, jos puolisoiden alaikäiset lapset jäävät asumaan hänen kanssaan. Asumisoikeus on voimassa, kunnes kaikki lapset ovat tulleet täysi-ikäisiksi. Jos puolisoiden yhteinen koti on vuokra-asunto, tuomioistuin voi siirtää vuokraoikeuden puolisolle, jonka luona alaikäiset lapset asuvat tai joka on työkyvytön, ja häätää toisen puolison, jos tämä on määrätty muuttamaan yhteisestä kodista eron yhteydessä.
Kun tuomioistuin antaa päätöksensä avioeroasiassa, se määrää samalla elatusavun maksamisesta avun tarpeessa olevalle entiselle puolisolle, ellei kysymystä elatusavusta ole ratkaistu puolisoiden välillä eron yhteydessä tehdyssä sopimuksessa. Puolisolla ei ole oikeutta elatusapuun, jos hänen varansa tai tulonsa riittävät kattamaan hänen elatuksensa. Puolison oletetaan tarvitsevan elatusapua, jos hän on puolisoiden yhteisen alaikäisen lapsen huoltaja tai jos hän on vanhuuden tai sairauden vuoksi työkyvytön. Jos puoliso ei ole pystynyt hankkimaan ammattipätevyyttä (suorittamaan opintojaan loppuun) avioliiton, perheen yhteisen edun tai lastenhoidon vuoksi, hänellä on oikeus vaatia entistä puolisoaan maksamaan opintojen loppuun suorittamisesta tai uudelleenkoulutuksesta aiheutuvat kustannukset.
Avioeroon syyllisellä puolisolla ei ole oikeutta elatusapuun.
Tuomioistuimen on elatusavusta ja sen määrästä päättäessään otettava huomioon avioliiton kesto, elatusavun tarve, kummankin puolison varat, terveydentila, ikä ja työkyky, se, kuinka todennäköisesti työtön puoliso saa työpaikan, ja muut olennaiset seikat.
Elatusapua pienennetään tai myönnetään ainoastaan väliaikaisesti tai elatusapu evätään seuraavissa tilanteissa:
avioliitto kesti alle vuoden
elatusapuun oikeutettu puoliso on tehnyt rikoksen toista puolisoa tai tämän lähisukulaista vastaan
elatusapuun oikeutettu puoliso on taloudellisissa vaikeuksissa omasta syystään
elatusapua vaativa puoliso ei osallistunut yhteisen omaisuuden kartuttamiseen tai vahingoitti tahallaan puolisonsa tai perheen etua avioliiton aikana.
Tuomioistuin voi edellyttää, että henkilö, joka on määrätty maksamaan entiselle puolisolleen elatusapua, antaa riittävän vakuuden velvoitteensa suorittamisesta. Elatusapu voidaan määrätä maksettavaksi kertasuorituksena, säännöllisinä kuukausierinä tai omaisuuden siirrolla.
Jos avioeroa on haettu puolison vammautumisen perusteella, hakijan on maksettava vammautuneen puolison kuntoutuksesta ja hoidosta, ellei niitä korvata valtion sosiaaliturvajärjestelmästä.
Elatusvelvollisen omaisuus voidaan asettaa takavarikkoon elatusapupäätöksen perusteella. Jos elatusvelvollinen laiminlyö maksuvelvollisuutensa, hänen omaisuuttansa voidaan käyttää elatusapumaksujen suorittamiseen lakisääteisellä menettelyllä.
Jos elatusvelvollinen kuolee, velvollisuus siirtyy hänen perillisilleen siinä määrin kuin kuolinpesän varat riittävät, riippumatta siitä, ovatko perilliset vastaanottaneet perinnön.
Jos elatusapua saava puoliso kuolee tai solmii uuden avioliiton, elatusapuvelvollisuus raukeaa. Edellisessä tapauksessa oikeus vaatia elatusrästien tai takautuvan elatusavun maksamista siirtyy elatusvelkojan perillisille. Jos uusi avioliitto purkautuu, entinen puoliso voi hakea uudelleen elatusapua edellyttäen, että hänen huollettavanaan tai hoidettavanaan on edellisestä avioliitosta syntynyt lapsi. Kaikissa muissa tapauksissa myöhemmän puolison velvollisuus maksaa elatusapua on etusijalla aikaisemman puolison elatusapuvelvollisuuteen nähden.
Sen jälkeen kun tuomioistuin on antanut asumuseropäätöksen, puolisot eivät enää asu yhdessä, mutta heidän muut oikeutensa ja velvollisuutensa pysyvät muuttumattomina. Asumusero voi olla ensiaskel kohti avioeroa. Se ei kuitenkaan estä puolisoita aloittamasta yhteiselämää uudelleen. Toisin kuin avioeron jälkeen, asumuserossa olevat puolisot eivät saa mennä uudelleen naimisiin, koska he eivät ole eronneet virallisesti.
Toinen puoliso voi hakea tuomioistuimelta asumuseroa tietyissä olosuhteissa, jotka eivät välttämättä johdu toisesta puolisosta mutta joiden vuoksi puolisoiden yhteiselämä on muuttunut sietämättömäksi tai mahdottomaksi tai voisi vakavasti vahingoittaa puolisoiden alaikäisten lasten etua tai puolisot eivät enää halua asua yhdessä. Puolisot voivat yhdessä hakea tuomioistuimelta asumuseroa sillä edellytyksellä, että he ovat allekirjoittaneet erillisen sopimuksen, jossa määrätään alaikäisten lasten asumisjärjestelyistä, elatuksesta ja koulutuksesta sekä puolisoiden omaisuuden jakamisesta ja keskinäisestä elatuksesta.
Asumusero ei vaikuta puolisoiden oikeuksiin ja velvollisuuksiin yhteisten alaikäisten lasten suhteen. Puolisot vain asuvat erillään. Tuomioistuin antaa asumuseropäätöksen yhteydessä aina myös omaisuuden jakamista koskevan päätöksen, ellei tästä ole sovittu puolisoiden välisessä avioehtosopimuksessa. Asumuseron varallisuusoikeudelliset seuraukset tulevat voimaan heti asian käsittelyn alkaessa.
Ellei toista puolisoista katsota syylliseksi eroon, kumpi tahansa puoliso voi pyytää tuomioistuinta määräämään, että asumuseron varallisuusoikeudelliset vaikutukset puolisoiden omaisuuteen ovat voimassa takautuvasti siitä päivästä, jona puolisoiden yhteiselämä tosiasiallisesti päättyi. Jos jompikumpi puoliso kuolee asumuseropäätöksen antamisen jälkeen, eloonjäänyt puoliso säilyttää kaikki hänelle lain mukaan kuuluvat oikeudet, ellei tuomioistuin ole todennut häntä syylliseksi eroon. Samaa sääntöä sovelletaan, kun tuomioistuin myöntää asumuseron puolisoiden yhteisestä hakemuksesta, ellei puolisoiden välisessä asumuserosopimuksessa toisin määrätä. Eloonjäänyt puoliso ei kuitenkaan voi periä edesmenneen puolisonsa omaisuutta.
Tuomioistuin voi määrätä asumuseropäätöksen antamisen yhteydessä, että eroon syyllinen puoliso maksaa toiselle puolisolle elatusapua, jos tämä on avun tarpeessa, ellei kysymystä elatusavusta ole ratkaistu puolisoiden välisessä asumuserosopimuksessa.
Asumusero päättyy, jos puolisot aloittavat yhteiselämän uudelleen ja siten vahvistavat aikovansa elää pysyvästi yhdessä. Asumusero päättyy myös, jos tuomioistuin antaa päätöksen, jossa se hyväksyy asumuseron päättymistä koskevan puolisoiden yhteisen hakemuksen ja kumoaa aiemman asumuseropäätöksensä. Kun puolisot aloittavat yhteiselämän uudelleen, heidän omaisuutensa pysyy erillisenä, kunnes he valitsevat toisen aviovarallisuusjärjestelmän tekemällä uuden avioehtosopimuksen.
Asumuseron päättymisellä on oikeusvaikutuksia kolmansiin vain siinä tapauksessa, että puolisot tekevät uuden avioehtosopimuksen ja rekisteröivät sen siviililain 3.103 §:ssä säädetyllä menettelyllä.
Jos puolisot ovat olleet asumuserossa yli vuoden ajan tuomioistuimen päätöksen voimaantulosta, kumpi tahansa puoliso voi hakea avioeroa.
Avioliiton voi mitätöidä ainoastaan tuomioistuin. Avioliitto, jonka tuomioistuin on julistanut mitättömäksi, on mitätön takautuvasti solmimishetkestä alkaen.
Avioliiton mitätöinnin oikeudelliset seuraukset (ks. kohta 9) riippuvat siitä, ovatko puolisot toimineet tai onko ainakin toinen heistä toiminut avioliittoa solmiessaan vilpittömin mielin. Joka tapauksessa laki suojelee mitättömäksi julistetusta avioliitosta syntyneitä lapsia (heidät katsotaan avioliitossa syntyneiksi). Avioliiton mitätöinnin jälkeen osapuolet voivat solmia uuden avioliiton tai rekisteröidä parisuhteen.
Avioliitto voidaan julistaa mitättömäksi, jos seuraavat avioliiton solmimisen edellytykset eivät ole täyttyneet:
Avioliiton voi solmia vain vastakkaista sukupuolta olevan henkilön kanssa.
Mies ja nainen voivat solmia avioliiton ainoastaan vapaasta tahdostaan. Uhkailu, pakottaminen, erehdyttäminen ja muu vapaan tahdon puute ovat mitätöintiperusteita.
Voidakseen solmia avioliiton molempien puolisoiden on pitänyt täyttää solmimispäivään mennessä 18 vuotta. Jos alle 18-vuotias haluaa avioitua, tuomioistuin voi hakemuksesta alentaa vähimmäisavioikää enintään kaksi vuotta yksinkertaistetulla menettelyllä. Merkittävä syy ikärajan alentamiselle on raskaus. Tuomioistuin voi sallia raskaana olevan naisen avioitumisen myös ennen 16 vuoden ikää.
Henkilö, joka on julistettu vajaavaltaiseksi lainvoimaisella tuomioistuimen päätöksellä, ei saa solmia avioliittoa. Jos käy ilmi, että tuomioistuimessa on pantu vireille kanne, jonka tarkoituksena on suunnitellun avioliiton toisen osapuolen julistaminen vajaavaltaiseksi, avioliiton rekisteröintiä on lykättävä, kunnes tuomioistuimen päätös on saanut lainvoiman.
Henkilö, joka on avioliitossa eikä ole saanut avioeroa laissa säädetyn menettelyn mukaisesti, ei saa solmia uutta avioliittoa.
Vanhemman ja lapsen, adoptiovanhemman ja adoptiolapsen, isovanhemman ja lapsenlapsen, sisarusten tai puolisisarusten, serkusten sekä tädin tai sedän ja veljen tai sisaren lapsen väliset avioliitot ovat kiellettyjä.
Myös lumeavioliitto voidaan mitätöidä. Avioliitto, joka on solmittu pelkästään muodon vuoksi ilman aikomusta perustaa oikeudellista perhesuhdetta, voidaan mitätöidä kumman tahansa puolison tai syyttäjän hakemuksesta.
Avioliitto voidaan mitätöidä, jos toinen puolisoista ei solminut sitä vapaasta tahdostaan. Puoliso voi hakea avioliiton mitätöintiä, jos hän voi todistaa, että hän ei avioliittoa solmittaessa kyennyt ymmärtämään toimintansa seurauksia tai hallitsemaan toimintaansa. Samoin hän voi hakea mitätöintiä, jos hänet on suostuteltu avioliittoon uhkailulla, pakottamisella tai petoksella.
Puoliso voi hakea mitätöintiä myös siinä tapauksessa, että hän on suostunut avioliittoon vakavan virheen seurauksena. Virhe katsotaan vakavaksi, kun toiseen osapuoleen liittyy tosiseikkoja, joiden vuoksi puoliso ei olisi suostunut avioliittoon, jos hän olisi tiennyt niistä. Virheen oletetaan olevan vakava seuraavissa tapauksissa: i) normaali perhe-elämä on mahdotonta toisen osapuolen terveydentilan tai seksuaalisen poikkeavuuden vuoksi tai ii) toinen osapuoli on tehnyt vakavan rikoksen.
Myöhemmin mitätöidyn avioliiton lapsia pidetään avioliitossa syntyneinä. Jos molemmat puolisot ovat toimineet vilpittömin mielin, toisin sanoen he eivät ole tienneet eivätkä ole voineet tietää avioliiton esteen olemassaolosta, avioliiton oikeudelliset seuraukset (vaikka se olisi julistettu pätemättömäksi) ovat perintöoikeutta lukuun ottamatta samat kuin jos avioliitto olisi ollut pätevä. Tuomioistuimen päätöksessä on esitettävä todisteet siitä, että puolisot ovat toimineet vilpittömin mielin.
Jos vilpitön mieli puuttuu, mitätöinnillä on seuraavat oikeusvaikutukset: Kun toinen puoliso on toiminut vilpittömästi, hänellä on avioliitossa olevan henkilön oikeudet. Kun kumpikin puoliso on toiminut vilpillisesti, mitätöity avioliitto ei anna kummallekaan osapuolelle avioliittoon perustuvia oikeuksia. Kummallakin on oikeus omaan omaisuuteensa, mukaan lukien toiselle annetut lahjat.
Jos vilpittömin mielin toiminut puoliso tarvitsee elatusapua, hänellä on oikeus hakea sitä vilpillisin mielin toimineelta puolisolta enintään kolmen vuoden ajaksi. Elatusavun määrästä päättää tuomioistuin, joka ottaa huomioon kummankin osapuolen taloudellisen tilanteen.
Tuomioistuin voi määrätä elatusavun suorittamisesta kuukausierinä tai kertamaksuna. Jos jommankumman puolison asema muuttuu, puoliso, jonka etua asia koskee, voi hakea tuomioistuimelta elatusmaksujen korottamista, alentamista tai lopettamista. Määräys maksaa elatusapua vilpittömin mielin toimineelle puolisolle raukeaa ilman eri toimenpiteitä, kun kolmen vuoden elatusapukausi päättyy tai jos elatusavun saaja solmii uuden avioliiton.
Liettuassa ei ole lainsäädäntöä vaihtoehtoisista keinoista avioeroon liittyvien oikeusriitojen ratkaisemiseksi, joten ne voidaan ratkaista ainoastaan tuomioistuimessa.
Puolisoiden yhteisestä sopimuksesta tehtävä avioerohakemus on jätettävä jommankumman puolison asuinpaikkakunnan alioikeuteen (apylinkės teismas). Hakemuksessa on ilmoitettava avioeron perusteet ja se, miten hakija aikoo täyttää velvollisuutensa toista puolisoa ja heidän alaikäisiä lapsiaan kohtaan. Lisäksi hakemuksessa on annettava muut siviiliprosessilain 384 artiklassa edellytetyt tiedot.
Toisen puolison yksin tekemä avioerohakemus on jätettävä hakijan asuinpaikkakunnan alioikeuteen.
Toisen puolison syyllisyyteen perustuva avioerohakemus on jätettävä vastaajan asuinpaikkakunnan alioikeuteen. Jos hakijan luona asuu alaikäisiä lapsia, hakemus voidaan tehdä edellisestä poiketen myös hakijan asuinpaikkakunnan alioikeuteen.
Avioliiton mitätöintiä koskeva hakemus on tehtävä vastaajien tai toisen vastaajan asuinpaikkakunnan tuomioistuimeen.
Asumuserohakemusta käsittelee vastaajan asuinpaikan tuomioistuin.
Maksuttoman oikeusavun antamisesta vähävaraisille hakijoille säädetään valtion takaamaa oikeusapua koskevassa laissa (Lietuvos Respublikos Valstybės garantuojamos teisinės pagalbos įstatymas). Oikeusapua myönnetään myös perheoikeudellisissa asioissa.
Voi. Avioeroa tai avioliiton mitätöintiä koskevasta päätöksestä on mahdollista valittaa muutoksenhakumenettelyitä koskevien yleisten säännösten mukaisesti.
Toisessa jäsenvaltiossa tehty avioero-, asumusero- tai mitätöintipäätös tunnustetaan Liettuassa neuvoston asetuksen (EY) N:o 2201/2003 säännösten mukaisesti. Jäsenvaltiossa annettu tuomio tunnustetaan asetuksen mukaan muissa jäsenvaltioissa ilman eri menettelyä.
Asianosainen voi vastustaa toisessa jäsenvaltiossa tehdyn avioero-, asumusero- tai mitätöintipäätöksen tunnustamista neuvoston asetuksen (EY) N:o 2201/2003 mukaisesti.
Asetuksen 21 artiklan mukaisesti asianosainen voi myös pyytää alioikeudelta päätöstä, jonka mukaan toisessa jäsenvaltiossa annettua päätöstä ei tunnusteta Liettuassa.
Henkilö, jonka osalta päätöksen tunnustamista haetaan, voi vastustaa sen tunnustamista Liettuassa myös siinä tapauksessa, että tunnustamismenettely on jo käynnissä tai että alioikeus on jo päättänyt tunnustaa päätöksen. Vastaaja voi vastustaa päätöksen tunnustamista Liettuassa valittamalla alioikeuden tunnustamispäätöksestä. Asetuksen 33 artiklan mukaisesti alioikeuden tuomioon toisessa jäsenvaltiossa annetun päätöksen tunnustamisesta voidaan hakea muutosta aluetuomioistuimessa (apygardos teismas).
Vastaaja voi vastustaa toisessa jäsenvaltiossa annetun päätöksen tunnustamista asetuksen 22 artiklassa tarkoitetuilla perusteilla.
Asumuseroon ja avioeroon sovelletaan puolisoiden vakituisen asuinpaikan lakia. Jos puolisoilla on eri asuinpaikka, sovelletaan sen maan lakia, jossa heillä oli viimeksi yhteinen vakituinen asuinpaikka tai, jos tämä ei ole mahdollista, sen maan lakia, jossa asiaa käsittelevä tuomioistuin sijaitsee. Jos puolisot ovat saman maan kansalaisia ja jos tämän maan laki ei salli avioeroa tai asettaa sille erityisehtoja, avioero voidaan myöntää Liettuan lakien mukaisesti, jos toinen puolisoista on myös Liettuan kansalainen tai asuu vakituisesti Liettuassa.
Päivitetty viimeksi: 21/10/2019

matches: tuomioistuin tuomioistuin tuomioistuin tuomioistuin tuomioistuin Tuomioistuin tuomioistuin Tuomioistuin tuomioistuin tuomioistuin Tuomioistuin tuomioistuin tuomioistuin tuomioistuin Tuomioistuin Tuomioistuin tuomioistuin


text:
Lunastaminen | asoyriidat.fi
Asunto-osakkeen lunastaminen
Asunto-osake on vapaasti myytävissä, jollei yhtiöjärjestyksessä ole sitä koskevia rajoituksia. Asunto-osakeyhtiön osakkeen luovutusrajoituksista on säädetty asunto-osakeyhtiölain 2 luvun 5 §:ssä, joka on alempana samoin kuin HE 24/2009.Lisäksi alla keskeiset KKO ja HO ratkaisut lunastustilanteisiin ja riitoihin. Huomioi onko kyseessä asunto-osaketyhtiö vai kiinteistöosakeyhtiö vai tavallinen osakeyhtiö. Lunastustilanteet ovat käytännössä hyvin vaikeaselkoisia. Yhtiöjärjestys tulisikin tehdä varsinkin vanhemmissa yhtiöissä selvemmäksi ja sisällyttää siihen tarkemmin eri lunastustilanteet, jotta turhilta riidoilta vältyttäisiin.
Lunastuslausekkeen ottaminen yhtiöjärjestykseen tapahtuu 2/3 määräenemmistöllä ja kaikkien osakkeenomistajien suostumuksella. Poistaminen tapahtuu pelkällä 2/3 määräenemmistöllä. Muuttamisen vaatima menettely riippuu siitä kiristetäänkö vai lievennetäänkö lunastustilanteita.
KKO 2020
VL:2020-55 Valituslupa myönnetty, käsittely kesken
Asunto-osakeyhtiö, Osakkeen lunastaminen
Turun hovioikeus 8.5.2019 S18/23
Asunto-osakeyhtiön yhtiöjärjestykseen sisältyvän lunastuslausekkeen mukaan osakkeenomistajan tuli käyttää lunastusoikeuttaan 14 päivän kuluessa siitä, kun hallitus oli antanut kaikille osakkeenomistajille tiedon lunastusoikeudesta. Yhtiöjärjestyksen määräyksen mukaan tiedonannot osakkaille tapahtuivat joko toimittamalla ne todistettavasti kirjallisesti kullekin osakkeenomistajalle tai tietyillä julkaisutavoilla. Kysymys lunastusajan määräytymisestä, kun yhtiöjärjestyksen määräykset poikkesivat sekä lunastusajan pituuden että sen alkamisajankohdan osalta asunto-osakeyhtiölain 2 luvun 5 §:n 2 momentin osittain pakottavista säännöksistä.
KKO 2017:2
Katso https://www.asuntokaupanvirheet.fi/kko20172-osakekauppa-lunastus-osuus-hylatty-
KKO 2013:75
Osakeyhtiö - Osakkeen lunastaminen - Lunastuslauseke
Kiinteistöosakeyhtiön yhtiöjärjestykseen sisältyvää lunastuslauseketta oli muutettu vuonna 1981 siten, ettei uusi lunastuslauseke vastannut tuolloin voimassa olleen vuoden 1978 osakeyhtiölain pakottavia säännöksiä lunastusvaatimuksen esittämiselle määrätyn ajan osalta. Tällaista lunastuslauseketta on sanotun lain nojalla pidetty tehottomana, mistä on katsottu seuraavan, ettei osakeyhtiössä ole ollut lunastusoikeutta (KKO:1984-II-170 KKO:1992:8).
KKO 2008:64 ( https://www.asoyriidat.fi/kko200864-osakkeen-lunas... ) Lunastaminen ja osakkeenomistajan muutostyö
Asunto-osakkeiden ostajien oli korvattava osakkeiden lunastajalle huoneiston arvonalennus, joka oli aiheutunut heidän lunastusaikana aloittamistaan kunnostustöistä.
Turun hovioikeus 20.9.2007 1841 https://www.finlex.fi/fi/oikeus/ho/2007/tho2007184...
Yhteisomistussuhteen purkaminen, Lunastuslauseke
Lunastuslausekkeella ei merkitystä yhteisomistussuhteen purkamisessa.
KKO:2004:91 ( https://www.asoyriidat.fi/kko200491-osakkeen-lunas... )
Korkeimman oikeuden ratkaisusta ilmenevillä perusteilla osakkeen kauppaa pidettiin kokonaan lunastuksenalaisena ja C:n lunastusvaatimuksen olisi siten pitänyt koskea myös A:n saantoa.
KKO 1999:42 https://finlex.fi/fi/oikeus/kko/kko/1999/19990042
Asunto-osakeyhtiö, Osakkeen lunastaminen, Yhtiöjärjestyksen kohtuullistaminen
Asunto-osakeyhtiön yhtiöjärjestykseen ennen asunto-osakeyhtiölain (809/1991) voimaantuloa otetun lunastuslausekkeen lunastushintaa koskevaa määräystä muutettiin varallisuusoikeudellisista oikeustoimista annetun lain 36 §:n nojalla.
KKO 4729/19.12.1994, julkaisematon
KKO 1992:196 https://finlex.fi/fi/oikeus/kko/kko/1992/19920196
Osakeyhtiö, Osakkeen lunastaminen, Oikeustoimi, Oikeustoimen kohtuullistaminen
Osakkeenomistajan myytyä osakeyhtiön kaikkiaan 13 500 osakkeesta 6 042 osaketta yhtiö oli yhtiöjärjestyksen lunastuslausekkeen nojalla lunastanut luovutetut osakkeet niiden verotusarvon puolitoistakertaisesta määrästä, mikä oli runsas kolmannes niiden käyvästä arvosta. Kun lunastus tapahtui osakepääomaa alentamatta, jäljelle jäävien osakkeiden osuus yhtiössä ja niiden arvo kasvoivat huomattavasti. Näiden osakkeiden omistajien katsottiin saaneen yhtiön suorittaman lunastuksen johdosta kohtuuttoman edun osakkeiden ostajan ja viime kädessä niiden myyjän kustannuksella. Kohtuuttomuuden poistamiseksi lunastushintaa soviteltiin. Ään.
KKO 1992:117 https://finlex.fi/fi/oikeus/kko/kko/1992/19920117
Lunastuslausekkeen mukaan asunto-osakeyhtiön osakkeenomistajalla oli oikeus lunastaa yhtiöön kuulumattomalle myydyt tai muulla tavoin vastikkeellisesti luovutetut osakkeet luovutushinnasta luovutuksen saajalta. Yhtiön osakkeenomistaja oli kaupan muotoon laaditulla sopimuksella luovuttanut erään huoneiston hallintaan oikeuttavat osakkeet pojalleen hinnalla, joka oli noin neljäsosa osakkeiden käyvästä arvosta. Kun luovutuksen pääasiallinen tarkoitus oli ollut osakkeiden lahjoittaminen luovutuksensaajalle, luovutusta ei pidetty lunastuslausekkeessa tarkoitettuna osakkeiden vastikkeellisena luovutuksena. Ään.
KKO 1992:88 https://finlex.fi/fi/oikeus/kko/kko/1992/19920088
Yhtiöjärjestyksen mukaan vastikkeettomasti luovutettujen osakkeiden lunastushinta määräytyi viimeiseen tilinpäätökseen perustuvan arvon mukaisesti. Yhtiöjärjestyksen määräystä soviteltiin ja lunastushinnaksi määrättiin osakkeiden käypä hinta siirtohetkellä.
KKO 1992:66 https://finlex.fi/fi/oikeus/kko/kko/1992/19920066
Vahingonkorvaus, Osakeyhtiön hallitus
Osakkeenomistaja, joka oli noudattanut osakeyhtiön hallituksen antamaa virheellistä lunastusohjausta, oli menettänyt oikeutensa osakkeiden lunastamiseen. Kun lunastusohjauksen antamiseen osallistunut hallituksen jäsen oli yhtiöjärjestystä rikkomalla aiheuttanut vahinkoa osakkeenomistajalle, hänet velvoitettiin osakeyhtiölain nojalla korvaamaan vahinko ilman vahinkolajeihin kohdistuvia rajoituksia. Yhtiö oli myös vastuussa vahingoista. Ään.
KKO 1992:8 https://finlex.fi/fi/oikeus/kko/kko/1992/19920008
Asunto-osakeyhtiön yhtiöjärjestykseen 2.5.1895 osakeyhtiöistä annetun lain voimassa ollessa otettua lunastuslauseketta oli 29.9.1978 annetun osakeyhtiölain voimaan tultua muutettu. Kun muutettu lunastuslauseke ei vastannut uuden lain 3 luvun 3 §:n 1 momentin pakottavia määräyksiä, lunastuslauseke oli tehoton eikä yhtiössä ollut lainkaan lunastusoikeutta. Ään.
KKO 1990:116 https://finlex.fi/fi/oikeus/kko/kko/1990/19900116
Osakeyhtiö, Osakkeen lunastaminen, Tallettaminen
Osakkeiden lunastaja oli yhtiöjärjestyksessä olevan määräyksen mukaisesti tallettanut lunastusmaksun asuntoosakeyhtiön hallitukselle, koska osakkeiden ostaja ei ollut ottanut maksua vastaan. Lunastusriidan ratkettua ostajan vahingoksi yhtiön hallitus oli luovuttanut lunastusmaksun ostajalle kieltäytyen maksamasta ostajan sille talletusajalta vaatimaa korkoa. Ostajan kanteesta yhtiö velvoitettiin suorittamaan lunastusmaksulle korkoa talletusajalta rahalaitoksen talletustilin korkokannan mukaan. Ään.
KKO 1988:83 https://finlex.fi/fi/oikeus/kko/kko/1988/19880083
Asunto-osakeyhtiön yhtiöjärjestyksessä oleva lunastuslauseke koski osakkeiden siirtymistä yhtiön ulkopuoliselle uudelle omistajalle. Kommandiittiyhtiön ainoa vastuunalainen yhtiömies oli siirtänyt kommandiittiyhtiön omistamat osakkeet itselleen. Yhtiömiestä ei pidetty yhtiöjärjestyksen tarkoittamana ulkopuolisena uutena omistajana.
KKO 1988:25 https://finlex.fi/fi/oikeus/kko/kko/1988/19880025
Asunto-osakeyhtiön yhtiöjärjestyksen lunastuslausekkeen mukaan oli myymällä luovutettujen osakkeiden lunastushinta "sivullisen ( osakkeista ) tarjoama hinta". Lunastushintaan ei kuulunut kaupassa maksamatta jääneelle kauppahinnan osalle suoritettavaksi sovittu korko.
KKO 1988:19 https://finlex.fi/fi/oikeus/kko/kko/1988/19880019
Yhtiöjärjestyksen mukaan yhtiön osakkaalla oli oikeus lunastaa yhtiön ulkopuolella olevalle henkilölle siirretyt osakkeet "neljäntoista (14) päivän kuluessa siitä, kun siirrosta on yhtiön hallitukselle ilmoitettu." A oli ostettuaan yhtiön osakkeita ilmoittanut siitä suullisesti yhtiön hallitukselle. Sen jälkeen hän oli puhelimitse ilmoittanut osakkeiden numerot, ostajan nimen ja kauppahinnan. Vasta tämän jälkeen hän oli antanut hallitukselle jäljennöksen kauppakirjasta. Lunastusaika alkoi puhelimitse tehdystä ilmoituksesta.
KKO 1987:89 https://finlex.fi/fi/oikeus/kko/kko/1987/19870089
Osakekaupan purkaminen sen jälkeen kun kaupasta oli ilmoitettu osakeyhtiön hallitukselle ei vaikuttanut lunastusvaatimuksen esittäneen oikeuteen.
KKO 1986 II 115 https://finlex.fi/fi/oikeus/kko/kko/1986/19860115t
Asianosaisten ennen alioikeuden päätöksen julistamista tekemä sopimus siitä, ettei alioikeuden päätökseen haeta muutosta, katsottiin pätemättömäksi. Ään.
Asunto-osakeyhtiön osakkeiden kahden yhteisomistajan katsottiin voivan vain yhdessä käyttää osakkeisiin liittyvää lunastusoikeutta. Toisen yhteisomistajan suostumuksella katsottiin yhteisomistajalla kuitenkin olevan oikeus yksin lunastaa sivulliselle myydyt osakkeet. Ään.
KKO 1986 II 114 https://finlex.fi/fi/oikeus/kko/kko/1986/19860114t
Asunto-osakeyhtiö, Osakkeiden lunastaminen, Oikeustoimilaki
Yhtiöjärjestyksen määräystä oikeudesta lunastaa osake ei voitu jättää huomioon ottamatta varallisuusoikeudellisista oikeustoimista annetun lain ( oikeustoimilain ) 36 §:n perusteella.
Lunastusoikeuden toteuttamista tarkoittava oikeustoimi voitiin sitä vastoin kumota lain pätemättömyysperusteilla.
KKO 1984 II 207 https://finlex.fi/fi/oikeus/kko/kko/1984/19840207t
Osakeyhtiö, Osakkeen lunastaminen, Lunastusmenettely
Osakeyhtiö A:n yhtiöjärjestyksen mukaan osakkeenomistajan tuli esittää lunastusvaatimuksensa kirjallisesti yhtiölle kuukauden kuluessa siitä, kun osakkeen siirtymisestä oli hallitukselle ilmoitettu. Määräaika luettiin alkavaksi siitä, kun osakkeiden kauppakirja oli jätetty osakeyhtiön toimipaikkana olleeseen kiinteistötoimistoon. Ään.
Ks. myös KKO:1952-II-25
KKO 1984 II 170
As.oy:n 2.5.1895 annetun vanhan OYL:n voimassa ollessa kaupparekisteriin merkityssä yhtiöjärjestyksessä oli ollut sanotun lain 32 §:ään perustunut määräys osakkeenomistajan lunastusoikeudesta. Se oli pyritty muuttamaan 29.9.1978 annetun uuden OYL:n voimaantulon jälkeen kaupparekisteriin merkityssä uudessa yhtiöjärjestyksessä uuden OYL:n mukaiseksi. Uuden yhtiöjärjestyksen lunastuslauseke ei kuitenkaan esitettävän lunastusvaatimuksen ajan ja esittämistavan osalta täyttänyt uuden lain 3 luvun 3 §:n 1 momentin 4 kohdan pakottavaa määräystä. Tämän vuoksi se oli tehoton.
KKO 1980 II 19
Osakkeiden lunastusvaatimus, joka lunastusajan viimeisen päivän satuttua sunnuntaiksi oli tehty seuraavana maanantaina, katsottiin liian myöhään tehdyksi.
KKO 1979 II 87
Vuoden 1895 OYL, Osakkeen lunastaminen, Lunastusoikeus
Jakamattoman kuolinpesän osakas ei saanut omaan lukuunsa käyttää pesään kuuluviin osakkeisiin liittyvää lunastusoikeutta.
KKO 1959 II 110
Osakeyhtiö, Osakkeen lunastaminen, Lunastusoikeus
Rekisteröimätön hautausapurengas myi as.oy:ssä omistamansa osakkeet yhdelle jäsenistään. Tämä katsottiin sellaiseksi ostajaksi, joka ei ennestään ollut yhtiön osakas, minkä vuoksi yhtiön osakkeenomistajalla katsottiin olevan yhtiöjärjestyksessä tarkoitettu lunastusoikeus. Ään
KKO 1947 II 105
Lunastuskanne hylättiin, koska ostajan jakamattoman kuolinpesän osakkaana jo oli katsottava osakkeet ostaessaan olleen osakkeenomistajana yhtiössä.
KKO 1944 II 136
Lunastuskanne hyväksyttiin, kun osakkeiden kauppa oli purettu vasta sen jälkeen, kun kaupasta oli tehty ilmoitus yhtiön hallitukselle.
KKO 1932:7
Lunastusoikeuden alaisten osakkeiden kauppaa ei saa peruuttaa sen jälkeen, kun joku vanhemmista osakkaista on ilmoittanut haluavansa käyttää luastusoikeuttaan.
Asunto-osakeyhtiölain 2 luku
Osakkeen siirrettävyys
Oikeus rajoittaa osakkeen siirtämistä
Yhtiöjärjestyksessä voidaan rajoittaa oikeutta siirtää osake vain 5 §:n mukaisesti, jollei muussa laissa toisin säädetä.
Samaan osakeryhmään kuuluvia osakkeita ei saa erikseen merkitä, luovuttaa tai muulla tavoin siirtää tai pantata, paitsi milloin huoneisto jaetaan tai osa siitä yhdistetään toiseen huoneistoon.
Yhtiöjärjestyksessä voidaan määrätä, että osakkeenomistajalla, yhtiöllä tai muulla henkilöllä on oikeus lunastaa osake, kun omistusoikeus osakkeeseen siirtyy toiselle muulta omistajalta kuin yhtiöltä. Lunastuslausekkeessa on määrättävä, keillä on lunastusoikeus.
1) lunastusoikeus koskee kaikkia omistusoikeuden siirtoja; lunastusoikeutta ei kuitenkaan ole, jos:
a) osakkeen saaja on yhtiön nykyinen osakkeenomistaja;
b) osakkeen saaja on edellisen omistajan perintökaaren (40/1965) 2 luvussa tarkoitettu sukulainen tai aviopuoliso; tai
2) kaikki samalla siirrolla siirtyvät osakkeet on lunastettava;
3) lunastushinta on osakkeen käypä hinta, jona osakkeiden kaupassa tai vaihdossa muun selvityksen puuttuessa pidetään sovittua hintaa;
4) hallituksen on ilmoitettava osakkeen siirtymisestä sille, jolla on oikeus lunastaa osake, kirjallisesti kahden viikon kuluessa siitä, kun hallitus on saanut huoneistotietojärjestelmästä annetun lain 10 §:n 3 momentissa tarkoitetun tiedon osakkeen siirtymisestä sekä muut ilmoituksen tekemistä varten tarvittavat tiedot; (28.12.2018/1330)
5) lunastusvaatimus on esitettävä yhtiölle tai yhtiön käyttäessä lunastusoikeuttaan osakkeen saajalle kuukauden kuluessa siitä, kun hallitus on saanut huoneistotietojärjestelmästä annetun lain 10 §:n 3 momentissa tarkoitetun tiedon osakkeen siirtymisestä sekä muut 4 kohdassa tarkoitetun ilmoituksen tekemistä varten tarvittavat tiedot; (28.12.2018/1330)
5 a) hallituksen on viipymättä ilmoitettava tieto lunastusoikeuden käyttämisestä Maanmittauslaitokselle; (28.12.2018/1330)
6) yhtiöllä on etuoikeus lunastukseen, ja hallitus ratkaisee arvalla muiden lunastukseen oikeutettujen etuoikeusjärjestyksen; sekä
7) lunastushinta on suoritettava kahden viikon kuluessa 5 kohdassa mainitun määräajan päättymisestä tai, jos lunastushintaa ei ole kiinteästi määrätty, lunastushinnan vahvistamisesta.
Yhtiöjärjestyksessä voidaan määrätä 2 momentin 1–3 ja 6 kohdassa säädetystä lunastuksen ehdosta toisin sekä 2 momentin 4, 5 ja 7 kohdassa säädettyä lyhyemmästä määräajasta. Kaikki samaan osakeryhmään kuuluvat osakkeet on kuitenkin lunastettava.
Ennen kuin on käynyt selville, käytetäänkö lunastusoikeutta, ei sillä, jolle osake on siirtynyt, ole yhtiössä muuta osakkeeseen perustuvaa oikeutta kuin oikeus hallita huoneistoa sekä oikeus yhtiön varojen jaossa ja etuoikeus osakeannissa. Tänä aikana häneen sovelletaan osakkeenomistajaa koskevia yhtiöjärjestyksen määräyksiä yhtiövastikkeen maksamisesta. Osakeannista johtuvat oikeudet ja velvollisuudet siirtyvät sille, joka käyttää lunastusoikeuttaan.
Lunastushinta on maksettava hallitukselle joko rahana tai sellaisella maksuvälineellä, josta Suomessa toimiva pankki vastaa. Maksettaessa lunastushinta pankkisiirtona maksupäivänä pidetään sitä päivää, jona maksaja on suorittanut lunastushinnan määrän pankille edelleen siirrettäväksi tai tehnyt muun vastaavan toimen maksun suorittamiseksi. Hallitus suorittaa lunastushinnan sille, jolta osake lunastetaan viivytyksettä sen jälkeen, kun lunastajan oikeus on kirjattu osakehuoneistorekisteriin. (28.12.2018/1330)
Yhtiö voi lunastaa osakkeen vain jakokelpoisilla varoilla. Lunastuksesta päättämiseen yhtiössä sovelletaan, mitä 18 luvun 4 §:ssä säädetään.
Jos lunastushinnan suuruutta koskevan yhtiöjärjestyksen määräyksen soveltaminen tuottaisi jollekin kohtuutonta etua, voidaan lunastushintaa sovitella.
Jos lunastuksesta on muussa laissa tästä pykälästä poikkeavia säännöksiä, niitä noudatetaan tämän pykälän asemasta.
HALLITUKSEN ESITYS 24/2009
4 §.Oikeus rajoittaa osakkeen siirtämistä. Pykälän 1 momentissa ehdotetaan säilytettäväksi voimassa olevan lain 10 §:stä ilmenevä periaate, jonka mukaan yhtiöjärjestykseen voidaan ottaa vain laissa nimenomaisesti säännellyt vaihdannanrajoituslausekkeet. Vaihdannanrajoituslausekkeet merkitsevät poikkeusta ehdotuksen 1 luvun 8 §:ssä ilmaistusta osakkeen vapaan siirrettävyyden periaatteesta. Vaihdannanrajoituslausekkeita koskevan niin sanotun tyyppipakkoperiaatteen säilyttämistä puoltavat ennen kaikkea selkeys ja pyrkimys tulkintavaikeuksien välttämiseen. Mainituista syistä ehdotetaan, että jatkossakin sallittuja olisivat vain voimassa olevassa asunto-osakeyhtiölaissa säännellyt lausekkeet eli lunastuslausekkeet sekä muualla laissa säädetyt luovutusrajoitukset.
Pykälä poikkeaa osakeyhtiölain 3 luvun 6 §:stä siten, että asunto-osakeyhtiön yhtiöjärjestykseen ei edelleenkään voisi ottaa suostumuslauseketta (ks. perustelut 1 luvun 8 §:n kohdalla).
Pykälän 2 momentissa todetaan voimassa olevaa lakia vastaavasti, että samaan osakeryhmään kuuluvia osakkeita ei saa erikseen merkitä, luovuttaa tai muulla tavoin siirtää tai pantata, paitsi milloin huoneisto jaetaan tai osa siitä yhdistetään toiseen huoneistoon. Säännös on edelleen tarpeen yhden huoneiston hallintaan oikeuttavan osakeryhmän eheyden rikkomisesta aiheutuvien ongelmien estämiseksi.
5 §.Lunastuslauseke. Pykälän 1 momenttiin ehdotetaan otettavaksi lunastuslausekkeen vähimmäissisällöstä säännökset, jotka osittain vastaavat voimassa olevan lain 11 §:n 1 momentin säännöksiä. Lunastuslausekkeen sisältöä koskevana vähimmäisvaatimuksena on momentin mukaan, että siitä käy ilmi lunastusoikeus ja lunastamiseen oikeutetut. Lunastusoikeus voisi nykyiseen tapaan olla osakkeenomistajalla, yhtiöllä tai muulla henkilöllä.
Momentti vastaa osakeyhtiölain 3 luvun 7 §:n 1 momenttia.
Lunastusoikeuden muuta sisältöä ja lunastusmenettelyä koskeva 2 momentti poikkeaa sääntelytekniikaltaan voimassa olevan lain 11 §:n 1 momentista, jossa edellytetään lunastusoikeutta ja -menettelyä koskevien kattavien määräysten ottamista yhtiöjärjestykseen. Oikeuskäytännössä (KKO 1984 II 170 ja 1992:8) on katsottu, että jos lunastuslauseke ei sisällä kaikkia lain edellyttämiä määräyksiä tai jos lunastuslausekkeen määräykset ovat lain pakottavien säännösten vastaisia, yhtiössä ei ole lainkaan lunastusoikeutta. Tällaista seuraamusta voidaan pitää osakkeenomistajien kannalta varsin yllättävänä. Sen vuoksi lakiin ehdotetaan otettavaksi lunastusoikeutta koskevat kattavat olettamasäännökset, jotka tulevat sovellettaviksi, jos yhtiöjärjestyksessä ei määrätä toisin tai jos yhtiöjärjestyksen määräykset ovat vastoin lain pakottavia säännöksiä. Lisäksi lakiin ehdotetaan pakottavia säännöksiä lunastusmenettelystä. Ehdotuksessa lunastusmenettely vakioidaan siten, että yhtiöjärjestyksessä ei voisi poiketa laista menettelyn osalta. Lisäksi lunastusmenettelyn määräaikoja lyhennetään niin, että riidattomassa lunastustilanteessa asian selvittämiseen kuluva aika lähes puolittuu. Nykyiset varsin pitkät määräajat voivat perustua osakeyhtiökäytäntöön ajalta, jolloin rahoituksen saatavuus, käytettävissä olevat maksutavat, tietoliikenneyhteydet ja muut lunastukseen vaikuttavat olosuhteet poikkesivat olennaisesti nykyisestä.
Momentin 1 kohdan olettamasäännöksen mukaan lunastusoikeus koskee lähtökohtaisesti kaikkia saantoja, joissa vastaanottaja on muu kuin yhtiön osakkeenomistaja tai luovuttajan tai muun saantomiehen sukulainen, puoliso tai testamentinsaaja.
Voimassa olevan lain 11 §:n 1 momentin 1 kohdan mukaan yhtiöjärjestyksessä on määrättävä, mitä saantotilanteita lunastusoikeus koskee. Ehdotetun olettamasäännön tarkoitus on kiinnittää yhtiöjärjestystä laativien erityistä huomiota siihen, että lunastuslausekkeen ulottamista myös osakkeenomistajien välisiin saantoihin ja osakkeenomistajan ja tämän sukulaisten tai aviopuolison välisiin saantoihin on syytä harkita huolellisesti. Perhepiirissä poikkeusta sovelletaan avio- ja perintöoikeudellisten saantojen lisäksi myös kauppaan ja vaihtoon. Aviopuolisoa koskevaa säännöstä sovelletaan myös henkilöihin, jotka elävät rekisteröidystä parisuhteesta annetussa laissa (950/2001) tarkoitetussa parisuhteessa.
Jos halutaan, että lunastusoikeus ei koske tietynlaisia muita saantoja tai että lunastusoikeus koskee osakkeenomistajien välisiä tai osakkeenomistajan ja tämän perheenjäsenten tai sukulaisten välisiä saantoja, tästä on nimenomaisesti määrättävä yhtiöjärjestyksessä. Lausekkeen soveltamisalaa voidaan rajoittaa myös sen suhteen, keiden välisestä saannosta on kysymys.
Tämä kohta poikkeaa osakeyhtiölain 3 luvun 7 §:n 1 momentin 1 kohdasta lähinnä perheenjäseniä koskevan poikkeuksen osalta. Osakeyhtiölaista poikkeava olettamasäännös on tarpeen, koska perustamisvaiheen jälkeen omistus yhtiössä yleensä vaihtuu uusille omistajille, jotka eivät ole osallistuneet yhtiöjärjestyksen laatimiseen. Asunto-osakeyhtiössä tarve osakkeiden vaihdannan rajoittamiseen on käytännön syistä harvinaisempaa kuin tavallisessa yksityisessä osakeyhtiössä. Edellä mainituista syistä osakkeiden uudet omistajat eivät usein kiinnitä riittävästi huomiota yhtiöjärjestyksessä määrättyyn osakkeiden vaihdannan rajoitukseen, minkä vuoksi osakeyhtiölaista poikkeava olettamasäännös on tarpeen.
Ehdotuksen valmistelun yhteydessä on harkittu olettamasäännökseen sisältyvän poikkeuksen laajentamista siten, että se koskisi myös osakkeenomistajan avopuolisoa. Olettamasäännöksen soveltamista myös avopuolison saantoon ei kuitenkaan ehdoteta, koska kaavamainen olettamasääntö olisi epäselvä. Avoliittoja ei ole yleisesti määritelty eikä avoliittoja rekisteröidä. Tämä voisi johtaa oikeudenmenetykseen osakkeen saajan tai lunastamiseen oikeutetun kohdalla.
Oikeusministeriössä valmistellaan lainsäädäntöä avopuolisoiden omaisuuden jaosta avoliiton päättyessä sekä perintökaaren 8 luvun avustusta ja hyvitystä koskevien säännösten uudistamista. Tässä yhteydessä ei ole harkittu ehdotettavaksi avoliiton rekisteröintiä, vaan määritellään avoliiton käsite avoliiton päättymiseen liittyvien avopuolisoiden välisten varallisuussuhteiden järjestämistä varten. Samalla harkitaan avopuolisoiden yhteisen kodin hallinnan sääntelyä avoliiton päättyessä. Oikeusministeriössä valmisteltava avoliittojen sääntely voisi lunastustilanteita silmällä pitäen vähentää avoliiton määrittelyyn liittyvää epäselvyyttä lähinnä niissä tapauksissa, joissa avoliiton olemassaolo on jo todettu suhteen päättymiseen liittyvällä tuomioistuimen päätöksellä.
Avopuolisoa koskevan erityisen olettamasäännöksen tarvetta vähentää se, että ehdotettu olettamasäännös koskee myös testamenttiin perustuvaa saantoa. Tarvittaessa yhtiöjärjestyksessä voidaan määrätä olettamasäännön soveltamisesta myös yhtiöjärjestyksessä määriteltyihin avoliittoihin.
Jos osake, joka siirtymisen perusteella voidaan lunastaa, siirtyy seuraavalle uudelle omistajalle ennen kuin lunastusaika on alkanut tai päättynyt tai ennen lunastusvaatimusta tai sen jälkeen, lunastukseen sovelletaan myös yleisiä oikeustoimia koskevia periaatteita (KKO 2008:64). Esimerkiksi lunastusuhan alaiselta ensimmäiseltä uudelta omistajalta ei voi siirtyä parempaa oikeutta kuin hänellä itsellään on.
Momentin 2 kohtaa vastaava olettamasäännös on voimassa olevan lain 11 §:n 2 momentissa. Tämä kohta vastaa osakeyhtiölain 3 luvun 7 §:n 1 momentin 2 kohtaa. Pykälän 3 momentin mukaan yhtiöjärjestyksessä voidaan määrätä voimassa olevaa lakia vastaavasti, että lunastusvaatimus voidaan rajoittaa koskemaan vain johonkin tai joihinkin osakeryhmiin kuuluvia osakkeita, jos omistusoikeuden siirto koskee useampaa osakeryhmää.
Momentin 3 kohdan olettamasäännön mukaan lunastushinta on osakkeen käypä hinta. Vastikkeellisessa saannossa käypänä hintana pidetään oikeustoimen osapuolten sopimaa hintaa, jollei käyvän hinnan näytetä poikkeavan tästä. Yhtiöjärjestyksessä voidaan määrätä lunastushinnasta tai sen laskemisessa käytettävistä perusteista toisin taikka täsmentää lain olettamasäännöstä.
Voimassa olevassa lain 11 §:n 1 momentin 3 kohdan mukaan lunastushinnan määräytymisen perusteesta on aina määrättävä yhtiöjärjestyksessä. Ehdotettu olettamasäännön taustalla on yhtiöissä yleisesti noudatettu käytäntö. Ei voida olettaa, että lunastuslauseketta laadittaessa tarkoituksena olisi antaa muille osakkeenomistajille vastikkeetonta etua osakkeen käypää arvoa alemman lunastushinnan muodossa, jollei tämä mahdollisuus ilmene yhtiöjärjestyksestä.
Tämä kohta vastaa osakeyhtiölain 3 luvun 7 §:n 1 momentin 3 kohtaa.
Momentin 4 kohdan pakottavan säännöksen mukaan hallituksen on ilmoitettava lunastukseen oikeutetulle osakkeen siirtymisestä. Yhtiön ilmoitusvelvollisuus alkaa, kun siitä kun osakkeen siirrosta on ilmoitettu yhtiölle ja kun esimerkiksi kaupan ehtojen mukaan omistusoikeus on siirtynyt. Ilmoitusvelvollisuuden kannalta ei ole merkitystä esimerkiksi sillä, että osakekirja on loppukauppahinnan maksun vakuutena myyjän tai pankin hallussa.
Ilmoitus on tehtävä kirjallisesti kuukauden kuluessa siitä, kun osakkeen siirtymisestä on ilmoitettu hallitukselle. Yhtiön mahdollinen oma lunastusoikeus ei luonnollisesti edellytä kohdassa tarkoitettuja toimenpiteitä. Yhtiöjärjestyksessä voidaan myös määrätä muusta ilmoittamistavasta. Sen sijaan ilmoittamisajan lyhentäminen tai pidentäminen ei pykälän 3 momentin mukaan ole mahdollista. Jos hallitus laiminlyö ilmoittamisen oikeassa ajassa, hallituksen jäsenet voivat joutua vahingonkorvausvelvollisiksi 24 luvun säännösten mukaisesti. Sen sijaan laiminlyönti ei pidennä lunastukseen käytettävissä olevaa aikaa.
Voimassa olevan lain 11 §:n 1 momentin 2 kohdan mukaan yhtiöjärjestyksessä on määrättävä miten ja milloin hallituksen on annettava lunastukseen oikeutetuille tieto lunastustilanteesta. Käytännössä tiedoksi antamisen määräaika on yleensä noin kuukausi, koska saman momentin 4 kohdan mukaan lunastusvaatimus on esitettävä kahden kuukauden kuluessa siitä, kun hallitus sai tietää saannosta. Pakottavaa säännöstä määräajasta ehdotetaan menettelytapojen yhdenmukaistamiseksi ja selventämiseksi.
Tämä kohta poikkeaa osakeyhtiölain 3 luvun 7 §:n 1 momentin 4 kohdasta siten, että osakeyhtiölain olettamasäännöstä voidaan poiketa yhtiöjärjestyksessä. Pakottavan sääntelyn tarve on perusteltu tämän luvun yksityiskohtaisten perusteluiden alussa.
Momentin 5 kohdan pakottavan säännöksen mukaan lunastusvaatimus on esitettävä yhtiölle kahden kuukauden kuluessa siitä, kun osakkeen siirtymisestä on ilmoitettu hallitukselle. Ehdotettu määräaika vastaa voimassa olevan lain 11 §:n 1 momentin 4 kohdan mukaista enimmäisaikaa. Koska 4 ja 5 kohdan mukainen aika alkaa samanaikaisesti, jää lunastusvaatimuksen esittäjälle aina noin kuukausi aikaa esittää vaatimus, kun hän on saanut tiedon 4 kohdan mukaisesti hallitukselta.
Jos yhtiö on lunastajana, vaatimus on esitettävä osakkeen saajalle.
Tämä kohta poikkeaa osakeyhtiölain 3 luvun 7 §:n 1 momentin 5 kohdasta siten, että osakeyhtiölain olettamasäännöstä voidaan poiketa yhtiöjärjestyksessä. Pakottavan sääntelyn tarve on perusteltu tämän luvun yksityiskohtaisten perusteluiden alussa.
Momentin 6 kohdan olettamasäännöksen mukaan yhtiöllä on etuoikeus lunastukseen ja hallitus ratkaisee muiden lunastukseen oikeutettujen keskinäisen etuoikeuden arvalla. Kohtaa vastaavat säännökset ovat voimassa olevan lain 11 §:n 3 momentissa ja 12 §:n 2 momentissa.
Osakeyhtiölain mukaan yhtiöjärjestyksessä on aina määrättävä, miten lunastukseen oikeutettujen keskinäinen etuoikeus määräytyy. Osakeyhtiölaista poikkeavan olettamasäännöksen säilyttämistä ehdotetaan sen vuoksi, että olettamasäännös on käytännössä osoittautunut toimivaksi ja se yhdenmukaistaa lunastustilanteita asunto-osakeyhtiöissä.
Momentin 7 kohdan pakottavan säännöksen mukaan lunastushinta on suoritettava kahden viikon kuluessa 5 kohdassa mainitun määräajan päättymisestä tai, milloin lunastushintaa ei ole kiinteästi määrätty, lunastushinnan vahvistamisesta. Ehdotettu määräaika on puolet lyhyempi kuin voimassa olevan lain 11 §:n 1 momentin 5 kohdan mukainen enimmäisaika. Määräajan lyhentämistä ehdotetaan lunastusmenettelyn nopeuttamiseksi Kysymyksessä olevissa kohdissa tarkoitettujen määräaikojen laiminlyönti johtaa lunastusoikeuden menettämiseen.
Tämä kohta poikkeaa osakeyhtiölain 3 luvun 7 §:n 2 momentin 6 kohdasta siten, että osakeyhtiölain olettamasäännöstä voidaan poiketa yhtiöjärjestyksessä. Pakottavan sääntelyn tarve on perusteltu tämän luvun yksityiskohtaisten perusteluiden alussa.
Pykälän 3 momentin mukaan 2 momentin 1—3 ja 6 kohdan olettamasäännöistä voidaan poiketa yhtiöjärjestyksessä ja 4, 5 ja 7 kohdassa tarkoitettuja määräaikoja ei voitaisi yhtiöjärjestyksessä pidentää eikä lyhentää. Tämä poikkeaa asiallisesti lunastusvaatimuksen esittämisen ja lunastushinnan maksamisen osalta voimassa olevan lain 11 §:n 1 momentin 4 ja 5 kohdista siten, että nykyisestä poiketen määräaikoja koskeva lainvastaisuus lunastuslausekkeen sisällössä ei johtaisi lausekkeen tehottomuuteen vaan laissa säädettyjen määräaikojen soveltamiseen.
Momentti poikkeaa osakeyhtiölain 3 luvun 7 §:n 3 momentista siten, että osakeyhtiölaissa säädettyjä määräaikoja voidaan lyhentää yhtiöjärjestyksessä. Pakottavan sääntelyn tarve on perusteltu tämän luvun yksityiskohtaisten perusteluiden alussa.
Pykälän 4 momentti sisältää voimassa olevan lain 13 §:n 2 momenttia pääosin vastaavat säännökset osakkeeseen perustuvien oikeuksien käyttämisestä lunastuksesta johtuvan välitilan aikana. Johdonmukaisuussyistä säännös on kuitenkin laajennettu koskemaan kaikkia varojen jakamisen ja etuoikeudella toteutettavan osakeannin tilanteita. Momentin säännökset eivät niiden tarkoitus huomioon ottaen estä sitä, että esimerkiksi lunastusriidan aikana luovutuksensaaja ja lunastaja käyttävät osakkeeseen liittyviä hallinnoimisoikeuksia yhteisen edustajan kautta vastaavasti kuin luvun 2 §:n 3 momentissa yhteisomistajista säädetään, jos osapuolet kykenevät sellaisesta sopimaan.
Välitilan aikana lunastuksen kohteena olevalla osakkeiden saajalla on hallintaoikeus huoneistoon ja hän myös vastaa yhtiövastikkeen maksamisesta. Oikeus välitilan aikana kertyvään huoneiston vuokra- tai muuhun vastaavaan tuottoon määräytyy yleisten velvoiteoikeudellisten periaatteiden mukaan. Lähtökohtana on, että huoneisto on palautettava siinä kunnossa kuin lunastuksen kohteena oleva on saanut sen hallintaansa.
Lunastushinnan ohella lunastaja saattaa olla yleisten oikeusperiaatteiden mukaisesti velvollinen korvaamaan lunastuksen kohteena olevalle sellaisia välitilan aikaisia menoja, jotka lisäävät lunastettavien osakkeiden arvoa (ks. HE 216/1990, s. 24). Tällaisia menoja voi aiheutua esimerkiksi osakkeen arvon säilyttämiseksi välttämättömästä osakkeenomistajalle kuuluvasta kunnossapitotyöstä tai muusta osakkeen arvoa lisäävästä lunastuksen kohteen toimenpiteestä. Sisustukselliset ja muut osakkeen kulloisenkin omistajan mieltymysten mukaiset korjaukset ja muutokset eivät yleensä lisää osakkeen arvoa eivätkä siten yleensä voi tulla korvattavaksi. Muiden kuin osakkeen arvon säilyttämiseksi välttämättömien korjauskustannusten korvaaminen voi tulla kyseeseen vain poikkeustapauksessa siitäkin syystä, että lunastuksen kohteen on pitänyt tietää lunastusmahdollisuudesta. Toisaalta lunastajalla on yleensä oikeus saada korvausta sellaisista lunastuksen kohteena olevan toimista, jotka alentavat osakkeiden arvoa (KKO 2008:64).
Momentti poikkeaa osakeyhtiölain 3 luvun 7 §:n 4 momentista vain huoneiston hallintaoikeutta ja vastikkeen maksuvelvollisuutta koskevien säännösten osalta.
Pykälän 5 momentissa säädetään selvyyden vuoksi voimassa olevan lain 11 §:n 3 momentin säännöksiä vastaavalla tavalla lunastushinnan suorittamisesta ja osakkeiden luovuttamisesta lunastajalle. Voimassa olevaa lakia vastaavasti lunastushinta on suoritettava yhtiön hallitukselle, joka suorittaa lunastushinnan lunastuksen kohteena olevalle, kun tämä luovuttaa osakekirjat Tätä ennen lunastushintaa ei saisi siirtää lunastuksen kohteena olevalle. Ehdotuksen mukaan lunastushinnan suorittamista koskevia säännöksiä sovelletaan pakottavina säännöksinä myös kaikkiin vanhoihin lunastuslausekkeisiin
Osakeyhtiölaissa ei ole vastaavia säännöksiä, joiden säilyttämistä asunto-osakeyhtiöissä pidetään tarpeellisena.
Pykälän 6 momenttiin ehdotetaan otettavaksi voimassa olevan lain 12 §:n 1 momentin alkua pääosin vastaava säännös, jonka mukaan yhtiö voi käyttää lunastukseen vain jakokelpoisia varoja. Säännöksiä osakepääomalla tapahtuvasta lunastuksesta ei ehdoteta, koska tähän liitettävää velkojiensuojamenettelyä ei ehdittäisi käymään läpi lunastusmenettelyn aikana.
Yhtiön päätöksenteko rinnastettaisiin nykyiseen tapaan päätöksentekoon tilanteessa, jossa osake lunastetaan yhtiölle yhtiöjärjestyksessä olevan lunastusehdon nojalla. Momentissa viitattaisiin näin ollen siihen, mitä 18 luvun 4 §:ssä ehdotetaan yhtiön päätöksenteosta säädettäväksi.
Pykälän 7 momentissa säädetään voimassa olevan lain 13 §:n 3 momenttia vastaavasti lunastushinnan sovittelusta, vaikka nykyään yhtiöjärjestyksen määräyksiä voidaan vakiintuneen käsityksen mukaan sovitella varallisuusoikeudellisista oikeustoimista annetun lain 36 §:n nojalla (KKO 1990:171 ja 1999:42). Viimeksi mainittu lainkohta soveltuu myös kysymyksessä olevaan tilanteeseen. Vastaava erityissäännöstä ei ole osakeyhtiölaissa. Erityissäännöksen säilyttäminen asunto-osakeyhtiölaissa on tarpeen selvyyden vuoksi, koska lain 6 luvun 36 §:ssä säädetään erikseen yhtiöjärjestyksen määräyksen sovittelusta.
Pykälään ei ehdoteta voimassa olevan lain 13 §:n 1 momenttia vastaavia säännöksiä lunastusriitojen käsittelystä välimiesmenettelyssä, koska riitojen ratkaisusta säädetään erikseen ehdotuksen 26 luvussa.
Pykälän 8 momentissa muistutetaan selvyyden vuoksi siitä, että muussa laissa voidaan säätää toisin lunastusoikeudesta ja –velvollisuudesta, lunastushinnasta ja muista lunastuksen ehdoista sekä lunastuksen toteuttamisesta. Tällaisia säännöksiä on esimerkiksi aravalainsäädännössä ja muuta julkisilla varoilla tuettua asuntotuotantoa koskevassa lainsäädännössä. Ehdotus poikkeaa voimassa olevasta laista muodollisesti siten, että ehdotuksessa ei pyritä määrittämään niitä seikkoja, joiden osalta muussa laissa voidaan säätää asunto-osakeyhtiölaista poikkeavia tai sitä täydentäviä vaatimuksia. Muun lain säätämistä koskevat muodolliset rajoitukset seuraavat perustuslaista ja asiallisesti muuta lakia säädettäessä on tietenkin pyrittävä siihen, että lunastustilanteita koskevista asunto-osakeyhtiölain yleisistä säännöksistä sekä yhtiö- ja velvoiteoikeuden yleisistä periaatteista poiketaan vain, jos siihen on perusteltu syy.
Ehdotetun voimaanpanolain 6 §:n 2 momentin mukaan ennen uuden lain voimaantuloa siirtyneeseen osakkeeseen sovelletaan vanhan lain säännöksiä, jolloin sovellettavaksi tulee esimerkiksi yhtiöjärjestyksessä olevat menettelyä koskevat määräykset. Jos osake on siirtynyt uuden lain voimaantulon jälkeen sovelletaan lunastukseen uuden lain säännöksiä.

matches: KKO KKO KKO KKO KKO KKO KKO KKO KKO KKO KKO KKO KKO KKO KKO KKO KKO KKO KKO KKO KKO KKO KKO KKO KKO KKO KKO


Asetus kasvatustieteellisistä tutkinnoista ja… 1092/1987 - Säädökset alkuperäisinä - FINLEX ®
Olet tässä: Finlex › Lainsäädäntö › Säädökset alkuperäisinä › 1987 › 1092/1987
1092/1987
muutetaan kasvatustieteellisistä tutkinnoista ja opinnoista 29 päivänä kesäkuuta 1978 annetun asetuksen (530/78) 1§:n 2 momentti, 7§:n 1 momentti, 9§ ja 19§, sekä
lisätään 2§:ään uusi 3 momentti, uusi 36 a§, sekä 44 §:ään uusi 2 momentti seuraavasti:
Kasvatustieteellisiä opintoja ovat:
1) aineenopettajan kasvatustieteelliset opinnot;
2) ammatillisten oppilaitosten ruotsinkielinen opettajankoulutus;
3) muu kasvatustieteellinen koulutus, johon kuuluvat erilliset erityisopettajan opinnot, erilliset opinto-ohjaajan opinnot, erilliset kasvatustieteiden opinnot ja kasvatusalan täydennyskoulutuksen opinnot; sekä
4) korkeakoulussa järjestettävä lastentarhanopettajan tutkintoon johtava koulutus, josta on voimassa, mitä siitä on erikseen säädetty.
Ammatillisten oppilaitosten ruotsinkieliseen opettajankoulutukseen kuuluvat opinnot voidaan suorittaa Åbo Akademi -nimisen ylipiston kasvatustieteiden tiedekunnassa, joka järjestää koulutuksen yhteistyössä ammatillisten opettajankoulutuslaitosten ja muiden ammatillisten oppilaitosten kanssa siten kuin tutkintosäännössä määrätään ja asianomaisten oppilaitosten kanssa sovitaan.
Koulutusohjelma koostuu yleisopinnoista, aineopinnoista ja syventävistä opinnoista, jotka ajoitetaan siten, että ne ovat tarpeellisessa vuorovaikutuksessa keskenään. Yleisopintojen laajuus on vähintään 15 opintoviikkoa.
Yleisopintojen tavoitteena on:
1) perehdyttää opiskelija korkeakoululaitokseen ja opintojensa suunnitteluun;
2) perehdyttää opiskelija tieteellisen tutkimuksen perusteisiin sekä luoda monitieteinen teoreettinen ja metodologinen perusta koulutusohjelmille; sekä
3) perehdyttää opiskelija viestinnän perusteisiin ja antaa hänelle 10 §:ssä tarkoitettu kielitaito.
Luokanopettajan koulutusohjelmaan sisältyy opetettavien aineiden perusopintoja ja erikoistumisopintoja.
Perusopinnoissa, joiden laajuus on noin 35 opintoviikkoa, opiskelijalle annetaan opetusopillinen ja aineenhallinnallinen perusvalmius peruskoulun ala-asteella opetettavissa aineissa vieraita kieliä ja, jollei ruotsinkielisen koulutuksen osalta tutkintosäännössä toisin määrätä, toista kotimaista kieltä lukuun ottamatta.
Erikoistumisopinnot, joiden laajuus on yhteensä 30 opintoviikkoa, suoritetaan kahdessa aineessa, joista toinen voi olla myös alkuopetus, erityisopetus tai puhe- ja ilmaisukasvatus. Opettajankoulutusyksikön luvalla voidaan kuitenkin suorittaa vähintään 35 opintoviikon laajuiset erikoistumisopinnot yhdessä peruskoulussa opetettavassa aineessa. Erikoistumisopinnot määrätään tutkintosäännössä. Erikoistumisopintojen järjestämisestä huolehtivat ne korkeakoulun yksiköt, jotka pääasiallisesti vastaavat asianomaisten tieteen- ja opinalojen opetuksesta ja tutkimuksesta.
Ammatillisten oppilaitosten ruotsinkieliseen opettajankoulutukseen sisältyy yleispedagogisia opintoja, ammattipedagogisia opintoja ja opetusharjoittelua.
Koulutusvastuun jaon perusteista, koulutuksen tavoitteista, sisällöstä ja järjestelyistä sekä koulutukseen hyväksymisen perusteista määrätään tutkintosäännössä.
Åbo Akademi -nimisen yliopiston osalta opetusministeriö vahvistaa lisäksi tutkintosäännön määräykset, jotka koskevat 2§:n 3 momentissa ja 36 a§:n 2 momentissa mainittuja asioita.
1 § 2 § 7 §9 §19 §36 a §44 §


text:
lähettänyt: alas syyskuuta 16, 2016 sisään HD Jätä kommentti 4,748 näkymät 0
Edellinen: myxer.com taustakuvia HD
Seuraava: melko taustakuvan puhelimen HD
optiikka pelaamista iPhone tapetti
koksi tapetti HD
työpöydän HD [1680×1050] tapetti
Detroit Lions tapetti
ps3 tapetti hd HD

matches: HD HD HD HD HD hd