text:
Virolainen: 772. Mediakäräjiä käydään taas, nyt jutussa Hilkka Ahde vs. Timo Räty
772. Mediakäräjiä käydään taas, nyt jutussa Hilkka Ahde vs. Timo Räty
1. Lain eli ROL 5 luvun 10 §:n 1 momentin mukaan rikosasiassa on toimitettava käräjäoikeudessa suullinen valmistelu, jos pääkäsittelyn keskittämisen turvaaminen sitä erityisestä syystä edellyttää. Valmisteluistunnon toimittamisesta päättää tuomioistuin. Valmisteluistunto ei siis ole pakollinen, vaan sen toimittaminen on oikeuden harkinnassa, jos siihen on erityisiä syitä. Istunnon toimittaminen on siten poikkeus, ei pääsääntö. 2. Valmisteluistunnon järjestämiseen ei ole yleensä aihetta, sillä rikosjutussa poliisi toimittaa aina jo ennen syyteharkintaa esitutkinnan, jonka pääfunktiona on juuri valmistella asiaa käräjäoikeudessa pidettävää oikeudenkäyntiä ja nimenomaan pääkäsittelyä varten. Sitä paitsi käräjäoikeudessa toimitetaan ennen pääkäsittelyä aina kirjallinen valmistelu. Valmisteluistunnon pitäminen on siis yleensä turhaa ja siitä aiheutuu vain tarpeettomia lisäkustannuksia. 3. Pääkäsittelyn aikataulusta eli istuntopäivistä voidaan sopia aivan hyvin kirjallisessa menettelyssä tai vaikkapa puhelinneuvottelussa syyttäjän, tuomarin ja asianosaisten avustajien kesken. Pääkäsittelyssä esitettävä kirjallinen todistusaineisto, joka sisältyy yleensä aina esitutkintamateriaaliin, toimitetaan etukäteen käräjäoikeudelle, mutta myöskään sen läpikäymistä varten valmisteluistuntoa ei ole tarpeen järjestää. Kirjalliset todisteet samoin kuin suullinen todistelu eli henkilötodistelu, joka on tarkoitus esittää pääkäsittelyssä, on jo nimetty ja ilmoitettu asianosaisten käräjäoikeudelle toimittamissa kirjelmissä. Todisteiden kartoitus ei siis edellytä valmisteluistunnon toimittamista.
4. Valmisteluistunnon ja ylipäätään asian valmistelun tarkoituksena ei ole, että asianosaiset ja heidän avustajansa aloittaisivat jo tuolloin varsinaisen "riitelyn" eli asian puolin ja toisin tapahtuvan ajamisen. Valmistelun tarkoituksena on kartoittaa aineisto, joka pääkäsittelyssä tullaan esittämään sekä sopia ja päättää pääkäsittelyn aikataulusta ja muista pääkäsittelyä koskevista käytännöllisistä toimenpiteistä. Nämä asiat eivät useinkaan edellytä valmisteluistunnon toimittamista.
5. Vakaa käsitykseni on, että valmisteluistunto ei palvele tosiasiassa menettelyn keskittämistä eikä siitä ole juuri mitään muutakaan hyötyä asian käsittelylle. Valmisteluistunto palvelee todellisuudessa lähinnä vain mediaa, sillä lain mukaan valmisteluistunto on julkinen tilaisuus, jossa siihen asti salassa pidettävä oikeudenkäyntiaineisto, siis esimerkiksi juuri esitutkintapöytäkirja liitteineen, tulee julkiseksi. Jos tuomari, syyttäjä ja asianajajat katsoisivat tarpeelliseksi kokoontua "nokitusten" neuvonpitoon ennen pääkäsittelyä, he voivat tehdä niin tuomioistuimen kansliassa, jolloin kysymyksessä ei ole julkinen istunto.
6. Valmisteluistunnon julkisuudesta on oikeudenkäynnille enemmän haittaa kuin hyötyä. Esitutkinta-aineiston yksityiskohtainen ruotiminen tiedotusvälineissä saattaa vaikuttaa haitallisesti pääkäsittelyssä kuultavien todistajien ja muiden henkilöiden kertomuksiin, samoin tuomioistuimen jäseniin ja erityisesti käräjäoikeuden lautamiehiin, jos nämä kuuluvat jutussa oikeuden kokoonpanoon. Valitettavasti tuomarit eivät tunnu oikein ymmärtävän, mitä haittaa julkisesta valmisteluistunnosta saattaa olla, sillä vähänkin suuremmissa ja merkittävämmissä jutuissa valmisteluistunto määrätään pidettäväksi ikään kuin sen toimittaminen olisi pakollista.
7. Olen tätä ennen kirjoittanut valmisteluistunnon tarpeettomuudesta ja tiedotusvälineissä käytävien mediakäräjien haitallisuudesta viime kesäkuussa Ulvilan murhajutun "toisella kierroksella" Satakunnan käräjäoikeudessa pidetyn valmisteluistunnon yhteydessä, katso blogia nro 739/7.6.201 "Ulvilan murhajutussa turha valmisteluistunto". Kun pääkäsittely alkoi Porissa vasta elokuun lopulla, saivat iltapävälehdet ja muutkin tiedotusvälineet jälleen runsaasti palstan täytettä ja lööpppien aiheita repostelessaan valmisteluistunnossa julki tullutta uutta esitutkinta-aineistoa. Käräjäoikeutta tai jutun asianosaisten intressejä valmisteluistunto tuskin palveli juuri minkään vertaa.
8. Mitään ei ole kuitenkaan näköjään opittu, sillä eilen torstaina pidettiin valmisteluistunto Helsingin käräjäoikeudessa vireille tulleessa työpaikkakiusaamista koskevassa rikosjutussa, jossa vastakkain ovat Hilkka Ahde ja Timo Räty. Pääkäsittely jutussa alkaa vasta myöhemmin, muistaakseni vasta marraskuussa. Kyseinen juttu on laajudeltaan jokseenkin tavanomainen eikä mikään viittaa siihen, että valmisteluistunnolla voitaisiin saada minkäänlaista pääkäsittelyä keskittämistä palvelevaa hyötyä.
9. Valmisteluistunto palveli tässäkin tapauksessa lähinnä vain mediaa - ja tämän kyllä huomaa. Iltapäivälehdet ovat olleet jo kaksi pävää päivää pullollaan Hilkka Ahteen ja Timo Rädyn välistä sanasotaa tai mykkäkoulua, ja värikkkäitä lööppejä ja otsikoita tullaan myös tämän jälkeen näkemään lehdissä vielä monen päivän ajan. Esimerkiksi I-S:n otsikko tänään: Lääkäri Ahteesta ja AKT:sta: "Kuin lähettäisi keuhkotautisen asbestitehtaalle". Nyt me tiedämme, miten Timo Räty huusi Hilkalle "saatanaa" tai millä kaikilla tavoin hän (Hilkan mukaan) kiusasi Hilkkaa myöhemmin taikka miten Hilkka ennen välien rikkoutumista silitti Timon paitoja! Jopa jonkinlaisena laatulehtenä pidetty Helsingin Sanomat on vetänyt asian tiimoilta seuraavanlaisia kohuotsikkoja
- Rädyn alaiset: Räty huusi ja käyttäytyi uhkaavasti
- Rädyn puolustus: Ahde halusi savustaa Rädyn ulos liitosta
- Hilkka Ahde: Räty huusi minulle "saatanaa ja perkelettä"
Esitutkinta-aineiston mukana julkisiksi ovat tulleet myös poliisin aiemmin salaisiksi määräämät Hilkka Ahteen henkilökohtaiset muistiinpanot, joiden sisältöa Hesari laajasti jutussaan selostaa. 10. Eivätkö nämä valmisteluistuntoja ikään kuin automaattisesti määräävät käräjätuomarit yhtään ajattele, miten haitallisia vaikutuksia aineiston ennenaikaisesta eli ennen pääkäsittelyn aloittamista tapahtuvasta julkiseksi tulosta ja sen repostelemisesta lukemattomissa tiedotusvälineissä aiheutuu? Onko tuomareiden tarkoituksena palvella median lööppijulkisuutta vai mihin ihmeen tarpeeseen moinen käytäntö oikein perustuu?
11. Pitäisikö lain sanamuotoa (ROL 5 luvun 10 §:n 1 momentti) muuttaa siten, että valmisteluistunto voidaan pitää tietyillä edellytyksillä? Nyt lainkohdassa säädetään, että valmisteluistunto on pidettävä, jos tietyt edellytykset ovat olemassa. Mutta kuten jo sanottu, istunnon pitäminen ei ole pakollista, vaan ko. edellytysten täyttyminen on aina tuomarin harkinnassa. Pitäisikö julkisuuslakia muuttaa niin, että rikosjutun aineisto tulisi julkiseksi vasta pääkäsittelyssä, ei vielä valmisteluistunnossa? Tulisiko lakiin ottaa säännös, jonka mukaan oikeuden puheenjohtaja, syyttäjä ja asianosaisten avustajat voivat ennen pääkäsittelyä pitää neuvottelupalaverin tuomioistuimen kansliassa, johon yleisöllä ei ole pääsyä? Tämä on toki mahdollista jo nykyisin ilman nimenomaista lainsäännöstäkin.
Ahde Hilkka,
mediajulkisuus,
mediakäräjät,
Tällaista tapahtuu maassa, jonka asukkailla on lestadiolainen kansansielu.Ollaan numeroita suuren kirjan haltijan taskussa. Kännyköitä. Timo Räty on körttisaarnaajan poika, Matti Ahde vietiin Lohjan kirkkoon hiljentymään omassa kriisissään, samoin Alpo Rusi kääntyi oman sielun palvelijan puoleen saatuaan kutsun Supon puhutteluun.
Mediaprofessori Matti Tolvasen toinen isku tältä päivältä; Nyt Tolovanen epäillee Hilkka Ahteen palkkausta korruptioksi ja sanoo, että jos Timo Rädyn väite Hilikan palkkauksesta pittää paikkansa, menettely "täyttää kirkkaasti" korruption tunnusmerkistön! Sillä lailla.http://www.hs.fi/kotimaa/Professori+Ahteen+palkkaus+voisi+täyttää+korruption+tunnusmerkit/a1379039222160Mitä meillä oli ennen Tolvasta?
On se siälimätön mies tämä Tolvanen! Ei se siästä etes omia puoluetovereitaan! Kaikki nämä ovat nimittäin demareita.
Onhan se kornia tosiaan, että nämä puolueiden toteemipaaluhin jaloistaan sidotut poliitikot vielä sukunsa, jälkeläisensä ja miniänsa sun muut lähipirinsä kuuluvat natot ja kytyt saavat töihin ujutettua ilman omia ansioita.? Jotenkin alkaa tuntumaan, että onko sillä ammattiataidolla, mitään väliä nykyaikaina nykyisessä Suomessa. Tärkeintä näyttää olevan, että tunnet jonkun poliitikon ja osaat lipoa kieltäsi. No onneksi on vielä niitäkin, jotka tietävät, että kun lipoo tarpeeksi kauan niin kieli on sen jälkeen ruskea. perjantaina, syyskuuta 13, 2013
Tulee paljon korruptiojuttuja, jos kaikki demarit joutuvat tilille toistensa palkaamisesta. SAK on täynnä tällaisia nimityksiä - sukulaisia tai muuten vaan hyviksi havaittuja puolueen toimitsijoita.Valtakunnansyyttäjälle töitä!
Puheenjohtajat odottaa (kieli pitkällä), että parit pääsisivät yksimielisyyteen mahdollisimman monesta ns. riitaisista asioista. Blogisti on ihan oikeassa, että niistä inttäminen jo valmistelussa huonontaa asetelmia kunnon pääkäsittelyyn. Eikös eilinen puheenjohtaja lehdessä todennut, että mistään ei päästä yksimielisyyteen...
Tolvanen entisenä vanhana syyttäjä tuntuu näkevän kaikkialla rikollisuutta, rikoksia tai ainakin "puolirikollisuutta", kuten esim. juuri korruptiota.
Voi voi. Yleisesti ei - valitettavasti - olla tilanteessa, jossa syyttäjien ja asianajajien kirjelmät aina olisivat niin selvät ja laadukkaat, että pääkäsittelyyn voitaisiin mennä luottavaisin mielin. Jos ei kirjallisen valmistelun aikana ole saati "papereita kuntoon", niin totta kai pidetään suullinen valmistelu. Karsitaan todistelua, tehdään prosessiratkaisuja, toteutetaan kontradiktorisuutta. Kyllä on sähköpostirumba aikamoinen, että kaikki Jokisen eväät saataisiin siihen tilaan, että pääkäsittelyssä vain ja ainoastaan enää riideltäisiin. Usein syy tähän on leväperäiset tai liian abstraktit teonkuvaukset, näyttö- ja oikeuskysymysten erottamisen vaikeus (näyttää olevan vaikeaa!) ja täysin tarpeettoman todistelun raakkaaminen. Kyllä tuomarin on resurssien kannalta parempi ottaa juttu haltuun valmistelussa ja siellä auktoritettiaan hyväksi käyttäen kääntää juttua prosessiekonomisesti ja muutenkin oikeille raiteille. En todellakaan voi uskoa, että median palveleminen tässä olisi takana. Blogistin mainitsemat lieveilmiöt ovat ikäviä, mutta eivät syy muuttaa tuomareiden käytäntöjä. Julkisuusaspektit kuntoon muulla tavalla kuin prosessinjohtokeinoja taikka kaikkien as.os. mahdollisimman hyvää perehtymistä estävällä tavalla. Onko blogisti muuten ikinä miettinyt, että sekä as.os että AA:lle saattaa olla positiivista tavata asian ratkaiseva tuomari jo ennen pk? Ja tuomari vahvistaa asemaansa, ettei ole vietävänä kuin litran mitta kun varsinainen räiske alkaa! yt. Neiti perjantaina, syyskuuta 13, 2013
Voi voi, Neitiseni, kun ette oikein näytä tietävän ja ymmärtävän, mistä on kysymys!Kaikki mainitsemanne puutteet, joita asianosaisten kirjelmissä ja todistusaineistossa saattaa esiintyä, taitava tuomari pystyy kyllä korjaamaan ja saattamaan kuntoon jo kirjallisessa valmistelussa, oikein hyvin! Ottakaapaa nyt, hyvä Neiti, käsiinne lakikirja ja katsokaatte sieltä ROL 5 lukua. Siellä on vaikka minkälaista säännöstä siitä, miten tuomari voi - ja hänen tuleekin - olla prosessinjohdossaan aktiivinen jo kirjallisessa valmistelussa. Ovat nuo pykälät ja momentit tainneet vain jäädä neitokaiselta lukematta ja "mieltämättä".Viittaan tässä vain esimerkkinä pykäliin ROL 5:5 (haastahakemuksen täydentäminen) ja ROL 5:9.2 ja 3 (kehotus vastaajalle). Tarpeettomat todisteetkin voidaan raakata pois jo kirjallisessa valmistelussa. Kaikki Neidin mainitsemat prosessiratkaisut voidaan aivan hyvin tehdä kirjallisessa valmistelussa.Neidille tuntuu olevan täysin vierasta prosessinjohto kirjallisessa valmistelussa. Se on tyypillistä passiiviselle ja laiskalle prosessinjohtajalle. Sähköposti ei ole suinkaan ainoa väline, jota prosessinjohdossa voidaan hyödyntää. Meillä on olemassa esimerkiksi puhelin, joka on nopein tapa ottaa yhteyttä syyttäjään ja advokaatteihin.Asian "haltuun ottaminen", josta Neiti mieluusti puhuu, voi tapahtua hyvin kirjallisessa valmistelussa, ei sen takia tarvitse julkista istuntoa järjestää! Prosessiekonomisesti on parempi ratkaisu, ettei tarpeetonta istuntoa järjestetä, jos ja kun puutteet ja virheet on hoidettu kuntoon ja kirjallisessa valmistelussa. Pitää muistaa, että asiassa on jo esitutkinnassa toimitettu laaja ja perustellinen valmistelu, jota täydentää syyteharkinta, jonka aikanaka vastaajaa myös voidaan kuulla.Neiti tuntuu selvästi kaipaamaan, että häntä arvostetaan tuomarina. Tätä varten hän haluaa "tutustua" jo etukäteen asianajajiin! Jos tapaamista halutaan, mikä tuntuu kyllä hieman naiivilta perustelulta, niin se kyllä järjestyy ilman julkista valmisteluistuntoakin. Eihän siihen muuta tarvita kuin että Neiti kutsuu syyttäjän ja asianosaisten avustajat virkahuoneeseensa rupattelemaan! Siinä yhteydessä voidaan käydä myös läpi kirjelmissä ja todisteissa esiintyviä puutteita tai epäselvyyksiä.Tuomari ei toki saa olla millloinkaan vietävissä "kuin litran mitta", eikä hän ole, jos hän on taitava ja pätevä. Jollei ole, niin ei se puute kyllä julkisen valmisteluistunnon toimittamisesta yhtään parane!Tuomari ei tulisi olla vanhoihin epätyydyttäviin käytäntöihin kangistunut. Hänellä tulisi olla mielikuvista ja innovaatioita siitä, miten oikeudenkäyntimenettelyä voidaan kehittää järkevämmäksi.
Se on kai ihan jokapäiväistä, että kokkari palkkaa kokkarin, kepulainen kepulaisen ja rkpläinen rkpläisen. Ovatko eri puolueet tässä keskenään eri asemassa?
Neiti ei tietenkään aloita sen kummempaa sanaharkkaa arvon blogistin kanssa, mutta relevanttia on huomioida kirjelmöinnin hitaus. Ens pyydetään täydennys tuolta ja sitten vastaus tuolta ja sitten lausuma ja lausuma sen perään ... ja annas olla, kun tuleekin määräajan pidennyspyyntö ja sitten onkin asia unohtunut kaikkien mielestä, ennen kun seuraava kierros tulee. Tällaisesta vellovasta kirjelmöinnistä on syytä päästä eroon. Sähköposti, puhelut ja virallisemmat kehotukset ovat toki hyviä työkaluja. Mutta jätäpä kirjallisen valmistelun jälkeen haastehakemus tutkimatta sen puutteellisuuden vuoksi, niin kyllä HO/KKO näpäyttää, että valmistelua jatkamalla olisi asiaa tullut selvitellä. Ja esimerkiksi 1-2 h yhteistapaaminen ON prosessiekonomiaa. Verrataanpa riita-asiaan valmisteluun: heti vastauksen saapumisen jälkeen päräytetään yhteisneuvottelu, jossa tarkastellaan oikeudenkäynnin kohdetta ja jossa sihteeri yhteisen keskustelun perusteella kirjaa yhteenvedon, ellei tuomari jo etukäteen ole sitä kasannut. Väittääkö blogisti, ettei valmistelutapaamisella olisi todellista aineellisprosessuaalista funktiota?! Enpä usko. On kaikkien etu, että prosessin kohde, riitakysymykset ja todistelu on kristallinkirkkaana kaikkien mielessä pääkäsittelyyn mentäessä. Miksi ihmeessä sitten rikosoikeudenkäynnin asianosaisten ja erityisesti vastaajan pitäisi mennä pääkäsittelyyn vielä vähän epäydellisessä limbossa? No. Tuo mainittu epävirallinen neuvonpito voisi olla ihan ok, mutta kuulostaa näinä avoimuuden aikoina vain jotenkin salakähmäiseltä... Kaunista päivää toivottaen, Neiti
Neiti puhuu edelleen "kirjelmöinnin hitaudesta" ja "vellovasta kirjelmöinnistä". Mutta kuten jo sanottu, kirjelmöintiä ei välttämättä tarvita, koska käytettävissä ovat sähköiset välineet ja puhelin, mutta näitä Neidin putiiikissa ei ilmeisesti (vielä) osata käyttää.Haastehakemuksta ei toki tarvitse jättää tutkimatta, jos vain tuomari on ponteva ja vaatii välittömästi hakemuksessa olevien puutteiden tai epäselvyyksien poistamista, siihenhän tuossa pitä tähdätä eikä suinkaan hakemuksen tutkimatta jättämiseen!Rikosasiaa ei voida toki verrata riita-asian valmisteluun, koska riita-asiaa ei ole virallisesti ennen asian oikeuteen tuloa valmisteltu, mutta rikosasiaa on valmistelu perusteellisesti jo a) massiivisessa esitutkinnassa ja b) syyteharkinnan yhteydessä.Väitän vain sitä, että valmisteluisto on useimmissa tapajuksissa täysin turha ja vain aikaa vievä ja lisäkustannuksia aiheuttava vaihe, joka voidaan välttää, jos kirjallinen valmistelu on hoidettu kunnolla. Lisäksi julkisesta valmisteluistunnosta aiheutuu esitutkinta-aineiston lehtiin valumisen johdosta haittaa oikeudenkäynnille ja asianosaisille tarpeetonta kärsimystä ja häpeää.Prosessin kohde, riitakysymykset ja todistelu ovat "kristallinkirkkaina" kaikkien mielessä pääkäsittelyyn mennessä, jos kirjallinen valmistelu on ollut aktiivista ja tehokasta, ei siinä julkista valmistekuistuntoa tarvita.Lisäksikäytäntö on mennyt näköjään siihen, että jos asiassa pidetään valmisteluistunto, pääkäsittely alkaa vasta joskus 2-3 kuukauden (kuten esim. Ulvilan murhajutussa taikka joissakin tapauksissa (esim. Nova-jutussa) vasta puolen vuoden kuluttua valmisteluistunnosta! Miten nuo em. tiedot ja asiat voivat silloin mukna olla "kristallinkirkkaina kaikkien mielessä", kuten Neiti naiivisti väittää? Eivät tietenkään mitenkään! Pääkäsittelyssä pidettävässä asiaesittelyssä ne pitää palauttaa aivan uudestaan mieliin.Vastaajien tai muidenkaan ei suinkaan tarvitse mennä pääkäsittelyyn "epätäydellisessä limbossa (?), kuten Neiti väittää, jos vain Neiti ja muutkin tuomarit huolehtivat siitä, ettei epäselvyydet poistetaan kirjallisessa valmistelussa. Asianosaiset eivät sitä paitsi ole juuri koskaan itse saapuvilla valmisteluistunnossa - eivät esim. Ahteen ja Rädyn jutussakaan - vaan kyllä siellä päälistelevät, pokkuroivat ja hymyilevät median salamavalojen loisteessa yksinomaan advokaatit ja syyttäjät, aivan turhaan! Media saapuu paikalle vain saadakseen käsiinsä paksut esitutkintapöytäkirjat, joita oikeuden kanslistit toimittajille kiireen vilkkaa jakavat! Ja sitten ei muuta kuin kirkuvia lööppejä ja otsikoita lehtiin ja verkkojulkaisuihin vetämään ja mediakäräjiä käymään! Niin ja tolvasia haastattelemaan!Myöskään "avoimuuden aikakautena" epävirallista neuvonpitoa kansliassa ei suinkaan ole missään laissa kielletty eikä voidakaan kieltää! Mutta Neiti näyttääkin edustavan koulukuntaa, jonka mukaan kaikki se, mitä ei ole nimenomaan laissa sallittu, on sitten kiellettyä! Tuollaisella asenteella ei ole mikään ihme, että oikeudenkäynneissä ja niihin valmistautumisessa esiintyy käytännössä mitä erilaisimpia puutteita ja epäkohtia. lauantaina, syyskuuta 14, 2013
”Hei, kuulkaas’ Hyvä Neiti,mää en tunne teitii,mut' lähretteks’ tei tanssimaan.”
Normaali ihminenhän ei työsuhde,työtapaturma tai rikos asioissa saa edes työsuojeluviranomaista liikkeelle, sen jälkeen on poliisin tai syyttäjän turha aloittaa esitutkintaa.Tässä tapauksessa on t.s.viranomaisen asettama korkea kynnys ylittynyt, kun molempien osapuolien on todettu olevan ammattiliiton jäseniä.Miten eduksi järjestäytyneelle ammattiliitto toiminnalle kyseinen tapaus tulee olemaan, jään odottamaan KKO:n ratkaisua. Julkisuus on eduksi ammattiliitojen jäsenkunnalle.
Myös Jari Sarasvuolla on lestadiolainen kansansielu,halu olla numero kännyköiden joukossa. Mutta se oli hiekalle rakentamista, kuten myös Rädylle ja Ahteille on selvinnyt.
Muistaakseni olen proffalle yhä velkaa tuopillisen Urhon Pubissa. Siellä voisin ennakoida seuraavaa pikku draamaa iltapäivälehdissä, nimittäin tapaus Sarasvuota, tuota hiekalle rakennettua. kts. toinen suosikkibloginihttp:/ronkko.blogspot.com
Niinpä, pitää pitää mielessä, kun käyn siellä pääkallon paikallansa!
Hieno pikakertaus rikosasian valmisteluistunnosta. Tosin Ahteen ja Rädyn tapauksessa on myös paljon siviiliriidan "ominaisuuksia". Ainakaan perinteisestä [rikos]prosessista ei ole kyse! Pikemminkin lavastuksesta, mutta kuka lavastaa? lauantaina, syyskuuta 14, 2013
Teoria on teoriaa, käytäntö on käytäntöä. Ja samma pa russkij! Oma arvaukseni on, Professori on oikeassa teoriassa, Neiti on oikeassa käytännössä. Tämä perustuu pariin omakohtaiseen havaintoon tässä kuussa Salmisaaren talon toiminnasta. lauantaina, syyskuuta 14, 2013
Seuraava väite voi kuulostaa uskomattomalta, mutta eräs KO määräsi velkomusasiassa maallikolle valmisteluistunnon päivän, ennen kuin maallikolle edes oli mahdollista tutustua velkojan kanteen yksityiskohtiin. Kun perintäyhtiö näytti ensimmäisen kerran maallikon vaatimat luvut, niin kahden viikon perästä, perintäyhtiö jätti asian kiltisti sillensä... Ilkeä maallikko olisi tietenkin mennyt valmisteluistuntoon, mutta tässä tapauksessa vastaaja pyysi lisäaikaa kirjelmien vaihtoon. Jota ei sitten koskaan tapahtunut KO:n välityksellä. Vaan asia hoitui parilla puhelinsoitolla ja s-postilla.KO joutui toisin myöntämään kaksi viikon määräaikalykkäystä.
"Oma arvaukseni on, Professori on oikeassa teoriassa, Neiti on oikeassa käytännössä".PoIntti olikin siinä, että Neidin edustamaa huonoa käytäntöä olisi syytä muuttaa!
Tohdin epäillä, voisiko valmisteluistuntoa korvata kansliassa pidettävällä salaisella tapaamisella. Mielestäni se loukkaisi nykyisin voimassa olevaa oikeudenkäymiskaarta.Muussa tapauksessahan voiaisiin samlla logiikalla pitää myös pääkäsittely salassa jossakin muussa menettelyssä käräjäoikeuden takahuoneessa, kun se ei kerran ole kiellettyä missään lainkohdassa.Valmisteluistunnon julkisuutta koskien voisi tietenkin harkita lainmuutosta.
Epäillä saa, mutta olisi hyvä, että epäilyjä edes yritettäisiin myos hiukka perustellla! Pääkäsittelyn julkisuudesta säädetään lailla. Oikeudenkäymiskaaressa ei ole kielletty sanotunlaista tapaamista.Epävirallinen neuvonpito, jossa voitaisin sopia esim. pääkäsittelyn aikataulusta, ei ole "salainen", koska kaikki asianosaiset tai heidän avustajansa/asiamiehensä olisivat siinä saapuvlla.Kannattaa muistaa, että hovioikeudessa n. 75 prosenttia ja KKO noin 98 prosenttia jutuista ja asioista ratkaistaan kirjallisssa esittelymenettelyssä, jossa eivät edes partit tai avustajat saa olla saapuvilla, ainoastaan oikeuden jäsenet ja esittelijä! Tämä on tosi "salaista" prosessia, mutta se varmaan passaa anonyymille oikein hyvin!Kansliassa pidettävässä tapaamisessa ei sitä paitsi ratkaistaisi juttua miltään osin, vaan siinä vain kartoitetaan esitettävää aineistoa ja sovitaan aikataulusta. Miksi sitä varten pitäisi yleisön ja toimittajien saada olla siinä saapuvilla?Tällainen käytäntö on käytössä monissa muissa, esim. USA_ssa ja anglo-amerikkalaisisa oikeusjärjestyksissä.
Veikataanpa ketkä ovat median viisi kiintoisinta "kestotähteä" nyt alkaneella syyskaudella: Pistän tähän oman listan "pohjaksi". En perustele valintojani, koska lista on selvä ilman perustelujakin, vaikka palsturi on korostanut aivan oikein perustelujen merkitystä. Siispä:1. Jari Sarasvuo alias Minä,minä...2. Eero Heinäluoma alias VOLDEMAR3. Anneli Auer,syytön!4. Kaius Niemi,hajuton ja mauton!5. Vladimir Putin,no homo! maanantaina, syyskuuta 16, 2013
Tuohon syyskauden kestotähtien listaan on kyllä lisättävä vielä pari nimeä:- Tami Tamminen: pylly vasten pyllyä- Jorma Uotinen: ei huano
Matti Tolvanen: Auerin tuomio on ennakoitavissa!
Ex-syyttäjä tuntuu näkevän kaikkialla rikoksia - ainakin koruptiota - ja syyllisiä.
Niin, onhan se vapauttavakin tuomio toki tuomio!
"Suomalaiset viranomaiset ja maan tapa". Tästä kertoi juuri äsken TV1:ssä lähetetty MOT-ohjelma otsikolla "Punainen määräys".http://yle.fi/aihe/artikkeli/2013/09/16/suomen-viranomaiset-ja-maan-tapaGalouchkon tapaus on jälleen yksi surullinen todiste siitä, että suomalainen tuomioisutinlaitos, ei edes KKO, ole riippumaton hallituksesta, oikeusministeriöstä ja/tai poliisijohdosta, vaan se noudattaa kuuliaisesti näiden hallintoviranomaisten esityksiä, vaikka ne olisivat selkeästi vastoin ihmisoikeussopimuksia.Viranomaiset ovat yhteydessä keskenään, eikä OM:n toimistopäällikkö (Taimosto) edes ollut kertomansa mukaan tietoinen, että hänen alaisensa (Korhonen) on kirjelmöinyt asiassa KKO:een, vaikka KKO ei ollut (Taimiston mukaan) OM:ltä lausuntoa edes pyytänyt!KKO:n outoa päätöstä, jossa MOT-ohjelman mukaan ei ole edes käsitelty kunnolla väitettä G:n kidutetuksi joutumisesta Venäjällä, ei ole julkaistu, mitä ei ole toki syytä ihmetellä, kun otetaan huomioon, millaisesta häpeällisestä päätöksestä on kyse. Kukaan KKO:sta ei suostu kommentoimaan G:n tapausta sanalllakaan - tämäkin on tyypillistä Suomen tuomioistuinlaitokselle.Olisi mielenkiintoista tietää, millainen on ollut se KKO:n kokoonpano, jossa päätös lausunnon antamisesta OM:lle on tehty. Kuka on ollut esitelijänä ja ketkä oikeusneuvokset ovat ratkaisun tehneet.Onko KKO:n ratakisua kenties ollut tekemässä OM:n entisiä pitkäaikaisia virkamieheiä, jotka on nimitetty KKO:n jäseniksi ilman juuri minkäänlaista aiempaa tuomari- tai asianajajakokemusta?G:n avustaja AA Markku Fredman voisi varmaankin valaista meitä tämän kysymyksen osalta?
Tässä KKO:n lausunto jota blogisti kysyi. Katso myös HS 18.6.2013: Oikeustieteilijät moittivat KKO:ta liikemiehen luovutuksesta Venäjälle
Korkeimmassa oikeudessa asian käsittelyyn ovat osallistuneet oikeusneuvokset Gustav Bygglin, Pertti Välimäki, Pasi Aarnio, Juha Häyhä ja Hannu Rajalahti.
Kiitän Markku Fredmania! Ehkä on tarpeen ottaa tapaus Galouchko vielä tarkempaan syyniin eri blogijutussa.Tässä voidaan kuitenkin jo ihmetellä mm. sitä, miksi KKO:n ratkaisua/lausuntoa ei ole julkaistu ennakopääätöksenä, vaikka KKO on julkaissut useita muita rikoksen johdosta tapahtuvaa luovuttamista koskevia lausuntojaan ennakkopäätöksinä. Luultavasti tapaus on ollut niin "kuuma", että se on poltellut KKO:n tuomareiden näpeissä.Lausunnon perustelut ovat tavanmukaista niukemmat. Erityisesti tämä koskee kohtia 4 ja 5, joissa on kyse siitä, onko kyse poliittisesta rikoksesta ja onko luovuttamista pidettävä inhimillisestä katsoen kohtuttomana. Nuo kohdat ovat jääneet hyvin niukkojen perustelujen, oikeastaan vain yleisluontoisten toteamusten, varaan.Kuvaavaa on 5-kohdan perustelu, joka on tyypillistä on katsottava -tyyppistä kapulakieltä ja harkinnanvaraisen ongelman kiertämistä:"Ratkaisuista (siis EIT:n päätöksistä) ei kuitenkaan voida tehdä sellaista yleistä johtopäätöstä, että vankilaolot kaikissa vankiloissa loukkaisivat ihmisoikeussopimuksen 3 artiklaa. Siitä, että G sijoitettaisiin Venäjällä ihmisoikeussopimuksen 3 artiklan vastaisiin vankilaoloihin, ei voidan pitää niin ilmeisinä, että hänen luovuttamsiestaan Venäjälle voitaisiin tällä perusteella kieltäytyä."Hm, " ei voida tehdä sellaista johtopäätöstä" ja "ei voida pitää niin ilmeisenä".Tällainen mitäänsanomaton perustelutapa paljastaa tässä, kuten muissakin vastaanvanlaisissa tapauksissa yleensä sen, että kyse on asiasta, jossa ratkaisun/lausunnon johtopäätös on ratkaisijan tieten ilmeisen virheellinen tai ainakin hyvin epäselvä ("niin ilmeisen virheellinen"), mutta tätä ei haluta lukijalle tunnustaa tai myöntää, vaan ratkaisu verhotaan tuollaisiin kuluneisiin kulissiperusteluihin.Jos KKO olisi tarkastellut tapausta G:n edun ja oikeuden kannalta, niin se, että EIT:n mukaan Venäjällä on tai voi olla joukko sellaisia vankiloita, joiden olot loukkaavat ihmisoikeussopimuksen 3 atiklaa, olisi luonnollisesti riittänyt vaaditun luovutuspyynnön epäämiseen. Nyt KKO itse asiassa katsoo ja sanoo, että "eihän me, hemmetti soikoon, voida tietää, millaiseen vankilaan G. joutuu Venäjällä, mutta eihän se meitä kiinnosta, sillä onhan Venäjällä sentään myös (toivottavasti) ainakin joitakin vankiloita, joissa olot ovat tyydyttävät! Toivottavasti G. joutuu sellaiseen tyrmään"! (Mutta tyrmään hän kuuluu, sillä onhan hän rikollinen - ja piste!)
Etusivu uusiksi.Monet oikeudenkäytön ongelmat ratkeaisivat jos Wahlroosin johdolla perustettaisiin suomenruotsalainen Marskinmaa. Siellä Paavo Lipponen saisi vihdoin olla presdenttinä ja Erkki Tuomioja taistelisi edelleen pohjoismaisen hyvinvointivaltion puolesta.Me muut saisimme kehittää suomenkielistä Suomea osana EU:ta.
Niin ja kukkona Marskinmaan tunkiolla (lue: roskalavoilla) häärisi Tarska Halonen ja kierrättäisi...
Miten tuo Kamunen voi meidän muiden nimissä puhua?
"Valmistelun tarkoituksena on kartoittaa aineisto, joka pääkäsittelyssä tullaan esittämään sekä sopia ja päättää pääkäsittelyn aikataulusta ja muista pääkäsittelyä koskevista käytännöllisistä toimenpiteistä. Nämä asiat eivät useinkaan edellytä valmisteluistunnon toimittamista."Kyllä ym. lisäksi myös rikosjutussa tärkeä valmistelun funtio on riitaisten ja riidattomien seikkojen kartoittaminen, koska nämä vaikuttavat lopullisen todistelun tarpeeseen. Lisäksi tärkeää on varsinkin henkilötodistelun "kellottaminen", jotta kullekin todistajalle voidaan varata sopiva aika, mikä edellyttää puheenjohtajan, syyttäjän ja avustajien vuorovaikutteista neuvottelua eikä sitä voida tehdä minkään kirjallisen todistajaluettelon pohjalta.Jos aineiston julkisuus aiheuttaa ongelmia, muutettakoon sitä koskevaa sääntelyä, vaikkapa niin, että aineisto tulee julkiseksi vasta pääkäsittelyn alkaessa - tai päätyttyä. tiistaina, syyskuuta 17, 2013
778. Erkki Aurejärven muistelmat - kovaa peliä ja ...
777. Elinkautisvankien vapauttamista koskevat päät...
776. KKO 2013:71: Tuomarin prosessinjohdon laiminl...
775. KKO 2013:69 ja 70: vapauttavia tuomioita kunn...
774. Valtiopäiviä 150 vuotta
773. Oleg Galouchkon tapaus - venäläistä rulettia ...
772. Mediakäräjiä käydään taas, nyt jutussa Hilkka...
771. Kommentteja kollegan lehtilausuntojen johdost...
770. Koiviston konklaavi - irvokas näytelmä oikeus...
769. Sekaisin Obamasta
768. Oikeusministerin oudot perustelut

matches: KKO KKO KKO KKO KKO KKO KKO


Asetus sairausvakuutusasetuksen muuttamisesta 420/1995 - Säädökset alkuperäisinä - FINLEX ®
Olet tässä: Finlex › Lainsäädäntö › Säädökset alkuperäisinä › 1995 › 420/1995
kumotaan 1 päivänä marraskuuta 1963 annetun sairausvakuutusasetuksen (473/63) 19 §:n 1 momentti ja 41 a §, sellaisina kuin ne ovat, 19 §:n 1 momentti 29 päivänä joulukuuta 1989 annetussa asetuksessa (1314/89) ja 41 a § 23 päivänä joulukuuta 1987 annetussa asetuksessa (1113/87), sekä
muutetaan 5 §:n 1 ja 3 momentti, 18 §:n 1 ja 4 momentti, 18 a §:n 2 momentti, 19 §:n 2 momentti ja 22 a §, sellaisina kuin niistä ovat 5 §:n 1 momentti 27 päivänä marraskuuta 1992 annetussa asetuksessa (1147/92), 18 §:n 1 ja 4 momentti 19 päivänä huhtikuuta 1991 annetussa asetuksessa (717/91), 18 a §:n 2 momentti 11 päivänätammikuuta 1985 annetussa asetuksessa (33/85), 19 §:n 2 momentti mainitussa 29 päivänä joulukuuta 1989 annetussa asetuksessa ja 22 a § 24 päivänä maaliskuuta 1972 annetussa asetuksessa (233l72), seuraavasti:
Sairausvakuutuslaissa tarkoitettuna asianmukaisen ammattikoulutuksen saaneena henkilönä pidetään sitä, jonka terveydenhuollon oikeusturvakeskus on sairaanhoitajana, kätilönä, fysioterapeuttina, laboratorionhoitajana tai erikoishammasteknikkona merkinnyt terveydenhuoltohenkilöstöstä pitämäänsä luetteloon.
Psykologisen tutkimuksen suorittajan tulee olla laillistettu psykologi.
Erityisäitiysraha sekä äitiys- ja vanhempainraha suoritetaan maksukausittain jälki käteen enintään 25 arkipäivän erissä. Äitiys rahan ensimmäinen erä on kuitenkin 30 arkipäivää. Jos raskaus on muussa kuin sairausvakuutuslain 23 §:n 1 momentin ensimmäisessä virkkeessä tarkoitetussa tapauksessa päättynyt aikaisemmin kuin 30 arkipäivää ennen laskettua synnytysaikaa, äitiysrahan ensimmäinen erä maksetaan 30 arkipäivän kuluttua raskauden päättymisestä. Myös isyysraha maksetaan maksukausittain jälkikäteen joko 6 tai 6-12 arkipäivältä. Sama koskee erityishoitorahaa soveltaen kuitenkin, mitä 17 §:ssä säädetään päivärahan maksamisesta.
Vanhempainrahakauden jakamisesta sopiminen vanhempien kesken on selvitettävä vanhempainrahaa koskevassa hakemuksessa. Isyysrahaa tai isän vanhempainrahaa koskevassa hakemuksessa on lisäksi selvitettävä ne ajat, jotka isä hoitaa lasta eikä ole ansiotyössä tai muussa kodin ulkopuolella suoritettavassa työssä. Isän on ilmoitettava välittömästi paikallistoimistoon, jos hän ei enää osallistu lapsen hoitoon.
Jos lapsen äiti luovuttaa pois lapsensa tarkoituksenaan antaa hänet ottolapseksi tai lapsi on otettu lastensuojelulain mukaisesti huostaan eikä äiti osallistu lapsen hoitoon, on sosiaalihuoltolain 6 §:n 1 momentissa tarkoitetun kunnan toimielimen tai edellä 1 momentissa mainitun toimiston maksutta ilmoitettava tästä viipymättä lapsen äidin kotipaikkakunnan paikallistoimistoon.
Korvausta sairaanhoidosta johtuvista kustannuksista sekä raskaus- ja synnytyskustannuksista tai päivärahaa taikka äitiys-, isyys- ja vanhempainrahaa ei suoriteta siltä ajalta, jonka vakuutettu on vaarallisten rikoksenuusijain eristämisestä annetun lain (317/53) 1 §:n nojalla pakkolaitoksessa.
Sairausvakuutuslain 30 b §:ssä mainitusta kunnan tilityksestä tulee käydä ilmi lain 29 §:n 2 momentissa tarkoitettujen korvausten määräämiseksi tarvittavat tiedot.
5 §18 §18 a §19 §22 a §


text:
3 päivänä heinäkuuta 2014 (1)
Asia C‑302/13
AS flyLAL-Lithuanian Airlines, selvitystilassa
(Ennakkoratkaisupyyntö – Augstākās tiesas Senāts (Latvia))
Asetus (EY) N:o 44/2001 – Soveltamisala – Siviili- ja kauppaoikeudellisen asian käsite – Vahingonkorvaus unionin kilpailuoikeuden rikkomisen perusteella – Turvaamistoimien tunnustaminen – Oikeusjärjestyksen perusteet (ordre public)
1. Esillä oleva asia antaa unionin tuomioistuimelle mahdollisuuden konkretisoida kaksi perustavanlaatuista oikeudellista käsitettä eli siviili- ja kauppaoikeudellisen asian ja oikeusjärjestyksen perusteet (ordre public) tuomioistuimen toimivallasta sekä tuomioiden tunnustamisesta ja täytäntöönpanosta siviili- ja kauppaoikeuden alalla 22.12.2000 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 44/2001(2) yhteydessä.
2. Tällöin on yhtäältä tarkasteltava sitä, käsittääkö ”siviili- ja kauppaoikeudellisen asian” käsite kilpailusääntöjen rikkomiseen perustuviin oikeuksiin vetoamisen tuomioistuimessa sellaisia yrityksiä vastaan, joissa julkinen sektori on enemmistöosakkaana. Toiseksi on selvitettävä, voidaanko turvaamistoimien täytäntöönpano kieltää oikeusjärjestyksen perusteiden osalta, ja jos voidaan, millä edellytyksin.
3. Tämän asian primaarioikeudellisen perustan muodostavat EY 81 ja EY 82 artikla (joista on tullut SEUT 101 ja SEUT 102 artikla)(3) ja sekundaarioikeudellisen perustan puolestaan asetuksen (EY) N:o 44/2001 1, 22, 34 ja 35 artikla.
4. Mainitun asetuksen 1 artiklan 1 kohdassa määritellään sen aineellinen soveltamisala seuraavasti:
5. Asetuksen (EY) N:o 44/2001 II luvussa olevassa 6 jaksossa säädetään tietystä yksinomaisesta toimivallasta. Mainitussa jaksossa olevassa 22 artiklassa säädetään seuraavaa:
2. asiassa, joka koskee yhtiön tai muun oikeushenkilön pätevyyttä, mitättömyyttä tai purkamista taikka sen toimielinten päätösten pätevyyttä, sen jäsenvaltion tuomioistuimilla, missä yhtiön tai oikeushenkilön kotipaikka on. – –”
6. Asetuksen (EY) N:o 44/2001 34 artiklassa säädetään toisissa jäsenvaltioissa annettujen tuomioiden tunnustamisesta muun muassa seuraavaa:
7. Tunnustamisen yhteydessä merkityksellisessä asetuksen (EY) N:o 44/2001 35 artiklan 1 kohdassa säädetään seuraavaa:
”Tuomiota ei tunnusteta myöskään silloin, kun II luvun 3, 4 ja 6 jakson säännöksiä ei ole noudatettu – –”
B Latvian lainsäädäntö
8. Esillä olevan asian kannalta merkityksellisiä ovat ilmailulaki (Likums ”Par aviāciju”) ja sen täytäntöönpanosäännökset.
9. Latvian ilmailulain mukaan ilma-alusten käyttäjien on suoritettava maksuja muun muassa lentoasemien käytöstä.
10. Tähän liittyen useissa asetuksissa säädettiin riidanalaisena ajankohtana, että liikennöitsijöillä, jotka operoivat määränpäänään tai lähtöasemanaan Riian lentoasema, on oikeus maksujen alennukseen. Alennuksen suuruus riippuu kyseisen yrityksen Riiasta tulevien kuljetettavien matkustajien vuotuisesta lukumäärästä.
11. AS flyLAL-Lithuanian Airlines (jäljempänä flyLAL) on konkurssiin asetettu liettualainen lentoliikenteen harjoittaja, joka katsoi joutuneensa lentoliikenteen palvelujen markkinoille epäedullisempaan asemaan kuin sen kilpailija, latvialainen lentoliikenteen harjoittaja AS Air Baltic Corporation (jäljempänä Air Baltic). flyLAL katsoi erityisesti, että sille on aiheutunut taloudellisia vahinkoja lainvastaisen kilpailutilanteen perusteella Latviassa ja Liettuassa.
12. Vuonna 2008 flyLAL nosti tämän vuoksi Vilniaus Apygardos Teismasissa (Vilnan alueellisessa tuomioistuimessa) Air Balticia ja VAS Starptautiskā lidosta Rīgaa (jäljempänä Lidosta Rīga) eli Riian lentoasemaa hallinnoivaa julkisessa omistuksessa olevaa pääomayhtiötä vastaan kanteen, joka koski muun muassa 199 830 000 Liettuan litin (LTL) suuruista vahingonkorvausta.(4) Kantaja perusteli kanteensa unionin kilpailuoikeuden rikkomisilla. Se esitti lähinnä, että Air Baltic on käyttänyt määräävää markkina-asemaansa väärin Latvian lentoasemamaksualennuksia koskevassa politiikassa. Latviassa myönnetyt maksualennukset ovat kantajan mukaan antaneet Air Balticille muun muassa mahdollisuuden soveltaa polkuhintoja toimiessaan Vilnan lentoasemalla (Liettuan tasavallassa). Lisäksi kantaja katsoo, että suunnitelman mukaista lentoasemamaksujen alennusten myöntämistä on pidettävä vastaajien lainvastaisena sopimuksena.
13. Vielä ennen lopullisen tuomion antamista pääasiassa Lietuvos Apeliacinis Teismas (Liettuan muutoksenhakutuomioistuin) päätti 31.12.2008 antamallaan tuomiolla asettaa Air kanteen kohteena olevan määrän arvosta Balticin ja Lidosta Rīgan omaisuutta väliaikaiseen takavarikkoon (jäljempänä turvaamistoimet).
14. Tämän jälkeen flyLAL vaati Rīgas pilsētas priekšpilsētas tiesassa (Riian kaupunkiin kuuluvan Vidzemen alueen tuomioistuimessa) 31.12.2008 annetun tuomion tunnustamista ja sen täytäntöönpanoa Latviassa. Tämä vaatimus hyväksyttiin keskeisiltä osin ensimmäisessä oikeusasteessa 19.1.2012 ja siten 31.12.2008 annettu tuomio tunnustettiin ja määrättiin pantavaksi täytäntöön Latvian tasavallassa.
15. Nyt kansallisen tuomioistuimen eli Augstākās tiesas Senātsin (Latvian tasavallan ylimmän oikeusasteen tuomioistuimen) on ratkaistava Air Balticin ja Lidosta Rīgan valitus, joka koskee 31.12.2008 annetun tuomion tunnustamista ja täytäntöönpanoa Latviassa.
16. Kansallinen tuomioistuin pohtii ensinnäkin, onko liettualainen vahingonkorvausmenettely – ja konkreettisesti 31.12.2008 annettu tuomio – asetuksen (EY) N:o 44/2001 1 artiklassa tarkoitettu siviili- ja kauppaoikeudellinen asia. Jos näin on asianlaita, toiseksi on selvitettävä, eikö jo vahingonkorvausmenettelyn yhteydessä olisi katsottava, että Latvian tuomioistuimilla on yksinomainen toimivalta asetuksen (EY) N:o 44/2001 22 artiklan mukaisesti. Jos tämä pitää paikkansa, kolmanneksi on tarkasteltava sitä, onko Augstākās tiesas Senātsin asetuksen (EY) N:o 44/2001 35 artiklan 1 kohdan mukaisesti kieltäydyttävä tunnustamasta 31.12.2008 annettua tuomiota mainitun asetuksen 22 artiklan rikkomisen vuoksi. Neljänneksi Augstākās tiesas Senāts pohtii, onko kyseisen tuomion tunnustaminen sopusoinnussa Latvian tasavallan oikeusjärjestyksen perusteiden kanssa asetuksen (EY) N:o 44/2001 34 artiklan 1 alakohdan mukaisesti. Yhtäältä 31.12.2008 annettuun tuomioon sisältyy vain niukasti tietoa vaaditun huomattavan määrän laskemisesta. Koska liettualaisen kantajan omaisuus on nyt maksukyvyttömyysmenettelyn kohteena, vastaajilla ei ole siinä tapauksessa, että kyseinen kanne hylätään, mitään realistista mahdollisuutta saada korvausta vahingosta, joka niille aiheutuu turvaamistoimien määräämisestä. Tämän seurauksena Latvian tasavallalle, joka omistaa 100 prosenttia toisen ja 52,6 prosenttia toisen vastaajan osakkeista, voisi aiheutua huomattavaa vahinkoa, joka vaikuttaisi valtion taloudellisiin etuihin ja heikentäisi valtion turvallisuutta.
17. Tätä taustaa vasten Augstākās tiesas Senāts on lykännyt asian käsittelyä ja esittänyt unionin tuomioistuimelle seuraavat ennakkoratkaisukysymykset:
”1) Onko sellaista asiaa pidettävä asetuksessa tarkoitettuna siviili- tai kauppaoikeudellisena asiana, jossa kantaja vaatii vahingonkorvausta ja vastaajien lainvastaiseen sopimukseen ja määräävän markkina-aseman väärinkäyttöön liittyvän menettelyn, joka perustuu toisen jäsenvaltion yleisesti sovellettavien säädösten soveltamiseen, lainvastaisuuden toteamista, kun otetaan huomioon, että lainvastainen sopimus oli pätemätön alusta alkaen ja että sitä vastoin säädösten antaminen on jäsenvaltion julkisoikeuden alan toimi (acta iure imperii), johon sovelletaan kansainvälisen oikeuden sääntöjä jäsenvaltion lainkäytöllisestä koskemattomuudesta suhteessa muiden valtioiden tuomioistuimiin?
2) Jos ensimmäiseen kysymykseen vastataan myöntävästi (asia on asetuksessa tarkoitettu siviili- tai kauppaoikeudellinen asia), onko vahingonkorvauskannetta pidettävä asetuksen 22 artiklan 2 alakohdassa tarkoitettuna yhtiön toimielinten päätösten pätevyyttä koskevana asiana, mikä antaisi mahdollisuuden olla tunnustamatta päätöstä asetuksen 35 artiklan 1 kohdan nojalla?
3) Jos vahingonkorvauskanteen kohde kuuluu asetuksen 22 artiklan (Yksinomainen toimivalta) 2 alakohdan soveltamisalaan, onko sen valtion tuomioistuin, jossa tunnustamista pyydetään, velvollinen tarkastamaan, että asetuksen 35 artiklan 1 kohdassa turvaamistoimipäätöksen tunnustamiselle asetetut edellytykset täyttyvät?
4) Voidaanko asetuksen 34 artiklan 1 alakohtaan sisältyvä oikeusjärjestyksen perusteita koskeva säännös ymmärtää niin, että turvaamistoimipäätöksen tunnustaminen on vastoin jäsenvaltion oikeusjärjestyksen perusteita, jos ensinnäkin pääasiallinen peruste turvaamistoimien määräämiselle on kanteella vaaditun määrän, jonka laskennan perusteita ei ole perusteltu, huomattava suuruus ja toiseksi mainitun päätöksen tunnustaminen ja täytäntöönpano voivat aiheuttaa vahinkoa vastaajille, kun kantajana oleva konkurssiin asetettu yhtiö ei voi suorittaa korvausta siinä tapauksessa, että vahingonkorvauskanne hylätään, mikä saattaisi vaikuttaa valtion, jossa tunnustamista pyydetään, taloudellisiin etuihin, mikä edelleen vaarantaisi valtion turvallisuuden, kun Latvian valtio omistaa 100 % Lidosta Rīgan osakkeista ja 52,6 % AS Air Baltic Corporationin osakkeista?”
18. Augstākās tiesas Senātsin ensimmäinen ennakkoratkaisukysymys koskee lähinnä sitä, onko liettualaisen vahingonkorvausmenettelyn ja konkreettisesti 31.12.2008 annetun tuomion osalta kyseessä asetuksen (EY) N:o 44/2001 1 artiklan 1 kohdassa tarkoitettu siviili- ja kauppaoikeudellinen asia.
19. Jotta tähän kysymykseen voitaisiin vastata, on ensin selvitettävä, mitä asetuksessa N:o 44/2001 käytetyllä ilmaisulla ”siviili- ja kauppaoikeudelliset asiat” tarkoitetaan. Tässä yhteydessä on tarkasteltava unionin tuomioistuimen tätä tunnusmerkistöä koskevaa oikeuskäytäntöä (1 kohta) ja sovellettava siitä saatuja tietoja pääasian tosiseikastoon (2 kohta).
1. Oikeuskäytännöstä ilmenevät kriteerit
20. Unionin tuomioistuimen vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan(5) ”siviili- ja kauppaoikeudellisen asian” käsitettä on tulkittava itsenäisesti unionin oikeudessa, ja tässä tulkinnassa on otettava huomioon asetuksen (EY) N:o 44/2001 tavoitteet ja järjestelmä sekä ne yleiset oikeusperiaatteet, jotka ilmenevät kansallisten oikeusjärjestysten muodostamasta kokonaisuudesta.(6)
21. Sikäli kuin asetus (EY) N:o 44/2001 korvaa Brysselin yleissopimuksen(7) jäsenvaltioiden välisissä suhteissa,(8) se, miten unionin tuomioistuin on tulkinnut sitä asetuksen (EY) N:o 44/2001 säännöksiä vastaavien määräysten osalta, pätee edelleen.(9) Näin on asianlaita asetuksen (EY) N:o 44/2001 1 artiklan 1 kohdan tapauksessa, joka on asemaltaan ja tehtävältään sama kuin Brysselin yleissopimuksen 1 artiklan ensimmäinen kappale.(10)
22. Edellä mainittuja oikeussääntöjä koskevan vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan jotkin tuomioistuinten ratkaisut voivat jäädä asetuksen (EY) N:o 44/2001 soveltamisalan ulkopuolelle oikeusriidan asianosaisten välisten oikeussuhteiden luonnetta tai oikeusriidan kohdetta luonnehtivien tekijöiden vuoksi.(11)
23. Sen toteamiseksi, onko kyseessä siviili- ja kauppaoikeudellinen asia, on siis ensiksi selvitettävä pääasian asianosaisten välisten oikeussuhteiden olennaiset tekijät (2 kohdan a alakohta) ja sitten – pääasian oikeusriidan kohteen selvittämiseksi (2 kohdan b alakohta) – kulloisenkin vaatimuksen taustalla oleva tosiseikasto sekä tutkittava nostetun kanteen perusta ja sen nostamista koskevat yksityiskohtaiset säännöt.(12)
2. Oikeuskäytännön mukaisten kriteerien soveltaminen pääasian tosiseikastoon
24. Ensiksi on tarkasteltava pääasian kantajan ja vastaajien välisiä oikeussuhteita, joiden vallitessa tapahtui väitetty unionin kilpailuoikeuden rikkominen, jonka perusteella vaaditaan vahingonkorvausta.
a) Oikeusriidan asianosaisten välisten oikeussuhteiden luonne
25. Kuten ennakkoratkaisupyynnöstä käy ilmi, Lidosta Rīga ja Air Baltic ovat pääasian oikeusriidassa kaksi yritystä, joista ensimmäisen osakkeista Latvian tasavalta omistaa 100 prosenttia ja toisen osakkeista 52,6 prosenttia.
26. Yksinomaan tämä ei kuitenkaan sulje pois asetuksen (EY) N:o 44/2001 soveltamisen mahdollisuutta. Ratkaisevaa on pikemminkin se, liittyykö kyseinen oikeussuhde julkisen vallan käyttöön.(13) Jos näin ei ole, asetuksen (EY) N:o 44/2001 soveltaminen tulee kyseeseen.
27. Tätä kysymystä on tarkasteltava jäljempänä pääasian eri asianosaisten välisten oikeussuhteiden osalta.
i) flyLALin ja Air Balticin väliset oikeussuhteet
28. Oikeussuhteiden luonnetta ei flyLALin ja Air Balticin välisen oikeussuhteen osalta ole tarpeen tarkastella yksityiskohtaisemmin.
29. Kumpikin yritys toimii palvelujen tarjoajana lentoliikenteen palvelujen markkinoilla ja palvelujen käyttäjinä lentoasemien käytön markkinoilla. Kumpikaan asianosaisista ei tällöin käytä toiseen asianosaiseen nähden julkista valtaa, jota yksityisillä ei ole.(14)
ii) flyLALin ja Lidosta Rīgan väliset oikeussuhteet
30. Myöskään flyLALin ja Lidosta Rīgan väliselle oikeussuhteelle ominaista ei ole julkisen vallan käyttö.
31. Tämän oikeussuhteen keskeisenä tekijänä on se, että flyLAL käyttää Riian lentoasemaa ja maksaa vastineeksi lentoasemamaksua. Tämä lentoaseman käyttö käsittää lähinnä ilma-alusten, lentomatkustajien ja rahdin lähtöselvitykset. Lentoaseman käyttäjiin nähden Latvian tasavalta toimii kokonaan omistamansa tytäryhtiön Lidosta Rīgan kautta lentoasemapalvelujen markkinoiden avaamisen myötä Riian lentoasemalla siis yksityisoikeuden tasolla.(15) Kuka tahansa muu yksityinen talouden toimija – esimerkiksi yksityisen lentoaseman pitäjä – voi tarjota näitä palveluja samalla tavalla.(16)
32. Tähän ei vaikuta millään tavalla sekään, että Lidosta Rīgaa koskevat maksujen muodostuksen ja erityisesti alennusten myöntämisen tai myöntämättä jättämisen osalta Latvian tasavallan lainsäädännössä määritellyt edellytykset, joita on sovellettava yleisesti. Tämä yhteys koskee nimittäin Latvian tasavallan eli osakkaan ja Lidosta Rīgan eli sen kokonaan omistaman tytäryhtiön välistä suhdetta muttei Lidosta Rīgan ja lentoasemaa käyttävän flyLALin välistä suhdetta.
33. Yhtä vähän merkitystä on sillä, onko Lidosta Rīgalla mahdollisuus käyttää perimänsä maksut oman harkintansa mukaan vai koskevatko sitä tältä osin lainsäädännössä määritellyt edellytykset. Tämä näkökohta ei nimittäin ole ominainen sen ja flyLALin kaltaisten lentoaseman käyttäjien välisen oikeussuhteen luonteelle vaan tästä erillään pidettäville Lidosta Rīgan ja sen osakkaan eli Latvian tasavallan välisille oikeussuhteille.
34. Esillä olevan asian lähtökohta eroaa siis tuomion LTU(17) taustalla olleesta tosiseikastosta. Vaikka se koskikin maksuja palveluista, joita tarjottiin lentoliikenteen yhteydessä, konkreettisesti kyse ei ollut lentoaseman taloudellista käyttöä koskevista maksuista. Sen sijaan kyse oli lennonvarmistuspalvelujen käytöstä – eli alun perin ilmatilan valvonnan ja ohjauksen kaltaisista julkisoikeudellisista seikoista(18) – maksettavista lentoreittimaksuista, joita kansainvälinen lennonvalvontalaitos peri.
35. Jo tällaisten lentoreittimaksujen osalta tuomiossa LTU katsottiin asiaan liittyvän julkisen vallan käyttöä.(19) Asiassa LTU oli – toisin kuin esillä olevassa asiassa – tyypillisesti alistussuhteelle ominaisia osatekijöitä, jotka puhuivat julkisen vallan käytön puolesta.
36. Esillä olevassa asiassa ”siviili- ja kauppaoikeudellisen asian” käsitettä määritettäessä julkisen vallan käyttöön liittyvien lennonvarmistuspalvelujen tarjoamisen ja lentoasemapalvelumarkkinoiden avaamisen erottaminen toisistaan on lisäksi sopusoinnussa unionin tuomioistuimen samankaltaisten toteamusten kanssa kilpailuoikeuden alalla.
37. Tältä osin unionin tuomioistuimen on jo joissakin ratkaisuissa täytynyt tarkastella lentoasemaa johtavan elimen toiminnan luokittelua. Tällöin se on joka suhteessa päätellyt, että se, että tarjotaan ”lentoasemapalveluja sellaista palkkiota vastaan, joka kertyy muun muassa lentoasemamaksuista”, on taloudellista toimintaa, jota on lähtökohtaisesti arvioitava unionin kilpailuoikeuden säännösten perusteella.(20) Tällöin ei ole merkitystä sillä, onko kyseinen yksikkö yksityis- vai julkisoikeudellinen, eikä sillä, onko kyseinen toiminta kannattavaa.(21)
38. Yksityisoikeudellisen ja luonteeltaan julkisen vallan oikeussuhteen rajaamisen – joka on merkityksellistä asetuksen (EY) N:o 44/2001 1 artiklan 1 kohdan kannalta – ja kilpailuoikeuden alaan kuuluvan taloudellisen ja julkisen vallan käyttöön liittyvän toiminnan rajaamisen välillä on paitsi terminologinen vastaavuus myös sisällöllisesti vastavuoroinen suhde, joka oikeuttaa käyttämään yhteneviä arviointiperusteita. Yhteisöjen tuomioistuin noudattaa ilmeisesti tätä lähestymistapaa viitatessaan kilpailuoikeudellisessa tuomiossa SAT Fluggesellschaft tuomioon LTU.(22) Tästä voidaan päätellä, että asetuksen (EY) N:o 44/2001 sovellettavuutta arvioidaan käyttäen samoja kriteerejä, jotka unionin tuomioistuin on kehittänyt taloudellisen toiminnan tunnusmerkkiä varten kilpailuoikeuden tasolla. Muutoin seurauksena olisi vaikeasti selitettäviä arviointiristiriitoja, jos alun perin taloudellisella toiminnalla kiistettäisiin olevan siviili- ja kauppaoikeudellisen asian luonnetta.
39. Näin ollen myöskään Lidosta Rīgan ja pääasian kantajan välisen oikeussuhteen luonteelle ei ole ominaista julkisen vallan käyttö vaan se on luonteeltaan taloudellis-yksityisoikeudellinen, koska pohjimmiltaan on kyse lentoasemapalvelujen tarjoamisesta maksua vastaan.
b) Riidan kohde
40. Seuraavaksi on tarkasteltava, vahvistaako myös riidan kohde nämä asianosaisten välisten oikeussuhteiden luonnetta koskevat päätelmät.
41. Aluksi on huomautettava, että – kuten Latvian tasavallan hallitus ja Lidosta Rīga tähdentävät – ottaen huomioon kansallisen tuomioistuimen toimittamat tiedot on hyvinkin olemassa epäilyksiä pääasian kantajan kannalta vahingollisen kilpailunvastaisen sopimuksen olemassaolosta, eikä myöskään Lidosta Rīgan määräävän markkina-aseman väärinkäytön olemassaolo vaikuta suinkaan kiistattomalta siksi, että siihen sovelletaan Latvian valtion lainsäädäntöä.(23) Esillä olevassa oikeudenkäynnissä unionin tuomioistuimen ei kuitenkaan tarvitse tarkastella mahdollista kilpailusääntöjen rikkomista vaan tutkia pääasian riidan kohdetta, jonka keskeisenä tekijänä on vahingonkorvausvaatimus EY 81 ja EY 82 artiklan rikkomisen perusteella, siitä näkökulmasta, onko kyseessä siviili- ja kauppaoikeudellinen asia.(24)
42. Riidan kohteen arvioinnin kannalta ratkaiseva on kyseisen vaatimuksen taustalla oleva tosiseikasto. Kun esitetty vaatimus perustuu julkisen vallan käyttämiseen, asia ei ole siviili- ja kauppaoikeudellinen.(25) Mikä tahansa yhteys julkisen vallan käyttämiseen ei kuitenkaan riitä. Ratkaisevaa on sitä vastoin se, että vaatimuksen taustalla konkreettisesti oleva toimi on julkisen vallan käyttöä.(26)
43. Edellä tarkasteltujen asianosaisten välisten oikeussuhteiden, jotka ovat esitetyn vahingonkorvausvaatimuksen perusta, luonne osoittaa jo, että esillä olevassa asiassa ei ole kyse julkisen vallan käyttämisestä. Tätä päätelmää ei aseta kyseenalaiseksi se, että vahingonkorvausvaatimukset unionin kilpailuoikeuden rikkomisen perusteella ovat luonteeltaan aidosti unionin oikeuteen liittyviä (ks. jäljempänä i kohta), eivätkä esillä olevan asian erityispiirteet, varsinkaan valtion elinten osallisuus (ks. jäljempänä ii kohta).
i) Asetuksen (EY) N:o 44/2001 sovellettavuus kilpailuoikeudellisiin vahingonkorvausvaatimuksiin
44. Seuraavaksi on ensin tarkasteltava kilpailuoikeudellisten vahingonkorvausvaatimusten oikeusperustaa ja normatiivista ympäristöä. Tämän tarkastelun perusteella arvioidaan sitten pääasian kohde.
– Kartelliin osallistujien vahingonkorvausvelvollisuus aidosti unionin oikeuteen liittyvänä periaatteena
45. Markkinavoimaansa väärin käyttäneiden kartelliin osallistujien tai määräävässä asemassa olevien yritysten vahingonkorvausvelvollisuus on unionin oikeuden periaate, joka perustuu välittömästi primaarioikeuteen.(27)
46. Unionin tuomioistuin onkin jo useissa tuomioissa katsonut, että ottaen huomioon, että EY 81 artikla tuottaa välittömiä oikeusvaikutuksia yksityisten välisissä suhteissa ja sillä perustetaan välittömästi yksityisille oikeuksia,(28) tässä määräyksessä esitetyn kiellon tehokas vaikutus vaarantuisi, jos kaikki henkilöt eivät voisi vaatia sellaisen vahingon korvaamista, joka on aiheutunut kilpailua rajoittavasta tai vääristävästä sopimuksesta tai menettelytavasta.(29)
47. Vaikka unionin tuomioistuimella ei toistaiseksi ole ollut tilaisuutta arvioida asiaa, ei liene vakavaa tarvetta epäillä sitä, että tämän on koskettava myös toista unionin kilpailuoikeuden keskeistä määräystä eli EY 82 artiklaa.
– Vastaava vahingonkorvauskanne on lähtökohtaisesti siviili- ja kauppaoikeudellinen asia
48. Unionin siviiliprosessioikeuden näkökulmasta vastaavat vahingonkorvauskanteet, jotka kohdistuvat EY 81 artiklaa ja/tai EY 82 artiklaa rikkoneisiin yrityksiin, ovat lähtökohtaisesti asetuksen (EY) N:o 44/2001 1 artiklan 1 kohdassa tarkoitettuja siviili- ja kauppaoikeudellisia asioita.(30) Euroopan komissio tähdensi tätä jälleen hiljattain ehdotuksessaan kilpailuoikeudelliseksi täytäntöönpanodirektiiviksi.(31)
ii) Ei toisenlaista arviota esillä olevan asian erityispiirteiden perusteella
49. Kun otetaan huomioon esillä olevan asian erityispiirteet, erityisesti vahingonkorvauskanteen kohteena olevien yritysten julkisoikeudellinen omistus ja varsinkin se, että kilpailusääntöjen rikkomisen väitetään perustuvan Latvian valtion lainsäädäntöön, on kuitenkin kysyttävä, voidaanko myös tässä tapauksessa pitää kiinni tästä yksityisoikeudellisesta luokittelusta.
50. Katson, että tähän kysymykseen on vastattava myöntävästi. Tätä puoltavat seuraavat kaksi näkökohtaa.
– Unionin oikeuden yhtenäisyys
51. Kuten totesin jo edellä 38 kohdassa, yksityisoikeudellisen ja luonteeltaan julkisen vallan oikeussuhteen rajaamiseen on asetuksen (EY) N:o 44/2001 soveltamisalan osalta sovellettava samoja kriteerejä kuin taloudellisen ja julkisen vallan käyttöön liittyvän yritysten toiminnan rajaamiseen EY 81 ja EY 82 artiklan mukaisesti.
52. Tähän liittyen esillä olevassa asiassa on myös tarkasteltaessa riidan kohdetta, jossa on viime kädessä kyse siitä, onko vaatimuksen taustalla oleva toimi julkisen vallan käyttöä,(32) ja todettava, että siltä puuttuu olennainen julkisoikeudellinen vivahde. Ensinnäkin toiminta, joka muodostaa vaatimuksen perusteena olevan kilpailusääntöjen rikkomisen, eli esillä olevassa asiassa se, että Lidosta Rīga perii vaihtelevan suuruisia lentoasemamaksuja, on välittömässä yhteydessä asianomaisen yrityksen taloudelliseen toimintaan eli lentoaseman pitämiseen. Toiseksi vaatimuksen perusteena käytetyt EY 81 ja EY 82 artikla voivat ylipäänsä olla relevantteja vain silloin, jos vahingonkorvausvelvollinen yritys ei käytä julkista valtaa vaan nimenomaan harjoittaa taloudellista toimintaa.
53. Jo tästä seuraa, että vireillä olevassa vahingonkorvauskanteessa (ja turvaamistoimessa) on kyse asetuksen N:o 44/2001 1 artiklan 1 kohdassa tarkoitetusta siviili- ja kauppaoikeudellisesta asiasta.
54. Toisenlaiseen päätelmään ei johda myöskään se, että kantajan näkökulmasta vaatimuksen perusteena oleva tosiseikasto liittyy paitsi unionin kilpailuoikeuteen myös kansalliseen ilmailuoikeuteen. Esillä oleva vahingonkorvauskanne ei nimittäin kohdistu Latvian oikeussääntöihin – mitä on jäljempänä tarkasteltava lopuksi – eikä siten jäsenvaltion julkisen vallan käyttöön eli acta iure imperiihin.
– Vahingonkorvauskanne ei kohdistu acta iure imperiihin
55. Kuten ennakkoratkaisupyynnöstä käy selvästi ilmi, kansallinen tuomioistuin katsoo selvästi, että pääasian kantaja moittii vahingonkorvauskanteellaan viime kädessä Latvian tasavallan oikeussääntöjä.
56. Tässä yhteydessä on aluksi huomautettava, että valtion vastuu acta iure imperiistä ei tosiasiallisesti kuulu asetuksen (EY) N:o 44/2001 soveltamisalaan. Asetuksen (EY) N:o 44/2001 uudessa toisinnossa, joka on sitova 10.1.2015 lähtien, selvennetään säädöstä tältä osin.(33)
57. Lisäksi on todettava, että valtioimmuniteetin periaatteen – par in parem non habet imperium – mukaan valtio ei acta iure imperiin vuoksi voi olla toisen valtion lainkäyttövallan alainen.(34)
58. Kansallisen tuomioistuimen ilmaisemat epäilyt eivät kuitenkaan nähdäkseni osu kohdalleen.
59. Ensinnäkin liettualaisessa pääasian oikeudenkäynnissä vireille pantu kanne ei tähtää normikontrolliin vaan ainoastaan koetusta haitasta aiheutuvan korvauksen saamiseen kilpailusääntöjen rikkomisen perusteella. Vaikka kartellioikeudellisten vahingonkorvauskanteiden lisääntyminen – kuten unionin tuomioistuin on korostanut jo useaan otteeseen – edistäisi ratkaisevasti tehokkaan kilpailun säilymistä unionin alueella(35) ja olisi tämän vuoksi myös yleisen edun mukaista, tämä ei tee yhteen tai useampaan yksityisoikeudellista toimintaa harjoittavaan, julkisoikeudellisessa omistuksessa olevaan yritykseen kohdistuvasta vahingonkorvauskanteesta vielä menettelyä valtion säädösten valvomiseksi. Tämä pätee silloinkin, kun kyseiseen kilpailusääntöjen rikkomiseen ainakin välillisesti vaikuttavat valtion oikeudelliset toimet, esimerkiksi esillä olevassa asiassa lentoasemamaksuja koskevat Latvian säädökset.
60. Toiseksi myöskään kansallisen tuomioistuimen esille ottama EY 81 artiklan 2 kohtaan perustuva pätemättömyys ei johda toisenlaiseen arvioon.
61. Se, että EY 81 artiklan 2 kohdan mukaisen kartellikiellon rikkominen johtaa myös kilpailunvastaisen sopimuksen pätemättömyyteen, koskee nimittäin ainoastaan konkreettista sopimusta itseään – eli Lidosta Rīgan ja Air Balticin taloudellista suhdetta sääntelevää sopimusta – muttei Latvian oikeussääntöjä, joiden väitetään vaikuttaneen sopimukseen välillisesti. Jos nämä oikeussäännöt ovat tosiasiallisesti yhteensopimattomia unionin kilpailuoikeuden kanssa, unionin oikeuden ensisijaisuus voi estää niiden sovellettavuuden. Tämä ei kuitenkaan olisi vahingonkorvauskanteen välitön seuraus.
62. Subjektiivisesta vahingonkorvauskanteesta ei EY 81 artiklan 2 kohdasta automaattisesti seuraavan pätemättömyyden myötä kuitenkaan tule valtion oikeussääntöjen objektiivista valvontamenettelyä.
63. Ensimmäiseen ennakkoratkaisukysymykseen on siis vastattava, että riita pääasiassa tarkasteltavina olevien kaltaisista turvaamistoimista, kun pääasiassa käytävässä oikeudenkäynnissä yksityisoikeudellinen lentoliikenteen harjoittaja vaatii Euroopan unionin kilpailuoikeuden väitettyjen rikkomisten perusteella vahingonkorvausta muun muassa yritykseltä, joka on julkisoikeudellisessa omistuksessa ja joka mahdollistaa lentoliikenteen harjoittajalle lentoaseman käytön lentoasemamaksun maksamista vastaan, on asetuksen (EY) N:o 44/2001 1 artiklan 1 kohdassa tarkoitettu siviili- ja kauppaoikeudellinen asia, vaikka lentoasemamaksuja ja näiden maksujen mahdollisia alennuksia säännelläänkin kansallisilla oikeussäännöillä.
64. Kansallisen tuomioistuimen toinen ja kolmas ennakkoratkaisukysymys, joita voidaan tarkastella yhdessä, koskevat lähinnä sitä, voidaanko pääasiassa kyseessä olevan kaltaista kartellioikeudellista vahingonkorvausmenettelyä pitää asetuksen (EY) N:o 44/2001 22 artiklan 2 alakohdassa tarkoitettuna asiana, joka koskee yhtiön toimielinten päätösten pätevyyttä. Jos asianlaita on näin, kansallinen tuomioistuin haluaa lisäksi tietää, onko asetuksen (EY) N:o 44/2001 35 artiklan 1 kohta luettuna yhdessä 22 artiklan 2 alakohdan kanssa silloin, kun pääasian oikeudenkäynti käydään muussa kuin asetuksen (EY) N:o 44/2001 22 artiklan 2 alakohdan mukaan toimivaltaisessa tuomioistuimessa, myös esteenä tämän toisen tuomioistuimen turvaamistoimiratkaisun tunnustamiselle.
65. Toiseen ennakkoratkaisukysymykseen on vastattava kieltävästi, minkä vuoksi kolmanteen ennakkoratkaisukysymykseen ei ole tarpeen vastata.
66. Pääasian kanne ja turvaamistoimi, josta on kyse kansallisessa tuomioistuimessa vireillä olevassa asiassa, koskevat pohjimmiltaan kantajan vahingonkorvausvaatimusta mutteivät ”yhtiön – – pätevyyttä, mitättömyyttä tai purkamista taikka sen toimielinten päätösten pätevyyttä” asetuksen (EY) N:o 44/2001 22 artiklan 2 alakohdassa tarkoitetulla tavalla.
67. Kantajan vahingonkorvausvaatimus kohdistuu välillisesti myös Lidosta Rīgan maksupolitiikkaan, joka – vaikka onkin ennalta määrätty lainsäädännössä – on saattanut viime kädessä ilmetä Lidosta Rīgan osakkaiden tai hallituksen päätöksistä.
68. Asetuksen (EY) N:o 44/2001 22 artiklan 2 alakohta on kuitenkin luonteeltaan poikkeussäännös, minkä vuoksi sitä on tulkittava suppeasti. Sen tarkoituksena on keskittää tuomioistuimen toimivalta yhtiön kotipaikkaan ainoastaan sellaisten kanteiden osalta, jotka koskevat välittömästi säännöksessä tyhjentävästi mainittuja riidan kohteita. Koska esillä olevassa asiassa ei kuitenkaan ole kyse välittömästi päätökseen kohdistuvasta riitautus- tai kumoamiskanteesta ja koska vaikuttaa siltä, että konkreettista päätöstä ei edes pääasian oikeudenkäynnissä yksilöidä tai moitita, asetuksen (EY) N:o 44/2001 22 artiklan 2 alakohta on esillä olevassa asiassa yhtä vähämerkityksinen kuin mainitun asetuksen 35 artikla, siltä osin kuin siinä viitataan asetuksen 22 artiklaan.
69. Toiseen ennakkoratkaisukysymykseen on siis vastattava, että pääasiassa kyseessä olevan kaltainen vahingonkorvausmenettely ei ole asetuksen (EY) N:o 44/2001 22 artiklan 2 alakohdassa tarkoitettu asia, joka koskee yhtiön toimielinten päätösten pätevyyttä.
70. Augstākās tiesas Senātsin neljäs ennakkoratkaisukysymys koskee lähinnä sitä, onko turvaamistoimipäätöksen tunnustaminen vastoin jäsenvaltion oikeusjärjestyksen perusteita, jos ensinnäkin huomattavaa, väliaikaisella takavarikolla turvatun määrän suuruutta ei ole perusteltu ja toiseksi uhkaa syntyä korjaamaton vahinko, mikä saattaisi vaikuttaa valtion, jossa tunnustamista pyydetään, taloudellisiin etuihin ja mikä edelleen vaarantaisi valtion turvallisuuden vakavasti.
1. Oikeusjärjestyksen perusteita koskeva säännös unionin tuomioistuimen oikeuskäytännössä
71. Aluksi on huomautettava, että asetuksen (EY) N:o 44/2001 34 artiklan 1 alakohtaa on vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan(36) tulkittava suppeasti, koska sillä rajoitetaan yhden mainitulla asetuksella tavoitellun perustavanlaatuisen päämäärän toteuttamista.(37) Mainittuun kohtaan sisältyvään oikeusjärjestyksen perusteita koskevaan säännökseen voidaan vedota ainoastaan poikkeustilanteissa.(38)
72. Vaikka jäsenvaltiot voivatkin asetuksen (EY) N:o 44/2001 34 artiklan 1 alakohdassa säädetyn varauman perusteella lähtökohtaisesti vapaasti määritellä kansallisten käsitystensä mukaisesti, mitä vaatimuksia niiden oikeusjärjestysten perusteista aiheutuu, tälle käsitteelle asetetaan rajat kyseisen asetuksen tulkinnalla.(39) Näin ollen unionin tuomioistuimen tehtävänä ei ole määritellä jäsenvaltion oikeusjärjestyksen perusteiden sisältöä, vaan sen on pikemminkin valvottava, missä rajoissa jäsenvaltion tuomioistuin voi tähän käsitteeseen nojautuen olla tunnustamatta toisessa jäsenvaltiossa annettua ratkaisua.(40) Jäsenvaltion, jossa tunnustamista tai täytäntöönpanoa pyydetään, tuomioistuin ei yleensä voi tutkia, pitävätkö tuomiojäsenvaltion tuomioistuimen arvioinnit oikeudellisista seikoista ja tosiseikoista paikkansa.(41)
73. Asetuksen N:o 44/2001 34 artiklan 1 alakohdassa olevaa, oikeusjärjestyksen perusteita koskevaa säännöstä voidaan näin ollen soveltaa ainoastaan, jos toisessa jäsenvaltiossa annetun ratkaisun tunnustaminen tai täytäntöönpano olisi kestämättömällä tavalla ristiriidassa valtion, jossa tunnustamista tai täytäntöönpanoa pyydetään, oikeusjärjestyksen kanssa sen vuoksi, että tällä tunnustamisella tai täytäntöönpanolla loukattaisiin jotakin perustavanlaatuista periaatetta. Kyseessä on oltava sellaisen oikeussäännön ilmeinen rikkominen, jota pidetään valtion, jossa tunnustamista tai täytäntöönpanoa pyydetään, oikeusjärjestyksessä olennaisen tärkeänä, tai sellaisen oikeuden ilmeinen loukkaaminen, jota pidetään tässä oikeusjärjestyksessä perustavanlaatuisena.(42)
74. Kansallinen tuomioistuin ei missään tapauksessa ylitä sille asetettuja rajoja oikeusjärjestyksen perusteiden rikkomista koskevan olettamuksen osalta, jos täytäntöönpanon epäämisellä estetään Euroopan ihmisoikeussopimuksessa tai unionin oikeusjärjestyksessä tunnustettujen perusoikeuksien ilmeinen loukkaaminen.(43)
75. Esillä olevassa asiassa kansallinen tuomioistuin tarkastelee kahta näkökohtaa ja pohtii niiden merkityksellisyyttä sen kannalta, että kyseessä on kyseisen jäsenvaltion oikeusjärjestyksen perusteiden loukkaaminen: ensinnäkin takavarikolla turvattavan määrän seikkaperäisten perustelujen puuttuminen tunnustettavasta päätöksestä (2 kohta) ja toiseksi tuomion täytäntöönpanon väitetyt ”valtion turvallisuuden” vaarantavat taloudelliset seuraukset (3 kohta).
2. Vaaditun määrän seikkaperäisen perustellun määrittelyn puuttuminen
76. Ensimmäinen kansallisen tuomioistuimen käyttämä lähtökohta oikeusjärjestyksen perusteiden rikkomista koskevalle olettamukselle on turvaamistoimella vaaditun takavarikolla turvattavan määrän seikkaperäisten perustelujen puuttuminen; kansallisen tuomioistuimen mukaan liettualainen tuomioistuin nojautui määrän osalta tarkemmin määrittelemättömiin ja asiakirja-aineistosta puuttuviin ”lausuntoihin”.
77. Tältä osin on ensinnäkin tarkasteltava periaatteellista kysymystä yhteensopivuudesta Euroopan ihmisoikeussopimuksen 6 artiklassa ja perusoikeuskirjan 47 artiklan toisessa kohdassa vahvistetun oikeudenmukaista oikeudenkäyntiä koskevan periaatteen kanssa(44) ja toiseksi – ainakin osittain – puutteellisten perustelujen mahdollisia vaikutuksia ratkaisun tunnustettavuuteen siviili- ja kauppaoikeudellisissa asioissa ottaen huomioon oikeusjärjestyksen perusteisiin liittyvät näkökohdat.
a) Oikeudenmukaista oikeudenkäyntiä koskeva periaate ja perusteluvelvollisuus
78. Tältä osin Euroopan ihmisoikeustuomioistuin katsoo vakiintuneessa oikeuskäytännössään, että Euroopan ihmisoikeussopimuksen 6 artiklan 1 kappaleen mukainen oikeus oikeudenmukaiseen oikeudenkäyntiin käsittää periaatteessa tuomioistuinten velvollisuuden myös perustella tuomionsa.(45) Samanaikaisesti se on kuitenkin myös toistuvasti huomauttanut, että perusteluvelvollisuutta koskevien vaatimusten ei pidä olla kohtuuttoman tiukkoja ja että ne voivat vaihdella ratkaisutyypin ja kunkin yksittäistapauksen olosuhteiden mukaan.(46) Tässä yhteydessä on otettava huomioon erityisesti ratkaisun luonne ja jäsenvaltioiden oikeusjärjestysten erot.
79. On tunnustettu, että tuomioistuinratkaisujen perustelua koskevalla velvollisuudella on tältä osin kahtalainen tavoite. Sillä ensinnäkin varmistetaan, että kuulluksi tulemista koskevaa vaatimusta noudatetaan eli että tuomioistuin tutkii riittävällä tavalla asianosaisten lausumat.(47) Toiseksi perusteluvelvollisuuden tarkoituksena on antaa hävinneelle asianosaiselle mahdollisuus ymmärtää, miksi se hävisi asian, ja tarvittaessa hakea muutosta. Ilman riittäviä perusteluja ratkaisun oikeusvoiman ulottuvuutta ei voida määrittää, ja kantaja voi vaatia samalla perusteella uuden täytäntöönpanoperusteen.(48)
b) Turvaamistoimipäätöksen perustelujen puutteellisuus ja tunnustettavuus ottaen huomioon oikeusjärjestyksen perusteisiin liittyvät näkökohdat
80. Jos tätä ohjenuoraa sovelletaan esillä olevaan asiaan, voidaan todeta, että takavarikolla turvattavan määrän täysin mielivaltainen määritteleminen, jota vastaaja ei voi millään tavalla ymmärtää, lienee yhteensopimaton oikeudenmukaista oikeudenkäyntiä koskevan periaatteen – ja siten myös oikeusjärjestyksen perusteiden – kanssa. Toisaalta näin ei ilmeisesti ollut asianlaita pääasiassa, jossa nojauduttiin sentään asiantuntijoiden lausuntoihin, ja perusteluja koskevia vaatimuksia ei lisäksi voi yleensä kiristää liikaa. Jos esimerkiksi tietyissä oikeusjärjestyksissä on suurelta osin hyväksyttyjä mutta vähäisessä määrin eksplisiittisiä ja yksittäistapauksen olosuhteiden mukaisia menetelmiä vahingon määrittämiseksi, ei olisi kovin ymmärrettävää, jos niiden käyttö – muutoin riittävällä tavalla perustellussa valituskelpoisessa ratkaisussa – tarkoittaisi Euroopan ihmisoikeussopimuksen 6 artiklan tai perusoikeuskirjan 47 artiklan toisen kohdan rikkomista ja olisi ongelmallista ottaen huomioon jäsenvaltion oikeusjärjestyksen perusteisiin liittyvät näkökohdat.(49)
81. Jos tätä sovelletaan kysymykseen oikeusjärjestyksen perusteiden rikkomisesta, tämä tarkoittaa, että takavarikolla turvattavan määrän suppeasti perusteltua määrittelemistä ei kuitenkaan saa tarkastella erikseen. Ratkaisevaa on pikemminkin kyseisen ratkaisun ja sen liitteiden kokonaisuus ja varsinkin se, oliko ratkaisun adressaateilla mahdollisuutta hakea siihen muutosta kohtuullisella tavalla valtiossa, jossa se annettiin, ja esimerkiksi moittia väitettyä rikkomista.(50)
82. Esillä olevassa asiassa hyvät syyt puhuvat sen puolesta, että takavarikolla turvattavan määrän suppeasti perusteltu määritteleminen ei riitä oikeusjärjestyksen perusteiden rikkomisen toteamiseen, varsinkin kun katsotaan, että määrän suuruus perustui asiantuntijalausuntoihin ja oli myös muutoksenhakumenettelyn kohteena Liettuassa. Oikeudenmukaisen oikeudenkäynnin perusperiaatteita näyttää tämän vuoksi noudatetun, vaikka ratkaisulle itselleen olisi ollut toivottavaa olla seikkaperäisemmät perustelut.
83. Koska väite perustelujen puutteellisuudesta ei riitä oikeusjärjestyksen perusteiden rikkomisen toteamiseen, on lopuksi tarkasteltava sitä, kuinka merkityksellisiä täytäntöönpanon taloudelliset seuraukset voivat olla oikeusjärjestyksen perusteiden kannalta.
3. Puuttuva takaisinsaantimahdollisuus maksukyvyttömyystapauksessa, jos kanne hylätään pääasiassa
84. Aluksi on muistutettava uudestaan, että oikeusjärjestyksen perusteita koskevalla käsitteellä pyritään estämään täytäntöönpanovaltion oikeusjärjestyksessä olennaisen tärkeänä pidetyn oikeussäännön ilmeinen rikkominen tai tässä oikeusjärjestyksessä perustavanlaatuisena pidetyn oikeuden ilmeinen loukkaaminen.(51) Näin suojellaan oikeudellisia tai ainakin oikeussäännöstä ilmeneviä etuja, jotka koskevat kyseisen jäsenvaltion poliittista, taloudellista, yhteiskunnallista tai kulttuurista järjestystä.
85. Riittämättömiä ovat sitä vastoin puhtaasti taloudelliset edut, kuten – hyvinkin suuren – rahallisen vahingon riski. Tämä pätee periaatteessa silloinkin, kun kyse on sellaisen julkisen vallan käyttäjän – esillä olevassa asiassa Latvian tasavallan – edusta,(52) joka on markkinatoimijana julkisoikeudellisten yritysten kautta ja uhkaa kärsiä vahinkoja tässä yhteydessä.
86. Taloudellisen edun on kuitenkin kansallisen tuomioistuimen mukaan tarkoitettava oikeudellisesti merkityksellistä ja asetuksen (EY) N:o 44/2001 34 artiklan 1 alakohdan yhteydessä mahdollisesti huomioon otettavaa etua, jos oikeusjärjestys ja ”valtion turvallisuus” vaarantuvat uhkaavien taloudellisten menetysten vuoksi riittävän konkreettisella tavalla. Kansallinen tuomioistuin ei kuitenkaan täsmennä, kuinka tämän on tarkalleen määrä tapahtua pääasian tosiseikkojen tapauksessa. Se ei etenkään totea mitään siitä, että toimet voivat – kuten Lidosta Rīga esitti – mahdollisesti vahingoittaa tuntuvasti Riian lentoaseman sotilaallis-strategista asemaa. Näin ollen tämä näkökohta on jätettävä tarkastelematta vastattaessa ennakkoratkaisukysymykseen, jonka oikeudelliset ja tosiasialliset rajat määritellään kansallisen tuomioistuimen ennakkoratkaisupyynnössä,(53) joka koskee yksinomaan ”valtion taloudellisten etujen loukkaamista”.
87. Se, voidaanko tällainen oikeusjärjestyksen perusteiden loukkaaminen uhkaavan valtion köyhtymisen vuoksi – mitä koskevaa oikeuskäytäntöä ei ole vielä havaittavissa – ylipäänsä todeta, on käsitteellisesti ja systemaattisesti erittäin kyseenalaista, koska taloudelliset näkökohdat eivät lähtökohtaisesti kuulu oikeusjärjestyksen perusteisiin.
88. Tätä kysymystä voidaan kuitenkin esillä olevassa asiassa pitää hypoteettisena ja se voidaan jättää avoimeksi, koska – vastoin vastaansanomattomasti muotoiltua ennakkoratkaisukysymystä, jossa nimenomaan oletetaan valtion turvallisuuden vaarantuvan vakavasti – kansallisen tuomioistuimen ilmoittamien tosiseikkojen kokonaisvaltaisen tarkastelun perusteella esillä olevassa asiassa vaikuttaa mahdottomalta ottaa lähtökohdaksi tällaista poikkeustilannetta siinäkään tapauksessa, että taloudellinen riski on noin 58 miljoonaa euroa. Niin suuri kuin tämä määrä onkin, se ei todennäköisesti riitä vaikuttamaan valtiorakenteen perusteita järisyttävällä tavalla. Tämä pätee sitä suuremmalla syyllä, jos täytäntöönpanotoimenpiteet ovat lähinnä takavarikointitoimenpiteitä, joilla ei puututa omaisuuden koskemattomuuteen eikä tavaroiden käyttötarkoitukseen sinänsä.
89. Unionin tuomioistuin on todennut taloudellisten riskien lievittämisestä toisessa yhteydessä, että turvaamistoimen osalta on aina taattava myös myönnetyn määrän palautus siinä tapauksessa, että hakija ei voita pääasiaa.(54) Tämä oikeuskäytäntö koskee kuitenkin toimenpiteitä, joiden adressaatin oli väliaikaisesti suoritettava maksu hakijalle väliaikaisen oikeussuojan muodossa. Sitä ei sen sijaan voida ulottaa pääasiassa esillä olevan väliaikaisen takavarikon kaltaisiin turvaamistoimiin.
90. Oikeusjärjestyksen perusteiden rikkomisen toteamiseksi taloudellisten näkökohtien perusteella ei edellä esitetyn perusteella myöskään löydy kestäviä perusteita.
91. Neljänteen ennakkoratkaisukysymykseen on siis vastattava, että täytäntöönpantavan tuomion perustelujen puutteellisuudesta ja täytäntöönpanoon liittyvistä taloudellisista seurauksista ei voida johtaa kestäviä perusteita kieltäytyä tunnustamisesta oikeusjärjestyksen perusteisiin (ordre public) liittyvistä syistä.
92. Edellä esitetyn perusteella ehdotan, että unionin tuomioistuin vastaa ennakkoratkaisukysymyksiin seuraavasti:
1) Riita pääasiassa tarkasteltavina olevien kaltaisista turvaamistoimista, kun pääasiassa käytävässä oikeudenkäynnissä yksityisoikeudellinen lentoliikenteen harjoittaja vaatii Euroopan unionin kilpailuoikeuden väitettyjen rikkomisten perusteella vahingonkorvausta muun muassa yritykseltä, joka on julkisoikeudellisessa omistuksessa ja joka mahdollistaa lentoliikenteen harjoittajalle lentoaseman käytön lentoasemamaksun maksamista vastaan, on asetuksen (EY) N:o 44/2001 1 artiklan 1 kohdassa tarkoitettu siviili- ja kauppaoikeudellinen asia, vaikka lentoasemamaksuja ja näiden maksujen mahdollisia alennuksia säännelläänkin kansallisilla oikeussäännöillä.
2) Pääasiassa kyseessä olevan kaltainen vahingonkorvausmenettely ei ole asetuksen (EY) N:o 44/2001 22 artiklan 2 alakohdassa tarkoitettu asia, joka koskee yhtiön toimielinten päätösten pätevyyttä.
3) Pääasian olosuhteissa täytäntöönpantavan tuomion perustelujen puutteellisuudesta ja täytäntöönpanoon liittyvistä taloudellisista seurauksista ei voida johtaa kestäviä perusteita kieltäytyä tunnustamisesta oikeusjärjestyksen perusteisiin (ordre public) liittyvistä syistä.
2 –	EYVL 2001, L 12, s. 1, esillä olevassa asiassa sovellettavana toisintona, sellaisena kuin se on viimeksi muutettuna 22.10.2008 annetulla Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksella (EY) N:o 1103/2008 (EUVL L 304, s. 80).
3 –	Esillä olevassa asiassa väitettyjä kilpailunvastaisia menettelytapoja on sovellettu ennen Lissabonin sopimuksen voimaantuloa. Tämän vuoksi ennakkoratkaisupyyntöön vastaamisen kannalta ratkaisevia ovat yksinomaan EY 81 ja EY 82 artikla. Jäljempänä esittämiäni seikkoja voidaan kuitenkin ilman muuta soveltaa myös olennaisilta osin samansisältöisiin SEUT 101 ja SEUT 102 artiklaan.
4 –	Tämä vastaa noin 58 000 000:aa euroa.
5 –	Ks. tältä osin yleiskatsaus julkisasiamies Trstenjakin ratkaisuehdotus Sapir ym. (C-645/11, EU:C:2012:757, 47–69 kohta).
6 –	Ks. esim. tuomiot LTU v. Eurocontrol (29/76, EU:C:1976:137, 3 kohta), Rüffer (814/79, EU:C:1980:291, 7 kohta), Sonntag (C-172/91, EU:C:1993:144, 18 kohta), Baten (C‑271/00, EU:C:2002:656, 28 kohta), Préservatrice Foncière TIARD (C-266/01, EU:C:2003:282, 20 kohta), Blijdenstein (C-433/01, EU:C:2004:21, 24 kohta), Lechouritou ym. (C-292/05, EU:C:2007:102, 29 kohta) ja Apostolides (C-420/07, EU:C:2009:271, 41 kohta).
7 –	Syyskuun 27. päivänä 1968 tehty yleissopimus tuomioistuimen toimivallasta sekä tuomioiden täytäntöönpanosta yksityisoikeuden alalla (EYVL 1972, L 299, s. 32).
8 –	Ks. asetuksen (EY) N:o 44/2001 68 artiklan 1 kohta.
9 –	Tuomiot Draka NK Cables ym. (C-167/08, EU:C:2009:263, 20 kohta), SCT Industri (C-111/08, EU:C:2009:419, 22 kohta), German Graphics Graphische Maschinen (C‑292/08, EU:C:2009:544, 27 kohta); Realchemie Nederland (C-406/09, EU:C:2011:668, 38 kohta), Sapir ym. (C-645/11, EU:C:2013:228, 31 kohta) ja Sunico ym. (C-49/12, EU:C:2013:545, 32 kohta).
10 –	Ks. vastaavasti 1 artiklan 2 kohdan b alakohdan osalta tuomio SCT Industri (C-111/08, EU:C:2009:419, 23 kohta).
11 –	Ks. esim. tuomiot LTU (29/76, EU:C:1976:137, 4 kohta), Baten (C-271/00, EU:C:2002:656, 29 kohta), Préservatrice Foncière TIARD (C-266/01, EU:C:2003:282, 21 kohta), Lechouritou ym. (C-292/05, EU:C:2007:102, 30 kohta), Apostolides (C-420/07, EU:C:2009:271, 42 kohta), Realchemie Nederland (C‑406/09, EU:C:2011:668, 39 kohta), Sapir ym. (C-645/11, EU:C:2013:228, 32 kohta), Sunico ym. (C-49/12, EU:C:2013:545, 33 kohta) ja Schneider (C‑386/12, EU:C:2013:633, 18 kohta).
12 –	Tuomiot Baten (C-271/00, EU:C:2002:656, 31 kohta), Préservatrice Foncière TIARD (C‑266/01, EU:C:2003:282, 23 kohta), Frahuil (C-265/02, EU:C:2004:77, 20 kohta), Sapir ym. (C‑645/11, EU:C:2013:228, 34 kohta) ja Sunico ym. (C-49/12, EU:C:2013:545, 35 kohta).
13 –	Tuomiot LTU v. Eurocontrol (29/76, EU:C:1976:137, 4 kohta), Rüffer (814/79, EU:C:1980:291, 8 kohta), Baten (C-271/00, EU:C:2002:656, 30 kohta), Préservatrice Foncière TIARD (C-266/01, EU:C:2003:282, 22 kohta), Lechouritou ym. (C-292/05, EU:C:2007:102, 31 kohta), Apostolides (C-420/07, EU:C:2009:271, 43 kohta), Mahamdia (C-154/11, EU:C:2012:491, 56 kohta), Sapir ym. (C-645/11, EU:C:2013:228, 33 kohta) ja Sunico ym. (C‑49/12, EU:C:2013:545, 34 kohta).
14 –	Ks. tämän kriteerin osalta tuomiot LTU v. Eurocontrol (29/76, EU:C:1976:137, 4 kohta), Sonntag (C-172/91, EU:C:1993:144, 22 kohta), Préservatrice Foncière TIARD (C-266/01, EU:C:2003:282, 30 kohta), Lechouritou ym. (C-292/05, EU:C:2007:102, 34 kohta) ja Apostolides (C-420/07, EU:C:2009:271, 44 kohta).
15 –	Tältä osin erotettava toisistaan valtion rooli yhtäältä yrityksen osakkaana ja toisaalta julkisen vallan käyttäjänä; ks. tältä osin myös tuomio komissio v. EDF (C-124/10 P, EU:C:2012:318, 80 kohta).
16 –	Myös pääsystä maahuolinnan markkinoille yhteisön lentoasemilla 15.10.1996 annetussa neuvoston direktiivissä 96/67/EY, erityisesti sen 2 artiklan d ja g kohdassa, vahvistetaan, että nämä palvelut eivät ole julkisen vallan käyttöä vaan palveluja, joita tarjotaan samanarvoisina.
17 –	Tuomio LTU v. Eurocontrol (29/76, EU:C:1976:137).
18 –	Eurocontrolin harjoittaman toiminnan julkisoikeudellisen luonteen osalta ks. myös tuomio SAT Fluggesellschaft (C-364/92, EU:C:1994:7, 27–29 kohta).
19 –	Tuomio LTU v. Eurocontrol (29/76, EU:C:1976:137, 4 kohta).
20 –	Ks. tuomiot Aéroports de Paris v. komissio (C-82/01 P, EU:C:2002:617, 78 kohta) ja Mitteldeutsche Flughafen ym. (C-288/11 P, EU:C:2012:821, 40 kohta).
21 –	Ks. tuomiot Aéroports de Paris v. komissio (C-82/01 P, EU:C:2002:617, 75 kohta), MOTOE (C-49/07, EU:C:2008:376, 21 ja 22 kohta), Selex Sistemi Integrati v. komissio (C-113/07 P, EU:C:2009:191, 69 kohta) ja Mitteldeutsche Flughafen ym. (C-288/11 P, EU:C:2012:821, 50 kohta).
22 –	Tuomio SAT Fluggesellschaft (C-364/92, EU:C:1994:7, 28 kohta).
23 –	EY 81 ja EY 82 artikla koskevat unionin tuomioistuimen oikeuskäytännön mukaan nimittäin ainoastaan yritysten omasta aloitteestaan toteuttamia kilpailunrajoituksia. Mainittuja artikloja ei sen sijaan voida soveltaa, jos kilpailua rajoittavan menettelyn käytöstä yrityksissä määrätään kansallisessa lainsäädännössä tai siinä luodaan sellaiset oikeudelliset puitteet, jotka itsessään eliminoivat mahdollisuuden yritysten väliseen kilpailuun; ks. tuomio komissio ja Ranska v. Ladbroke Racing (C-359/95 P ja C-379/95 P, EU:C:1997:531, 33 ja 34 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen). Jos sitä vastoin tämän takia (julkisoikeudellinen) yritys ei voi menetellä itsenäisesti, on ehkä kyse jäsenvaltion kilpailunvastaisesta toimenpiteestä, joka voisi tehdä tyhjäksi yrityksiin sovellettavien kilpailusääntöjen tehokkuuden ja joka yhtä lailla kuuluu EY 81 artiklan ja/tai EY 82 artiklan soveltamisalaan luettuna yhdessä EY 10 artiklan (josta on tullut SEU 4 artiklan 3 kohta) kanssa, jossa määrätään velvollisuudesta vilpittömään yhteistyöhön. Mahdollinen vahingonkorvauskanne olisi sitten kai kohdistettava jäsenvaltioon itseensä eikä siihen ”yhteydessä olevaan” yritykseen, jonka toiminta muihin talouden toimijoihin nähden on ”perusteltua”; ks. tuomio CIF (C-198/01, EU:C:2003:430, 54 kohta).
24 –	Ensimmäisessä ennakkoratkaisukysymyksessä todetaan tältä osin: ”[asia] – –, jossa kantaja vaatii vahingonkorvausta ja vastaajien lainvastaiseen sopimukseen ja määräävän markkina-aseman väärinkäyttöön liittyvän menettelyn – – lainvastaisuuden toteamista”.
25 –	Tuomio Rüffer (814/79, EU:C:1980:291, 15 kohta) ja Lechouritou ym. (C-292/05, EU:C:2007:102, 41 kohta).
26 –	Ks. tuomiot LTU v. Eurocontrol (29/76, EU:C:1976:137, 4 kohta), Rüffer (814/79, EU:C:1980:291, 15 kohta) ja Lechouritou ym. (C-292/05, EU:C:2007:102, 41 kohta).
27 –	Ks. EY 81 artiklan yhteydessä ratkaisuehdotus KONE ym. (C-557/12, EU:C:2014:45, 25–30 kohta).
28 –	Tuomio Manfredi ym. (C-295/04–C-298/04, EU:C:2006:461, 39 kohta).
29 –	Tuomio Courage ja Crehan (C-453/99, EU:C:2001:465, 26 kohta).
30 –	Ks. tältä osin vireillä oleva asia CDC v. Evonik Degussa ym. (C-352/13, EUVL 2013, C 298, s. 2).
31 –	Ehdotus Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiiviksi tietyistä säännöistä, joita sovelletaan jäsenvaltioiden ja Euroopan unionin kilpailuoikeuden säännösten rikkomisen johdosta kansallisen lainsäädännön nojalla nostettuihin vahingonkorvauskanteisiin (COM[2013] 404 final), jonka sivulla 6 viitataan asetukseen (EY) N:o 44/2001. Ks. lisäksi komission tiedonanto EY:n perustamissopimuksen 81 ja 82 artiklan soveltamiseen liittyvästä yhteistyöstä komission ja EU:n jäsenvaltioiden tuomioistuinten välillä (EUVL 2004, C 101, s. 54, 3 kohta ja alaviite 4).
32 –	Ks. tuomiot LTU v. Eurocontrol (29/76, EU:C:1976:137, 4 kohta), Rüffer (814/79, EU:C:1980:291, 15 kohta) ja Lechouritou ym. (C-292/05, EU:C:2007:102, 41 kohta).
33 –	Tuomioistuimen toimivallasta sekä tuomioiden tunnustamisesta ja täytäntöönpanosta siviili- ja kauppaoikeuden alalla 12.12.2012 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston asetus (EU) N:o 1215/2012 (uudelleenlaadittu) (EUVL L 351, s. 1).
34 –	Ks. tuomio Mahamdia (C-154/11, EU:C:2012:491, 54 kohta).
35 –	Ks. tältä osin tuomiot Courage ja Crehan (C-453/99, EU:C:2001:465, 26 ja 27 kohta), Manfredi ym. (C-295/04–C-298/04, EU:C:2006:461, 91 kohta), Pfleiderer (C-360/09, EU:C:2011:389, 28 kohta) ja Donau Chemie ym. (C-536/11, EU:C:2013:366, 23 kohta).
36 –	Jäljempänä mainittu oikeuskäytäntö koski vielä aiempia Brysselin yleissopimuksen määräyksiä, mutta sitä voidaan soveltaa asetuksen (EY) N:o 44/2001 34 artiklan 1 alakohdan tulkintaan, ks. ratkaisuehdotus Trade Agency (C-619/10, EU:C:2012:247, 71 kohta).
37 –	Ks. tältä osin tuomiot Solo Kleinmotoren (C-414/92, EU:C:1994:221, 20 kohta), Krombach (C‑7/98, EU:C:2000:164, 21 kohta), Renault (C-38/98, EU:C:2000:225, 26 kohta), Apostolides (C‑420/07, EU:C:2009:271, 55 kohta), Prism Investments (C-139/10, EU:C:2011:653, 33 kohta), Trade Agency (C-619/10, EU:C:2012:531, 48 kohta) ja Salzgitter Mannesmann Handel (C‑157/12, EU:C:2013:597, 28 kohta).
38 –	Ks. tältä osin tuomiot Hoffmann (145/86, EU:C:1988:61, 21 kohta), Hendrikman ja Feyen (C‑78/95, EU:C:1996:380, 23 kohta), Krombach (C-7/98, EU:C:2000:164, 21 kohta), Renault (C‑38/98, EU:C:2000:225, 26 kohta), Apostolides (C-420/07, EU:C:2009:271, 55 kohta) ja Trade Agency (C-619/10, EU:C:2012:531, 48 kohta).
39 –	Ks. tuomio Krombach (C-7/98, EU:C:2000:164, 22 kohta), Renault (C-38/98, EU:C:2000:225, 27 kohta), Gambazzi (C-394/07, EU:C:2009:219, 26 kohta), Apostolides (C-420/07, EU:C:2009:271, 56 kohta) ja Trade Agency (C-619/10, EU:C:2012:531, 49 kohta).
40 –	Ks. tuomiot Krombach (C-7/98, EU:C:2000:164, 23 kohta), Renault (C-38/98, EU:C:2000:225, 28 kohta), Apostolides (C-420/07, EU:C:2009:271, 57 kohta) ja Trade Agency (C-619/10, EU:C:2012:531, 49 kohta).
41 –	Ks. tuomiot Krombach (C-7/98, EU:C:2000:164, 36 kohta), Renault (C-38/98, EU:C:2000:225, 29 kohta), Apostolides (C-420/07, EU:C:2009:271, 58 kohta) ja Trade Agency (C-619/10, EU:C:2012:531, 50 kohta).
42 –	Ks. tuomiot Krombach (C-7/98, EU:C:2000:164, 36 kohta), Renault (C-38/98, EU:C:2000:225, 29 kohta), Gambazzi (C-394/07, EU:C:2009:219, 27 kohta), Apostolides (C-420/07, EU:C:2009:271, 59 kohta) ja Trade Agency (C-619/10, EU:C:2012:531, 51 kohta).
43 –	Ks. tältä osin tuomiot Krombach (C-7/98, EU:C:2000:164, 38 ja 39 kohta) ja Gambazzi (C‑394/07, EU:C:2009:219, 28 kohta).
44 –	Perusoikeuskirjan 52 artiklan 3 kohdan vastaavuutta koskevan edellytyksen osalta ks. tuomiot Varec (C-450/06, EU:C:2008:91, 48 kohta) ja McB (C-400/10 PPU, EU:C:2010:582, 53 kohta).
45 –	Euroopan ihmisoikeustuomioistuin, tuomio 19.4.1994, Van de Hurk v. Alankomaat (valitus 16034/90, 61 kohta), tuomio 9.12.1994, Ruiz Torija v. Espanja (valitus 18390/91, 29 kohta), tuomio 19.2.1998, Higgins v. Ranska (valitus 20124/92, Recueil des arrêts et décisions 1998-I, 42 kohta) ja tuomio 27.9.2001, Hirvisaari v. Suomi (valitus 49684/99, 30 kohta). Ks. myös tuomio Schröder ym. v. komissio (C-221/97 P, EU:C:1998:597, 24 kohta).
46 –	Euroopan ihmisoikeustuomioistuin, tuomio 9.12.1994, Ruiz Torija v. Espanja (valitus 18390/91, 29 kohta) ja tuomio 19.4.1994, Van de Hurk v. Alankomaat (valitus 16034/90, 61 kohta).
47 –	Euroopan ihmisoikeustuomioistuin, tuomio 21.5.2002, Jokela v. Suomi (valitus 28856/95, 72–73 kohta) ja tuomio 27.7.2006, Nedzela v. Ranska (valitus 73695/01, 55 kohta).
48 –	Ks. ratkaisuehdotus Trade Agency (C-619/10, EU:C:2012:247, 85 kohta).
49 –	Esimerkiksi Saksan Bundesgerichtshof on katsonut, että Ranskan lainsäädännön mukainen kiinteämääräinen vahingonkorvaus sopii yhteen kansallisen oikeusjärjestyksen perusteiden kanssa, ks. Bundesgerichtshofin tuomio 26.9.1979 (asiakirja VIII ZB 10/79, BGHZ 75, 167).
50 –	Tämä koskee myös ja erityisesti tapausta, jossa oikeudenmukaista oikeudenkäyntiä koskevaa periaatetta väitettiin rajoitetun ratkaisun kiireellisyyden perusteella. Ks. tältä osin tuomio Eurofood IFSC (C-341/04, EU:C:2006:281, 66 kohta).
51 –	Ks. tuomiot Krombach (C-7/98, EU:C:2000:164, 36 kohta), Renault (C-38/98, EU:C:2000:225, 29 kohta), Gambazzi (C-394/07, EU:C:2009:219, 27 kohta), Apostolides (C-420/07, EU:C:2009:271, 59 kohta) ja Trade Agency (C-619/10, EU:C:2012:531, 51 kohta) sekä oikeusjärjestyksen perusteiden määritelmä maksukyvyttömyysmenettelyistä 29.5.2000 annetun neuvoston asetuksen N:o 1346/2000 (EYVL L 160, s. 1) 26 artiklassa; tämä asetus on asetuksen (EY) N:o 44/2001 maksukyvyttömyyttä koskeva sisarsäädös.
52 –	Ks. vastaavanlainen tilanne: Euroopan ihmisoikeustuomioistuin, tuomio 24.9.2013, De Luca v. Italia (valitus 43870/04, 54 ja 55 kohta).
53 –	Ks. tältä osin unionin tuomioistuimen työjärjestyksen 94 artikla.
54 –	Ks. tuomiot Van Uden (C-391/95, EU:C:1998:543, 47 kohta, joka koskee sopimukseen perustuvan vastasuorituksen maksamista ennakkoon) ja Mietz (C-99/96, EU:C:1999:202, 42 kohta), jotka vielä annettiin vastaavasta Brysselin yleissopimuksen 24 artiklasta.

matches: tuomioistuin tuomioistuin tuomioistuin tuomioistuin tuomioistuin tuomioistuin tuomioistuin tuomioistuin tuomioistuin tuomioistuin tuomioistuin tuomioistuin tuomioistuin tuomioistuin tuomioistuin tuomioistuin tuomioistuin