text:
Kohtuasjas C‑504/09P,
Asiassa C‑504/09 P,
mille ese on Euroopa Liidu Kohtu põhikirja artikli 56 alusel 4. detsembril 2009 esitatud apellatsioonkaebus,
jossa on kyse Euroopan unionin tuomioistuimen perussäännön 56 artiklan nojalla 4.12.2009 tehdystä valituksesta,
Euroopa Komisjon , esindajad: E. Kružíková ja K. Herrmann ning E. White, kohtudokumentide kättetoimetamise aadress Luxembourgis,
Euroopan komissio , asiamiehinään E. Kružíková, K. Herrmann ja E. White, prosessiosoite Luxemburgissa,
Taani Kuningriik , esindaja: C. Vang,
Tanskan kuningaskunta , asiamiehenään C. Vang,
Poola Vabariik , esindajad: M. Szpunar, M. Nowacki ja B. Majczyna,
Puolan tasavalta , asiamiehinään M. Szpunar, M. Nowacki ja B. Majczyna,
Tšehhi Vabariik , esindajad: M. Smolek ja D. Hadroušek,
Tšekin tasavalta , asiamiehinään M. Smolek ja D. Hadroušek, ja
Rumeenia , esindajad: õigusnõunikud V. Angelescu ja A. Cazacioc,
Romania , asiamiehinään neuvonantajat V. Angelescu ja A. Cazacioc,
Ungari ,
Unkari ,
Leedu Vabariik ,
Liettuan tasavalta ,
Slovaki Vabariik ,
Suurbritannia ja Põhja-Iiri Ühendkuningriik , esindaja: H. Walker, keda abistas barrister J. Maurici,
Ison-Britannian ja Pohjois-Irlannin yhdistynyt kuningaskunta , asiamiehenään H. Walker, avustajanaan barrister J. Maurici,
toimien kokoonpanossa: jaoston puheenjohtaja J. N. Cunha Rodrigues sekä tuomarit U. Lõhmus, A. Rosas (esittelevä tuomari), A. Ó Caoimh ja A. Arabadjiev,
ottaen huomioon kirjallisessa käsittelyssä ja 29.9.2011 pidetyssä istunnossa esitetyn,
otsuse tuomion Kohtuotsuse põhistus
1. Euroopa Komisjon palub oma apellatsioonkaebuses tühistada Euroopa Ühenduste Esimese Astme Kohtu 23. septembri 2009. aasta otsuse kohtuasjas T‑183/07: Poola vs . komisjon (EKL 2009, lk II‑3395, edaspidi „vaidlustatud kohtuotsus”), millega see kohus tühistas komisjoni 26. märtsi 2007. aasta otsuse K(2007) 1295 (lõplik) riikliku kasvuhoonegaaside saastekvootide jaotuskava kohta, mille Poola Vabariik on esitanud ajavahemiku 2008–2012 kohta kooskõlas Euroopa Parlamendi ja nõukogu 13. oktoobri 2003. aasta direktiiviga 2003/87/EÜ, millega luuakse ühenduses kasvuhoonegaaside saastekvootidega kauplemise süsteem ja muudetakse nõukogu direktiivi 96/61/EÜ (edaspidi „vaidlusalune otsus”).
1. Valituksessaan Euroopan komissio vaatii kumoamaan asiassa T-183/07, Puola vastaan komissio, 23.9.2009 annetun Euroopan yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen tuomion (Kok., s. II-3395; jäljempänä valituksenalainen tuomio), jolla ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin kumosi 26.3.2007 tehdyn komission päätöksen K(2007) 1295 lopullinen kasvihuonekaasujen päästöoikeuksien kansallisesta jakosuunnitelmasta, josta Puolan tasavalta oli tehnyt kasvihuonekaasujen päästöoikeuksien kaupan järjestelmän toteuttamisesta yhteisössä ja neuvoston direktiivin 96/61/EY muuttamisesta 13.10.2003 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2003/87/EY mukaisesti ilmoituksen kaudeksi 2008–2012 (jäljempänä riidanalainen päätös).
Õiguslik raamistik Asiaa koskevat oikeussäännöt 2. Euroopa Parlamendi ja nõukogu 13. oktoobri 2003. aasta direktiiv 2003/87/EÜ, millega luuakse ühenduses kasvuhoonegaaside saastekvootidega kauplemise süsteem ja muudetakse nõukogu direktiivi 96/61/EÜ (ELT L 275, lk 32; ELT eriväljaanne 15/07, lk 631), muudetud Euroopa Parlamendi ja nõukogu 27. oktoobri 2004. aasta direktiiviga 2004/101/EÜ (ELT L 338, lk 18) (edaspidi „direktiiv 2003/87”), sätestab artiklis 1:
2. Kasvihuonekaasujen päästöoikeuksien kaupan järjestelmän toteuttamisesta yhteisössä ja neuvoston direktiivin 96/61/EY muuttamisesta 13.10.2003 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2003/87/EY (EUVL L 275, s. 32), sellaisena kuin se on muutettuna 27.10.2004 annetulla Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivillä 2004/101/EY (EUVL L 338, s. 18; jäljempänä direktiivi 2003/87), 1 artiklassa säädetään seuraavaa:
”Tällä direktiivillä perustetaan kasvihuonekaasujen päästöoikeuksien kaupan järjestelmä yhteisössä – – kasvihuonekaasupäästöjen vähentämiseksi sekä kustannustehokkaasti että taloudellisesti.”
3. Viidatud direktiivi artikkel 9 sätestab järgmist:
3. Mainitun direktiivin 9 artiklassa säädetään seuraavaa:
”1. Kunkin jäsenvaltion on jokaista 11 artiklan 1 ja 2 kohdassa tarkoitettua kautta varten laadittava kansallinen suunnitelma, jossa esitetään päästöoikeuksien kokonaismäärä, jonka jäsenvaltio aikoo kyseiseksi kaudeksi myöntää, sekä se, miten sen on tarkoitus nämä oikeudet jakaa. Suunnitelman laatimisessa on käytettävä objektiivisia ja avoimia perusteita, mukaan lukien liitteessä III luetellut perusteet, ja siinä on otettava asianmukaisesti huomioon yleisön huomautukset. Komissio laatii 31 päivään joulukuuta 2003 mennessä ohjeet liitteessä III lueteltujen perusteiden täytäntöönpanosta, sanotun kuitenkaan rajoittamatta perussopimuksen soveltamista.
3. Jäsenvaltion tehtyä 1 kohdan mukaisen ilmoituksen kansallisesta jakosuunnitelmasta komissio voi kolmen kuukauden kuluessa hylätä suunnitelman tai sen osan sillä perusteella, että se ei ole liitteessä III lueteltujen perusteiden tai 10 artiklan mukainen. Jäsenvaltio voi tehdä 11 artiklan 1 tai 2 kohdan mukaisen päätöksen vain, jos komissio hyväksyy ehdotetut muutokset. Komission on perusteltava hylkäävä päätös.”
4. Sama direktiivi artikkel 10 näeb ette, et „1. jaanuaril 2005 algavaks kolmeaastaseks ajavahemikuks eraldavad liikmesriigid vähemalt 95% saastekvootidest tasuta. 1. jaanuaril 2008 algavaks viieaastaseks ajavahemikuks eraldavad liikmesriigid vähemalt 90% saastekvootidest tasuta”.
4. Saman direktiivin 10 artiklassa säädetään, että ”jäsenvaltioiden on jaettava vähintään 95 prosenttia päästöoikeuksista maksutta 1.1.2005 alkavaksi kolmivuotiskaudeksi. Jäsenvaltioiden on jaettava vähintään 90 prosenttia päästöoikeuksista maksutta 1.1.2008 alkavaksi viisivuotiskaudeksi”.
5. Direktiivi 2003/87 artikli 11 lõikes 2 on sätestatud:
5. Direktiivin 2003/87 11 artiklan 2 kohdassa säädetään seuraavaa:
”Kunkin jäsenvaltion on päätettävä 1 päivänä tammikuuta 2008 alkavaa viisivuotiskautta ja kutakin sitä seuraavaa viisivuotiskautta varten myönnettävien päästöoikeuksien kokonaismäärästä ja aloitettava menettely päästöoikeuksien jakamiseksi kunkin laitoksen toiminnanharjoittajalle. Päätös on tehtävä vähintään 12 kuukautta ennen kunkin kauden alkamista ja sen on perustuttava 9 artiklan nojalla laadittuun kyseisen jäsenvaltion kansalliseen jakosuunnitelmaan ja oltava 10 artiklan mukainen, ottaen asianmukaisesti huomioon yleisön huomautukset.”
6. Direktiivi III lisa loetleb 12 riiklikule jaotuskavale kohaldatavat kriteeriumi. III lisa kriteeriumid 1–3, 5, 6, 10 ja 12 sätestavad järgmist:
6. Kyseisen direktiivin liitteessä III luetellaan 12 kansallisiin jakosuunnitelmiin sovellettavaa perustetta. Liitteessä III olevat perusteet 1–3, 5, 6, 10 ja 12 ovat seuraavat:
”1. Kunakin kautena jaettavien päästöoikeuksien kokonaismäärän on vastattava jäsenvaltion päästörajoitusvelvoitetta, joka perustuu [ilmastonmuutosta koskevan Yhdistyneiden Kansakuntien puitesopimuksen Kioton pöytäkirjan hyväksymisestä Euroopan yhteisön puolesta sekä sen velvoitteiden täyttämisestä yhteisesti 25.4.2002 tehtyyn neuvoston] päätökseen 2002/358/EY [(EYVL L 130, s. 1)] ja Kioton pöytäkirjaan, ottaen huomioon toisaalta kokonaispäästömäärä, jota nämä päästöoikeudet vastaavat verrattuna tämän direktiivin soveltamisalaan kuulumattomista lähteistä aiheutuviin päästöihin, ja toisaalta kansalliset energiapolitiikat, ja sen olisi oltava kansallisen ilmastonmuutosohjelman mukainen. Jaettavien päästöoikeuksien kokonaismäärä ei saa ylittää tässä liitteessä olevien perusteiden tinkimättömäksi soveltamiseksi todennäköisesti tarvittavaa määrää. Ennen vuotta 2008 on kyseisen määrän oltava johdonmukainen niiden toimien kanssa, joilla pyritään saavuttamaan tai ylittämään kunkin jäsenvaltion tavoite päätöksen 2002/358/EY ja Kioton pöytäkirjan mukaisesti.
2. Jaettavien päästöoikeuksien kokonaismäärän on vastattava [yhteisön CO 2 -päästöjen ja muiden kasvihuonekaasupäästöjen valvontajärjestelmästä 24.6.1993 tehdyn neuvoston] päätöksen 93/389/ETY [(EYVL L 167, s. 31)] mukaisesti laadittavia arvioita toteutuneesta ja suunnitellusta edistymisestä jäsenvaltioiden osallistumisessa yhteisön velvoitteiden täyttämiseen. 3. Eraldatavate kvootide kogused peavad olema kooskõlas käesolevas süsteemis käsitletud tegevusalade potentsiaaliga, sealhulgas tehnoloogilise potentsiaaliga, heitkoguseid vähendada. Liikmesriigid võivad kvootide jaotuse aluseks võtta igast tegevusalast tulenevad kasvuhoonegaaside keskmised heitkogused toote kohta ja igal tegevusalal saavutatavad edusammud.
3. Jaettavien päästöoikeusmäärien on vastattava tämän suunnitelman kattamien toimintojen edellytyksiä, myös teknisiä edellytyksiä, vähentää päästöjä. Jäsenvaltiot voivat perustaa päästöoikeuksien jakamisen kasvihuonekaasujen päästöjen tuotekohtaiseen keskitasoon kussakin toiminnassa sekä kussakin toiminnassa saavutettavissa olevaan edistykseen.
5. [Perustamissopimuksen] ja etenkin [EY] 87 ja [EY] 88 artiklan vaatimusten mukaisesti suunnitelma ei saa syrjiä eri yrityksiä tai aloja toisiinsa nähden siten, että suosittaisiin aiheettomasti tiettyjä yrityksiä tai toimintoja.
12. Kavas täpsustatakse [tõendatud heitkoguste vähendamise ühikute] ja [heitkoguste vähendamise ühikute] maksimumkogus, mida käitajad võivad ühenduse süsteemis kasutada, igale käitisele eraldatud saastekvootide protsendimäärana. Kõnealune protsendimäär on kooskõlas liikmesriigi Kyoto protokolli ja [9. mail 1992 New Yorgis vastu võetud Ühinenud Rahvaste Organisatsiooni] kliimamuutuste raamkonventsiooni või Kyoto protokolli põhjal vastu võetud otsuste kohaste täiendavate kohustustega.”
12. Suunnitelmassa on määritettävä se sertifioitujen päästövähennysten ja päästövähennysyksiköiden enimmäismäärä, jonka toiminnanharjoittajat saavat käyttää yhteisön järjestelmässä, prosenttiosuutena kullekin laitokselle jaetuista päästöoikeuksista. Prosenttiosuuden on oltava yhdenmukainen Kioton pöytäkirjan sekä [New Yorkissa 9.5.1992 hyväksytyn ilmastonmuutosta koskevan Yhdistyneiden Kansakuntien puitesopimuksen] tai Kioton pöytäkirjan perusteella tehtyjen päätösten mukaisten jäsenvaltioiden täydentävyyttä koskevien velvoitteiden kanssa.”
Vaidluse taust ja vaidlusalune otsus Asian tausta ja riidanalainen päätös 7. Vaidluse aluseks olevaid asjaolusid ja vaidlusalust otsust on vaidlustatud kohtuotsuse punktides 9–15 kirjeldatud järgmiselt:
7. Käsiteltävän asian taustalla olevat tosiseikat on esitetty valituksenalaisen tuomion 9–15 kohdassa seuraavasti:
„9. Poola Vabariik esitas 30. juuni 2006. aasta kirjaga Euroopa Ühenduste Komisjonile kooskõlas direktiivi [2003/87] artikli 9 lõikega 1 riikliku jaotuskava ajavahemiku 2008–2012 kohta (edaspidi „[Poola] jaotuskava”). [Poola] jaotuskava kohaselt kavatses Poola Vabariik eraldada direktiiviga [2003/87] hõlmatud siseriiklikule tööstusele keskmise iga-aastase üldkogusena 284,648332 miljonit tonni süsinikdioksiidi ekvivalenti.
”9 Puolan tasavalta ilmoitti 30.6.2006 päivätyllä kirjeellä Euroopan yhteisöjen komissiolle direktiivin [2003/87] 9 artiklan 1 kohdan säännösten mukaisesti kansallisen jakosuunnitelmansa kaudelle 2008–2012 [jäljempänä Puolan kansallinen jakosuunnitelma]. [Puolan k]ansallisen jakosuunnitelman mukaan Puolan tasavalta aikoi myöntää [tämän] direktiivin kattamalle kansalliselle teollisuudelleen keskimäärin yhteensä 284,648332 miljoonaa hiilidioksidiekvivalenttitonnia (MteCO 2 ) vuodessa.
10. [Poola] jaotuskavaga oli kaasas Poola keskkonnaministri 29. juuni 2006. aasta kiri komisjonile, milles oli märgitud, et „varasemaid andmeid sisaldavad tabelid ja eespool nimetatud suuniste lisas 10 mainitud heitkoguste prognoosid edastatakse komisjonile kohe pärast oluliste ajakohastatud andmete saamist” ning et „[k]äitiste käitajate nimekirja lõplik versioon ja arvandmed neile eraldatud saastekvootide kohta edastatakse komisjonile pärast nende vastuvõtmist ministrite nõukogus”.
10 [Puolan k]ansalliseen jakosuunnitelmaan liitettiin Puolan ympäristöministerin komissiolle osoittama 29.6.2006 päivätty kirje, jossa todettiin, että ’aikaisempia tietoja sisältävät taulukot sekä edellä mainittujen ohjeiden liitteessä 10 kyseessä olevat päästöennusteet toimitetaan komissiolle heti, kun välttämättömät ajantasaiset tiedot on saatu’ ja että ’lopullinen luettelo laitosten toiminnanharjoittajista ja niille myönnettyjen päästöoikeuksien lukumäärästä toimitetaan komissiolle sen jälkeen, kun ministerineuvosto on hyväksynyt sen’.
11. Komisjon märkis Poola Vabariigile saadetud 30. augusti 2006. aasta kirjas, et [Poola] jaotuskava osutus esmasel uurimisel ebatäielikuks ja et selles uurimisjärgus ei olnud see kooskõlas direktiivi [2003/87] III lisa kriteeriumidega 2 ja 5. Ta palus seetõttu Poola Vabariigil 10 tööpäeva jooksul vastata mitmele küsimusele ja täiendava teabe nõudele. Komisjon lisas, et ta saab [Poola] jaotuskava kohta seisukoha võtta hiljemalt kolme kuu jooksul pärast täielike andmete kättesaamist.
11 Puolan tasavallalle 30.8.2006 osoitetulla kirjeellä komissio totesi tutkittuaan [Puolan] kansallisen jakosuunnitelman ensimmäisen kerran, että kyseinen jakosuunnitelma oli puutteellinen ja että se ei siinä vaiheessa ollut direktiivin [2003/87] liitteessä III olevien perusteiden 2 ja 5 mukainen. Komissio kehotti siis Puolan tasavaltaa vastaamaan kymmenen työpäivän kuluessa useaan kysymykseen ja täydentäviä tietoja koskevaan pyyntöön. Komissio lisäsi, että se voisi ottaa kantaa [Puolan] kansalliseen jakosuunnitelmaan viimeistään kolmen kuukauden kuluessa täydellisten tietojen vastaanottamisesta.
12. Poola keskkonnaministeeriumi aseriigisekretär palus komisjonil 30. oktoobri 2006. aasta kirjas pikendada 30. augusti 2006. aasta kirjale vastuse esitamiseks ette nähtud tähtaega 2006. aasta novembri kolmanda nädala lõpuni ning kinnitas muu hulgas, et see lisaaeg võimaldaks tal ette valmistada täpse teabe ja täpsustada olulisi aspekte, mille tulemusel saaks komisjon läbi viia esitatud dokumendi nõuetekohase ja tõeliselt täieliku hindamise.
12 Puolan ympäristöministeriön alivaltiosihteeri pyysi 30.10.2006 päivätyllä kirjeellä komissiota siirtämään sen 30.8.2006 päivättyyn kirjeeseen annettavalle vastaukselle asetettua määräaikaa vuoden 2006 marraskuun kolmannen viikon loppuun saakka ja vetosi muun muassa siihen, että kyseinen lisäaika mahdollistaisi sen, että alivaltiosihteeri keräisi tarkat tiedot ja täsmentäisi olennaisia näkökohtia, mistä seuraisi se, että komissio voisi suorittaa esitetyn asiakirjan oikean ja aivan täydellisen arvioinnin.
13. Poola Vabariik vastas 30. augusti 2006. aasta kirjale 29. detsembri 2006. aasta kirjaga. 9. jaanuari 2007. aasta kirjas edastas ta lisateavet.
13 Puolan tasavalta vastasi 30.8.2006 päivättyyn kirjeeseen 29.12.2006 päivätyllä kirjeellä. Se toimitti lisätietoja 9.1.2007 päivätyllä kirjeellä.
14. Komisjon võttis 26. märtsil 2007 direktiivi [2003/87] artikli 9 lõike 3 alusel vastu [vaidlusaluse otsuse]. [Selles] otsuses järeldas komisjon sisuliselt, et rikutud on mitut [kõnealuse] direktiivi III lisa kriteeriumi, ja vähendas seetõttu [Poola] jaotuskavas esitatud saastekvootide aastast üldkogust 76,132937 miljoni tonni süsinikdioksiidi ekvivalendi võrra, määrates selle ülempiiriks 208,515395 miljonit tonni süsinikdioksiidi ekvivalenti.
14 Komissio teki [riidanalaisen päätöksen] 26.3.2007 direktiivin [2003/87] 9 artiklan 3 kohdan säännösten nojalla. [Tässä] päätöksessä komissio toteaa lähinnä, että [mainitun] direktiivin liitteessä III olevia useita perusteita ei ollut noudatettu, ja siis vähentää 76,132937 MteCO 2 [Puolan] kansalliseen jakosuunnitelmaan kirjattujen päästöoikeuksien vuotuisesta kokonaismäärästä vahvistaakseen niiden ylärajaksi 208,515395 MteCO 2 .
15. [Vaidlusaluse] otsuse resolutsioon kõlab järgmiselt:
15 Riidanalaisen päätöksen päätösosassa todetaan seuraavaa:
„ Artikkel 1 ’1 artikla
Direktiivi [2003/87] artikli 11 lõikes 2 sätestatud esimest viieaastast ajavahemikku hõlmava [Poola] jaotuskava järgmised aspektid ei ole kooskõlas järgmiste kriteeriumitega.
Seuraavat Puolan kansalliseen jakosuunnitelmaan direktiivin [2003/87] 11 artiklan 2 kohdassa säädettyä ensimmäistä viisivuotiskautta varten liittyvät näkökohdat eivät ole jäljempänä mainittavien perusteiden mukaisia:
1. Direktiivi [2003/87] III lisa kriteeriumid 1[–] 3: kavandatud saastekvootide üldkoguse osa, mis vastab 76,132937 miljonile tonnile süsinikdioksiidi ekvivalendile aastas, käitiste arvu vähenemisest tulenevale korrigeerimise tasemele ja ühe viiendiku Poola [Vabariigi] poolt direktiivi [2003/87] artikli 13 lõike 2 alusel eraldatud saastekvootide üldkogusele, ei vasta [Euroopa Parlamendi ja nõukogu 11. veebruari 2004. aasta] otsuse 280/2004/EÜ [ühenduse kasvuhoonegaaside heitmete järelevalve ja Kyoto protokolli rakendamise süsteemi kohta (ELT L 49, lk 1; ELT eriväljaanne 15/08, lk 57)] kohaselt teostatud hinnangutele ja ei ole kooskõlas heitkoguste vähendamise süsteemiga hõlmatud tegevusalade potentsiaaliga, sealhulgas tehnoloogilise potentsiaaliga. Osa on vähendatud saastekvootide võrra, mis on eraldatud direktiiviga [2003/87] hõlmatud käitisi puudutavate projektide tõttu, mis olid 2005. aastal kasutusel ja mille tulemusel oli sel samal aastal võimalik heitkoguseid piirata või vähendada põhjendatud ja kontrollitud andmete ulatuses. Saastekvootide üldkoguse osa, mis on potentsiaalselt 6,2884 miljonit tonni süsinikdioksiidi ekvivalenti aastas, mis vastab põletuskäitiste heitkogustele, kuivõrd need heitkogused ei ole seotud üksnes uute tegevusalade arendamisega nende käitiste poolt ning ei tugine põhjendatud ja kontrollitud andmetele vastavalt [Poola jaotuskava] üldmetoodikale.
1. Direktiivin [2003/87] liitteessä III olevat perusteet 1, 2 ja 3: suunnitelman mukaisten päästöoikeuksien kokonaismäärän osuus – [se] on yhtä kuin päästöjen vuosittainen määrä eli 76,132937 [MteCO 2 ], tasokorjaus, joka saadaan kaikesta laitosten lukumäärän vähenemisestä, ja viidesosa Puolan [tasavallan] direktiivin [2003/87] 13 artiklan 2 kohdan nojalla myöntämästä kokonaismäärästä yhteensä – ei vastaa [järjestelmästä yhteisön kasvihuonekaasupäästöjen seuraamiseksi ja Kioton pöytäkirjan täytäntöönpanemiseksi 11.2.2004 tehdyn Euroopan parlamentin ja neuvoston] päätöksen [N:o] 280/2004/EY [(EUVL L 49, s. 1)] nojalla tehtyjä arvioita eikä ole yhteisön järjestelmän kattaman toiminnan päästöjen vähentämisedellytysten mukainen tekniset edellytykset mukaan luettuna; kyseistä osuutta pienennetään tasolle, joka vastaa direktiivin [2003/87] kattamia laitoksia koskevien sellaisten hankkeiden nojalla myönnettyjä päästöoikeuksia, joiden toteuttaminen oli kesken vuonna 2005 ja joiden perusteella mainittuna vuonna on voitu vähentää tai rajoittaa niiden päästöjä perusteltujen ja todennettujen tietojen rajoissa; lisäksi osuus päästöoikeuksien kokonaismäärästä, [se] mahdollisesti on 6,2884 [MteCO 2 ] vuodessa ja vastaa polttolaitosten lisäpäästöjä siltä osin kuin kyseiset päästöt eivät yksinomaan liity siihen, että näillä laitoksilla kehitetään uutta toimintaa, ja ne eivät perustu [Puolan] kansallisen jakosuunnitelman yleisten menetelmien mukaisesti perusteltuihin ja todennettuihin tietoihin.
2. Direktiivi [2003/87] III lisa kriteerium 5: teatavate käitiste saastekvoodid ületavad nende käitiste prognoositud vajadusi, mis on tingitud varajaste meetmete eest saadud tasu ja biomassi või koostootmise kasutamisest.
2. Direktiivin [2003/87] liitteessä III oleva peruste 5: arvioitua tarvetta suurempien päästöoikeuksien myöntäminen tietyille laitoksille sen vuoksi, että on otettu huomioon varhaisessa vaiheessa toteutetut toimenpiteet, biomassan käyttö tai lämmön ja sähkön yhteistuotanto.
3. Direktiivi [2003/87] III lisa kriteerium 6: teave selle kohta, kuidas suudavad uued osalejad ühenduse süsteemis osalemist alustada.
3. Direktiivin [2003/87] liitteessä III oleva peruste 6: tiedot siitä, miten uudet osallistujat voivat tulla mukaan yhteisön järjestelmään.
4. Direktiivi [2003/87] III lisa kriteerium 10: Poola [Vabariigi] kavatsus kanda esialgu koksitootmissektori käitistele kavandatud saastekvoodid elektrijaamadele, juhul kui need käitised müüvad elektrijaamadele koksigaasi.
4. Direktiivin [2003/87] liitteessä III oleva peruste 10: Puolan [tasavallan] aikomus siirtää alun perin koksintuotantoalan laitoksille myönnettyjä päästöoikeuksia sähkövoimaloille siinä tapauksessa, että kyseiset laitokset myyvät koksikaasua sähkövoimaloille.
5. Direktiivi [2003/87] III lisa kriteerium 12: 25%‑ne kontrollitud heitkoguste vähendamise ja heitkoguste vähendamise ühiku maksimumkogus, mida käitajad võivad ühenduse süsteemis kasutada igale käitisele eraldatud saastekvootide protsendimäärana, ei ole kooskõlas Poola [Vabariigile] Kyoto protokollist tulenevate täiendavate kohustustega ning [New Yorgis 9. mail 1992 vastu võetud Ühinenud Rahvaste Organisatsiooni kliimamuutuste] raamkonventsiooni või Kyoto protokolli alusel vastu võetud otsustega, kuna see ületab 10% künnist.
5. Direktiivin [2003/87] liitteessä III oleva peruste 12: se sertifioitujen päästövähennysten ja päästövähennysyksiköiden enimmäismäärä, jonka toiminnanharjoittajat saavat käyttää yhteisön järjestelmässä, prosenttiosuutena kullekin laitokselle jaetuista päästöoikeuksista, vahvistettuna 25 prosenttiin, ei ole yhdenmukainen Kioton pöytäkirjan sekä [New Yorkissa 9.5.1992 hyväksytyn ilmastonmuutosta koskevan Yhdistyneiden Kansakuntien puitesopimuksen] tai Kioton pöytäkirjan perusteella tehtyjen päätösten mukaisten Puolan [tasavallan] täydentävyyttä koskevien velvoitteiden kanssa, siltä osin kuin se ylittää 10 prosentin kynnysarvon.
Artikkel 2 2 artikla
[Poola] jaotuskava suhtes ei esitata vastuväiteid, tingimusel et selles jaotuskavas tehakse mittediskrimineerival viisil järgmised muudatused ja teatatakse sellest komisjonile võimalikult kiiresti, võttes arvesse ajavahemikku, mis on vajalik riiklike menetluste teostamiseks liigse viivituseta.
[Puolan k]ansallista jakosuunnitelmaa ei vastusteta, edellyttäen että tähän jakosuunnitelmaan tehdään syrjimättömällä tavalla seuraavat muutokset ja niistä ilmoitetaan komissiolle niin nopeasti kuin se on mahdollista ja ottaen huomioon aika, joka tarvitaan kansallisten menettelyjen toteuttamiseen ilman aiheetonta viivytystä:
1. Ühenduse süsteemi raames eraldatavate saastekvootide üldkogust vähendatakse 76,132937 miljoni tonni süsinikdioksiidi ekvivalendi, käitiste arvu vähenemisest tuleneva korrigeerimise taseme ja ühe viiendiku Poola [Vabariigi] poolt direktiivi [2003/87] artikli 13 lõike 2 alusel eraldatud saastekvootide üldkoguse võrra. Täiendavatele põletuskäitistele eraldatud saastekvoodid määratakse kindlaks […] [Poola] jaotuskavaga ettenähtud üldmetoodika kohaselt ning heitkoguste põhjendatud ja kontrollitud andmete alusel, mis puudutab ainult nende uusi tegevusalasid, samas kui üldkogust vähendatakse eespool nimetatud käitistele eraldatud saastekvootide ja nende käitiste aastasele reservile vastava 6,2884 miljoni tonni süsinikdioksiidi ekvivalendi vahe võrra. Üldkogust suurendatakse saastekvootide võrra, mis on eraldatud direktiiviga [2003/87] hõlmatud käitisi puudutavate projektide eest, mis olid juba 2005. aastal kasutusel ja mille tulemusel vähendati või piirati 2005. aastal nende käitiste heitkoguseid, tingimusel et see vähenemine või piiramine tugineb põhjendatud ja kontrollitud andmetele.
1. yhteisön järjestelmän puitteissa myönnettävien päästöoikeuksien kokonaismäärää pienennetään seuraavalla määrällä: päästöjen vuosittainen määrä 76,132937 [MteCO 2 ], tasokorjaus, joka saadaan kaikesta laitosten lukumäärän vähenemisestä, ja viidesosa Puolan [tasavallan] direktiivin [2003/87] 13 artiklan 2 kohdan nojalla myöntämästä kokonaismäärästä; ylimääräisille polttolaitoksille myönnetyt päästöoikeudet määritetään [Puolan] kansallisessa jakosuunnitelmassa ilmoitettujen yleisten menetelmien mukaan sellaisten perusteltujen ja todennettujen päästötietojen perusteella, jotka koskevat vain uutta toimintaa, kun taas kokonaismäärää pienennetään edellä mainituille laitoksille myönnettyjen päästöoikeuksien ja näille laitoksille varatun vuotuisen 6,2884 [MteCO 2 ]:n määrän erotuksen perusteella; kokonaismäärää korotetaan direktiivin [2003/87] kattamia laitoksia koskevien sellaisten hankkeiden nojalla myönnettyjen päästöoikeuksien määrällä, joiden toteuttaminen oli kesken vuonna 2005 ja joiden perusteella mainittuna vuonna on voitu vähentää tai rajoittaa niiden päästöjä siltä osin kuin kyseiset vähennykset tai rajoitukset perustuvat perusteltuihin ja todennettuihin tietoihin
2. Varajaste meetmete, biomassi või koostootmise kasutamise eest antava tasu kohaldamisel ei ületa käitiste saastekvoodid nende käitiste prognoositud vajadusi.
2. laitoksille myönnetyt päästöoikeudet eivät ole suurempia kuin arvioidut tarpeet sen vuoksi, että on otettu huomioon varhaisessa vaiheessa toteutetut toimenpiteet, biomassan käyttö tai lämmön ja sähkön yhteistuotanto
3. Direktiivi [2003/87] III lisa kriteeriumite ja artikli 10 kohaselt esitatakse teavet selle kohta, kuidas suudavad uued osalejad ühenduse süsteemis osalemist alustada.
3. tietoja toimitetaan siitä, miten uudet osallistujat voivat tulla mukaan yhteisön järjestelmään [direktiivin 2003/87] liitteessä III olevien perusteiden mukaisella tavalla ja mainitun direktiivin 10 artiklan säännösten mukaisesti
4. Kogu riigi territooriumil tegutsevale ja [Poola] jaotuskavas nimetatud käitisele eraldatud saastekvootide kogust ei muudeta muude sellel territooriumil asuvate käitiste sulgemise tõttu.
4. yhdelle [Puolan] kansallisessa jakosuunnitelmassa mainituista laitoksista, jolla on toimintaa koko maan alueella, myönnettyje n päästöoikeuksien määrää ei muuteta sen vuoksi, että mainitulla alueella olevia muita laitoksia on suljettu
5. Kontrollitud heitkoguste vähendamise ja heitkoguste vähendamise ühikute ülempiiri, mida käitajad võivad ühenduse süsteemis kasutada ja mis on igale käitisele eraldatud saastekvootide protsendimäärana, vähendatakse selliselt, et see ei ületaks 10% künnist.
5. sitä sertifioitujen päästövähennysten ja päästövähennysyksiköiden enimmäismäärää, jonka toiminnanharjoittajat saavat käyttää yhteisön järjestelmässä, prosenttiosuutena kullekin laitokselle jaetuista päästöoikeuksista, pienennetään niin, että se ei ylitä 10 prosentin kynnysarvoa.
Artikkel 3 3 artikla
1. Ei tohi ületada [Poola] jaotuskava kohaselt Poola [Vabariigi] poolt selles kavas nimetatud käitistele ja uutele osalejatele eraldatavat saastekvootide iga-aastast keskmist üldkogust, mis on 208,515395 miljonit tonni süsinikdioksiidi ekvivalenti ja mida on vähendatud esiteks käitiste arvu vähenemisest tuleneva korrigeerimise taseme ja ühe viiendiku Poola [Vabariigi] poolt direktiivi [2003/87] artikli 13 lõike 2 alusel eraldatud saastekvootide üldkoguse ulatuses ning teiseks täiendavatele põletuskäitistele eraldatud saastekvootide ja nende käitiste iga-aastasele reservile vastava 6,2884 miljoni tonni vahe võrra, ning suurendatud saastekvootide võrra, mis on eraldatud direktiivi [2003/87] reguleerimisalasse kuuluvaid käitisi puudutavate projektide tõttu, mis on 2005. aastal kasutusel ning mis samal ajavahemikul võimaldasid vähendada või piirata heitkoguseid, kuivõrd see vähendamine või piiramine tuleneb üksnes nende tegevusalade laiendamisest, ning tuginevad põhjendatud ja kontrollitud andmetele.
1. Sen päästöoikeuksien vuotuisen kokonaismäärän keskitaso, joka [Puolan tasavallan] on [Puolan] kansallisen jakosuunnitelman nojalla myönnettävä mainitussa suunnitelmassa mainituille laitoksille ja uusille osallistujille – pienennettynä yhtäältä sillä määrällä, joka vastaa tasokorjausta, joka saadaan kaikesta laitosten lukumäärän vähenemisestä, ja viidesosaa Puolan [tasavallan] direktiivin [2003/87] 13 artiklan 2 kohdan nojalla myöntämästä päästöoikeuksien kokonaismäärästä, ja toisaalta ylimääräisille polttolaitoksille myönnettyjen päästöoikeuksien ja näille laitoksille varatun vuotuisen 6,2884 miljoonan tonnin erotusta korotettuna sellaisille hankkeille myönnettyjen päästöoikeuksien perusteella, jotka koskevat direktiivin [2003/87] kattamia laitoksia, joiden toteuttaminen oli kesken vuonna 2005 ja joiden perusteella mainittuna vuonna on voitu vähentää tai rajoittaa kyseisten laitosten päästöjä siltä osin kuin kyseiset vähennykset tai rajoitukset johtuvat yksinomaan niiden toiminnan laajentamisesta ja perustuvat perusteltuihin ja todennettuihin tietoihin – on yhtä kuin 208,515395 [MteCO 2 ] eikä tätä määrää ylitetä.
2. [Poola] jaotuskava võib muuta ilma komisjoni eelneva nõusolekuta, kui tegemist on muudatustega saastekvootide üldkoguse raames üksikkäitistele eraldatavate saastekvootide kohta, mis tulenevad andmete kvaliteedi tehnilistest parandustest või tasuta eraldatavate saastekvootide koguse vähendamisest direktiivi [2003/87] artiklis 10 sätestatud määral.
2. [Puolan k]ansallista jakosuunnitelmaa saadaan muuttaa ilman komission ennakkohyväksyntää, jos muutokset koskevat suunnitelmassa mainituille yksittäisille laitoksille päästöoikeuksien kokonaismäärän puitteissa myönnettäviä päästöoikeuksia ja johtuvat tietojen laadun teknisestä paranemisesta tai jos ne koskevat direktiivin [2003/87] 10 artiklassa määritellyissä rajoissa maksutta myönnettävien päästöoikeuksien osuuden syrjimätöntä muuttamista.
3. Kõikidest [Poola] jaotuskava muudatustest, mis tehakse artiklis 1 osutatud vastuolude parandamiseks, kuid mis erinevad artiklis 2 nimetatutest ja mille puhul on nõutav direktiivi [2003/87] artikli 9 lõike 3 kohaselt komisjoni eelnev nõusolek, tuleb teatada komisjonile võimalikult kiiresti, võttes arvesse ajavahemikku, mis on vajalik riiklike menetluste teostamiseks liigse viivituseta. Kõik muud [Poola] jaotuskava muudatused, välja arvatud need, mis tehakse kooskõlas käesoleva otsuse artikliga 2, ei ole lubatud.
3. Kaikista [Puolan] kansallisen jakosuunnitelman muutoksista, joita tämän päätöksen 1 artiklassa todettujen sääntöjenvastaisuuksien korjaaminen edellyttää mutta jotka poikkeavat 2 artiklassa mainituista muutoksista, on ilmoitettava komissiolle niin nopeasti kuin se on mahdollista ottaen huomioon aika, joka tarvitaan kansallisten menettelyjen toteuttamiseen ilman aiheetonta viivytystä, ja muutokset edellyttävät komission ennakkohyväksyntää direktiivin [2003/87] 9 artiklan 3 kohdan mukaisesti. [Puolan k]ansalliseen jakosuunnitelmaan ei saa tehdä muita muutoksia, tämän päätöksen 2 artiklan mukaisesti tehtäviä muutoksia lukuun ottamatta.
Artikkel 4 4 artikla
Käesolev otsus on adresseeritud Poola Vabariigile.” [mitteametlik tõlge]
Tämä päätös on osoitettu Puolan tasavallalle.’”
Menetlus Üldkohtus ja vaidlustatud kohtuotsus Asian käsittely ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimessa ja valituksenalainen tuomio 8. Poola Vabariik esitas 28. mail 2007 Üldkohtu kantseleisse hagiavalduse, paludes vaidlusaluse otsuse tü histada.
8. Puolan tasavalta nosti ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen kirjaamoon 28.5.2007 jättämällään kannekirjelmällä kanteen, jossa se vaati riidanalaisen päätöksen kumoamista.
9. Üldkohtu teise koja esimees lubas 5. oktoobri 2007. aasta määrusega Suurbritannia ja Põhja‑Iiri Ühendkuningriigil astuda menetlusse komisjoni nõuete toetuseks. 19. novembri 2007. aasta määruse ja 10. aprilli 2008. aasta määrusega lubati vastavalt esiteks Leedu Vabariigil ja teiseks Slovaki Vabariigil ning Ungaril astuda suulisesse menetlusse Poola Vabariigi nõuete toetuseks.
9. Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen toisen jaoston puheenjohtaja hyväksyi 5.10.2007 antamallaan määräyksellä Ison-Britannian ja Pohjois-Irlannin yhdistyneen kuningaskunnan väliintulijaksi tukemaan komission vaatimuksia. Liettuan tasavalta hyväksyttiin 19.11.2007 annetulla määräyksellä ja Slovakian tasavalta ja Unkari 10.4.2008 annetulla määräyksellä väliintulijoiksi suullisessa käsittelyssä tukemaan Puolan tasavallan vaatimuksia.
10. See liikmesriik põhjendas oma hagi üheksa väitega. Nende järgi rikuti sisuliselt esiteks direktiivi 2003/87 sätteid, nimelt artikli 9 lõikeid 1 ja 3, III lisa kriteeriume 1–3 ja 12 ning artikli 13 lõiget 2, ning teiseks rikuti õigust tutvuda menetluse käigus faktiliste asjaoludega, mille põhjal vaidlusalune otsus vastu võeti; samuti on esitatud väidete kohaselt ohtu seatud riiklik energiajulgeolek.
10. Puolan tasavalta vetosi kanteensa tueksi yhdeksään kanneperusteeseen. Ne koskivat lähinnä yhtäältä direktiivin [2003/87] säännösten rikkomista eli sen 9 artiklan 1 ja 3 kohdan sekä liitteessä III olevien perusteiden 1, 2, 3 ja 12 ja direktiivin 13 artiklan 2 kohdan rikkomista ja toisaalta sen oikeuden loukkaamista, jonka mukaan Puolan tasavallan on saatava tietoonsa menettelyn kuluessa kaikki ne tosiseikat, joiden perusteella riidanalainen päätös on tehty, ja sen energiaturvallisuuden loukkaamista.
11. Komisjon palus Üldkohtul jätta hagi rahuldamata.
11. Komissio vaati, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin hylkää kanteen.
12. Vaidlustatud kohtuotsusega tühistas Üldkohus vaidlusaluse otsuse.
12. Valituksenalaisella tuomiolla ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin kumosi riidanalaisen päätöksen.
13. Esmalt andis Üldkohus vaidlustatud kohtuotsuse punktides 32–46 hinnangu esimesele hagi väitele, mille järgi vaidlusalune otsus on õigusvastaselt vastu võetud pärast direktiivi 2003/87 artikli 9 lõikes 3 ette nähtud kolmekuulise tähtaja möödumist. Üldkohus otsustas, et kolmekuuline tähtaeg hakkas kulgema alates Poola jaotuskavast teatamisest ehk 30. juunist 2006, kuigi jaotuskava oli ebatäielik. Üldkohus asus sellele vaatamata seisukohale, et komisjoni 30. augusti 2006. aasta kirjas selle jaotuskava teatavate aspektide kohta esitatud vastuväited peatasid selle tähtaja kulgemise. Neil tingimustel lükkas ta selle väite vaidlustatud kohtuotsuse punktis 47 põhjendamatuse tõttu tagasi.
13. Kyseisen tuomion 32–46 kohdassa ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin tarkasteli aluksi ensimmäistä kanneperustetta, joka koski riidanalaisen päätöksen tekemistä lainvastaisesti direktiivin 2003/87 9 artiklan 3 kohdassa säädetyn kolmen kuukauden määräajan päättymisen jälkeen. Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin katsoi, että tämä määräaika oli Puolan tasavallan kansallisen jakosuunnitelman puutteellisuudesta huolimatta alkanut kulua sen ilmoittamisesta 30.6.2006. Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin katsoi kuitenkin, että komission 30.8.2006 päivätyssä kirjeessä esittämä suunnitelman tiettyjen yksityiskohtien vastustus oli keskeyttänyt määräajan kulumisen. Valituksenalaisen tuomion 47 kohdassa se hylkäsi sen vuoksi tämän kanneperusteen perusteettomana.
14. Seejärel analüüsis Üldkohus vaidlustatud kohtuotsuse punktides 70–162 teist hagi väidet, mille järgi rikuti põhjendamiskohustust ja direktiivi 2003/87 artiklit 9.
14. Valituksenalaisen tuomion 70–162 kohdassa ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin käsitteli sitten toista kanneperustetta, joka koski perusteluvelvollisuuden laiminlyöntiä ja direktiivin 2003/87 9 artiklan rikkomista.
15. Vaidlustatud kohtuotsuse punktides 70–78 andis Üldkohus hinnangu komisjoni selle väite põhjendatusele, mille järgi Poola Vabariik olevat esitanud repliigi staadiumis uue väite, mis rajaneb direktiivi 2003/87 artikli 9 lõike 3 rikkumisel. Komisjoni väitel puudutas teine väide vaid seda, kuidas ta kasutas Poola jaotuskavas sisalduvaid andmeid selle jaotuskava hindamise staadiumis. Üldkohus otsustas selle kohtuotsuse punktis 79, et niisugust uut väidet ei ole esitatud.
15. Valituksenalaisen tuomion 70–78 kohdassa ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin tarkasteli sitä, oliko komission väite, jonka mukaan Puolan tasavalta olisi vastineeseen vastatessaan esittänyt direktiivin 2003/87 9 artiklan 3 kohdan rikkomista koskevan uuden kanneperusteen, perusteltu. Komission mukaan toinen kanneperuste kohdistui pelkästään tapaan, jolla komissio oli käyttänyt Puolan kansalliseen jakosuunnitelmaan sisältyneitä tietoja kyseisen jakosuunnitelman arviointivaiheessa. Valituksenalaisen tuomion 79 kohdassa ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin totesi, ettei kyse ollut uudesta perusteesta.
16. Vaidlustatud kohtuotsuse punktid 80–98 on pühendatud sissejuhatavatele märkustele teise väite põhjendatuse hindamise kohta. Üldkohus tuletab neis punktides meelde direktiivi 2003/87 eesmärke, direktiivi sätete kohast pädevuse jaotust komisjoni ja liikmesriikide vahel ning lõpuks ühenduste kohtu poolt teostatava kohtuliku kontrolli ulatust niisuguse otsuse üle nagu vaidlusalune otsus.
16. Valituksenalaisen tuomion 80–98 kohta sisältää toisen kanneperusteen perusteltavuuden arviointiin liittyvät alustavat huomautukset. Näissä kohdissa ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin palautti mieliin direktiivin 2003/87 tavoitteet, kyseisen direktiivin säännösten mukaisen komission ja jäsenvaltioiden välisen toimivallanjaon ja yhteisöjen tuomioistuinten riidanalaisen päätöksen kaltaisten päätösten osalta suorittaman tuomioistuinvalvonnan laajuuden.
17. Vaidlustatud kohtuotsuse punktides 99–133 analüüsib Üldkohus teise väite teist osa, milles Poola Vabariik heidab komisjonile ette direktiivi 2003/87 artikli 9 lõigete 1 ja 3 rikkumist. Üldkohtu otsuse järgi ületas komisjon talle selle direktiivi artikli 9 lõikest 3 tulenevat kontrollipädevust. Esiteks paneb see kohus komisjonile süüks, et ta ei piirdunud Poola jaotuskava kooskõla kontrolliga ja asendas Poola Vabariigi kasutatud andmed oma andmetega, mille ta oli saanud oma hindamismeetodi alusel. Teiseks asus kohus seisukohale, et komisjon ületas talle selle sättega antud pädevust, kinnitades vaidlusaluse otsuse resolutsioonis eraldatavate saastekvootide üldkoguse ülempiiri.
17. Valituksenalaisen tuomion 99–133 kohdassa ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin käsitteli toisen kanneperusteen toisen osan, jossa Puolan tasavalta katsoi komission rikkoneen direktiivin 2003/87 9 artiklan 1 ja 3 kohdan säännöksiä. Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen mukaan komissio oli ylittänyt tämän direktiivin 9 artiklan 3 kohdan mukaisen valvontavaltansa rajat. Kyseinen tuomioistuin moitti komissiota ensinnäkin siitä, ettei tämä ollut tyytynyt valvomaan Puolan kansallisen jakosuunnitelman yhteensopivuutta perusteiden kanssa vaan se oli korvannut Puolan tasavallan käyttämät tiedot omilla tiedoillaan, jotka se oli saanut omalla arviointimenetelmällään. Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin katsoi toiseksi, että komissio oli ylittänyt sille kyseisessä säännöksessä annetun toimivallan, koska se oli asettanut riidanalaisen päätöksen päätösosassa enimmäistason myönnettävien päästöoikeuksien kokonaismäärälle.
18. Vaidlustatud kohtuotsuse punktides 134–152 käsitles Üldkohus täiendavalt küsimust, kas teise väite esimene osa, mille järgi rikuti põhjendamiskohustust, on põhjendatud. Arvestades komisjoni tõendamiskoormist, ei ole komisjon vaidlusaluses otsuses esitanud ühtegi asjaolu, mis võimaldaks piisavalt mõista, mil moel olid Poola Vabariigi kasutatud majandusanalüüsi meetodi valik ja andmed vastuolus liidu õigusega. Nii otsustas Üldkohus vaidlustatud kohtuotsuse punktis 153, et teise väite see osa oli põhjendatud.
18. Valituksenalaisen tuomion 134–152 kohdassa ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin tutki toisen kanneperusteen perusteluvelvollisuuden laiminlyöntiä koskeneen ensimmäisen osan perusteltavuutta vain ylimääräisesti. Kun otetaan huomioon komissiolla oleva todistustaakka, komissio ei sen mukaan ole riidanalaisessa päätöksessä esittänyt mitään sellaista, minkä perusteella olisi mahdollista ymmärtää riittävästi, miksi Puolan tasavallan taloudellisen analysointimenetelmän valinta ja tiedot olivat unionin oikeuden vastaisia. Siten ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin katsoi valituksenalaisen tuomion 153 kohdassa, että toisen kanneperusteen tämä osa oli perusteltu.
19. Neil tingimustel nõustus Üldkohus vaidlustatud kohtuotsuse punktis 154 teise väite mõlema osaga ja tühistas vaidlusaluse otsuse artikli 1 lõike 1, artikli 2 lõike 1 ja artikli 3 lõike 1.
19. Sen vuoksi ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin hyväksyi valituksenalaisen tuomion 154 kohdassa toisen kanneperusteen molemmat osat ja kumosi riidanalaisen päätöksen 1 artiklan 1 kohdan, 2 artiklan 1 kohdan ja 3 artiklan 1 kohdan.
20. Viimaks langetas Üldkohus vaidlustatud kohtuotsuse punktides 155–162 otsuse selle üle, milliseid tagajärgi evib vaidlusaluse otsuse nende sätete tühistamine selle otsuse ülejäänud sätetele. Asudes seisukohale, et tühistatud sätted ei olnud ülejäänud otsusest Euroopa Kohtu praktika mõttes eraldatavad, otsustas Üldkohus vaidlustatud kohtuotsuse punktis 163 vaidlusaluse otsuse tervikuna tühistada, ilma muid hagi põhjendamiseks esitatud väiteid käsitlemata.
20. Lopuksi ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin otti valituksenalaisen tuomion 155–162 kohdassa kantaa riidanalaisen päätöksen kyseisten määräysten kumoamisen vaikutuksiin päätöksen muihin määräyksiin. Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin katsoi, etteivät kumotut määräykset olleet yhteisöjen tuomioistuimen oikeuskäytännössä tarkoitetulla tavalla erotettavissa päätöksen muista osista, ja päätyi sen vuoksi valituksenalaisen tuomion 163 kohdassa siihen, että riidanalainen päätös oli kumottava kokonaisuudessaan eikä muita kanneperusteita ollut tarpeen tutkia.
Menetlus Euroopa Kohtus ja poolte nõuded Asian käsittely unionin tuomioistuimessa sekä asianosaisten ja muiden osapuolten vaatimukset 21. Euroopa Kohtu presidendi 28. juuni 2010. aasta määrusega lubati Taani Kuningriigil astuda menetlusse komisjoni nõuete toetuseks ning Tšehhi Vabariigil ja Rumeenial lubati astuda menetlusse Poola Vabariigi nõuete toetuseks.
21. Unionin tuomioistuimen presidentin 28.6.2010 antamalla määräyksellä Tanskan kuningaskunta hyväksyttiin väliintulijaksi tukemaan komission vaatimuksia ja Tšekin tasavalta ja Romania hyväksyttiin väliintulijoiksi tukemaan Puolan tasavallan vaatimuksia.
22. Komisjon palub oma apellatsioonkaebuses Euroopa Kohtul:
22. Komissio vaatii valituksessaan, että unionin tuomioistuin
23. Taani Kuningriik palub Euroopa Kohtul vaidlustatud kohtuotsus tühistada.
23. Tanskan kuningaskunta vaatii, että unionin tuomioistuin kumoaa valituksenalaisen tuomion.
24. Ühendkuningriik palub Euroopa Kohtul apellatsioonkaebus rahuldada ja tühistada vaidlustatud kohtuotsus, v.a esimese väite osas.
24. Yhdistynyt kuningaskunta vaatii, että unionin tuomioistuin hyväksyy valituksen ja kumoaa valituksenalaisen tuomion muilta kuin siltä osin kuin se koskee ensimmäistä kanneperustetta.
25. Poola Vabariik palub Euroopa Kohtul:
25. Puolan tasavalta vaatii, että unionin tuomioistuin
– jätta apellatsioonkaebus Euroopa Kohtu kodukorra artikli 116 lõike 1 esimese taande alusel täielikult läbi vaatamata;
– hylkää valituksen kokonaisuudessaan unionin tuomioistuimen työjärjestyksen 116 artiklan 1 kohdan ensimmäisen luetelmakohdan nojalla
– kui Euroopa Kohus ei jäta apellatsioonkaebust täielikult läbi vaatamata, vaadata läbi kõik esimeses kohtuastmes esitatud nõuded ja langetada nende kohta otsus; eelkõige vaadata läbi hagiavalduse esimene väide ja langetada selle kohta otsus kooskõlas Euroopa Kohtu kodukorra artikli 116 lõike 1 teise taandega;
– tutkii ja ratkaisee unionin tuomioistuimen työjärjestyksen 116 artiklan 1 kohdan toisen luetelmakohdan nojalla kaikki ensimmäisessä oikeusasteessa esitetyt vaatimukset ja erityisesti kannekirjelmässä esitetyn ensimmäisen kanneperusteen, jollei unionin tuomioistuin hylkää valitusta kokonaisuudessaan
– kui Euroopa Kohus ei jäta apellatsioonkaebust täielikult läbi vaatamata ega langeta otsust teise võimalusena esitatud nõuete üle, langetada otsus esimeses kohtuastmes kolmanda kuni üheksanda väite raames esitatud nõuete kohta, pärast seda kui Euroopa Kohus või Üldkohus – nii nagu Euroopa Kohus paremaks peab – on asja läbi vaadanud; ja
– ratkaisee ensimmäisessä oikeusasteessa esitetyt kanneperusteet kolmannesta yhdeksänteen sen jälkeen, kun asia on käsitelty unionin tuomioistuimen harkinnan mukaan unionin tuomioistuimessa tai unionin yleisessä tuomioistuimessa, jollei unionin tuomioistuin hylkää valitusta kokonaisuudessaan eikä ratkaise toissijaista vaatimusta
26. Tšehhi Vabariik palub Euroopa Kohtul:
26. Tšekin tasavalta vaatii, että unionin tuomioistuin
27. Rumeenia ühineb Poola Vabariigi nõuetega.
27. Romania yhtyy Puolan tasavallan vaatimuksiin.
Apellatsioonkaebus Valitus 28. Komisjon esitab apellatsioonkaebuse põhjendamiseks neli väidet. Esiteks rikkus Üldkohus oma kodukorra artikli 48 lõiget 2, otsustas ultra petita ja ületas oma kontrollipädevuse piire. Teiseks rikkus ta õigusnormi direktiivi 2003/87 artikli 9 lõike 3 tõlgendamisel. Kolmandaks tõlgendas ta vääralt EÜ artiklist 253 ja direktiivi artikli 9 lõikest 3 tulenevat põhjendamiskohustust. Neljandaks ja viimaseks tegi Üldkohus vea vaidlusaluse otsuse artikli 1 lõike 1, artikli 2 lõike 1 ja artikli 3 lõike 1 õiguslikul kvalifitseerimisel, otsustades, et need sätted ei ole selle otsuse muudest sätetest eraldatavad.
28. Komissio esittää valituksensa tueksi neljä valitusperustetta. Ensimmäiseksi komissio katsoo, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on rikkonut työjärjestyksensä 48 artiklan 2 kohtaa, tuominnut enemmän kuin kanteessa oli vaadittu ja ylittänyt valvontavaltansa. Toiseksi se on komission mielestä tehnyt oikeudellisen virheen direktiivin 2003/87 9 artiklan 3 kohdan tulkinnassa. Kolmanneksi se on tulkinnut virheellisesti EY 253 artiklan ja kyseisen direktiivin 9 artiklan 3 kohdan mukaista perusteluvelvollisuutta. Neljänneksi komissio katsoo vielä, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on tehnyt virheen riidanalaisen päätöksen 1 artiklan 1 kohdan, 2 artiklan 1 kohdan ja 3 artiklan 1 kohdan oikeudellisessa luonnehdinnassa katsoessaan, etteivät nämä määräykset olleet erotettavissa saman päätöksen muista määräyksistä.
Esimene väide, mille järgi Üldkohus rikkus oma kodukorra artikli 48 lõiget 2, keeldu otsustada ultra petita ja ületas oma kontrollipädevuse piire Ensimmäinen valitusperuste, jonka mukaan ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on rikkonut työjärjestyksensä 48 artiklan 2 kohtaa ja kieltoa tuomita enemmän kuin kanteessa on vaadittu sekä ylittänyt valvontavaltansa rajat Poolte argumendid
29. Komisjoni hinnangul rikkus Üldkohus oma kodukorra artikli 48 lõiget 2 ning keeldu otsustada ultra petita . Ka ületas ta oma kontrollipädevuse piire osas, milles ta vaatas tühistamishagi teise väite teise osana läbi direktiivi 2003/87 artikli 9 lõigete 1 ja 3 väidetava rikkumise. See väide oli vastuvõetamatu, sest see ei tulenenud Poola Vabariigi hagiavalduses esitatud argumentatsioonist. Nii määras Üldkohus omal algatusel kindlaks teise väite sisu ja liidu õiguse sätted, mida komisjon rikkus. Poola Vabariigi repliigis esitatud argumente ei saa ka pidada varem hagis esitatud väite laiendamiseks.
29. Komission mukaan ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on rikkonut työjärjestyksensä 48 artiklan 2 kohtaa ja kieltoa tuomita enemmän kuin kanteessa on vaadittu. Komission mukaan se on myös ylittänyt valvontavaltansa rajat tutkiessaan kumoamiskanteen toisen kanneperusteen toisena osana väitteen direktiivin 2003/87 9 artiklan 1 ja 3 kohdan rikkomisesta. Tällainen kanneperuste on kuitenkin jätettävä tutkimatta siltä osin kuin se ei ilmene Puolan tasavallan kannekirjelmässään esittämistä perusteluista. Näin ollen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on omasta aloitteestaan määrittänyt kyseisen toisen kanneperusteen tarkoituksen ja ne unionin oikeuden säännökset, joita komission väitetään rikkoneen. Myöskään Puolan tasavallan vastauskirjelmässään esittämiä perusteluja ei olisi saanut pitää kannekirjelmässä aikaisemmin esitetyn kanneperusteen laajentamisena.
30. Poola Vabariik palub selle väite tagasi lükata. Teise väite teine osa arendati Euroopa Kohtu praktikaga kooskõlas oleval viisil välja juba hagi staadiumis. Ehkki see väite osa esitati üldisel kujul, oli ta piisavalt selge. Kõnealuse liikmesriigi poolt repliigi staadiumis esitatud väidetega vaid laiendati ja täpsustati varem esitatud väidet.
30. Puolan tasavalta vaatii, että tämä valitusperuste hylätään. Toisen kanneperusteen toinen osa oli laadittu unionin tuomioistuimen oikeuskäytännössä edellytetyin tavoin jo kannekirjelmässä. Vaikka kyseinen kanneperusteen osa oli muotoiltu yleisluonteisella tavalla, se oli riittävän selvä. Väitteet, jotka kyseinen jäsenvaltio esitti vastineeseen vastatessaan, ovat olleet pelkästään aikaisemmin esitetyn kanneperusteen laajentamista ja selventämistä.
31. Lisaks ei ole direktiiv 2003/87 eriti detailne õigusakt. Menetlust, mille raames liikmesriigid oma riiklikud jaotuskavad komisjonile esitavad, ja nende kavade komisjonipoolset läbivaatamist reguleerib direktiivi üksainus artikkel: nimelt artikkel 9, mis koosneb lõigetest 1–3. Arvestades, et hagi väidetes toodi välja konkreetsed rikkumised, mille komisjon selle läbivaatamise raames olevat toime pannud, on keeruline väita, et seos nende sätetega ei ole tajutav.
31. Direktiivi 2003/87 ei myöskään ole sen mukaan erityisen yksityiskohtainen oikeussäädös. Koko menettely, jossa jäsenvaltiot ilmoittavat kansallisista jakosuunnitelmistaan komissiolle ja jossa komissio tutkii suunnitelmat, säännellään tämän direktiivin yhdessä ainoassa artiklassa eli 9 artiklassa, joka muodostuu 1–3 kohdasta. Kun otetaan huomioon, että perusteissa, joihin kannekirjelmässä vedottiin, viitattiin komission tässä arvioinnissa tekemiin konkreettisiin sääntöjenvastaisuuksiin, on vaikea väittää, ettei yhteys näihin säännöksiin olisi havaittavissa.
32. Apellatsioonkaebuse esimene väide puudutab vaidlustatud kohtuotsuse punkte 70–79. Nimetatud kohtuotsuse punktis 70 märkis Üldkohus, et tühistamishagi teine väide jaguneb kaheks osaks. Esimene osa käsitles põhjendamiskohustuse rikkumist ning teine direktiivi 2003/87 artikli 9 lõigete 1 ja 3 väära tõlgendamist ja kohaldamist. Seejärel vaatas Üldkohus kõnesoleva kohtuotsuse punktides 71–78 läbi komisjoni etteheite, mille järgi teise väite teine osa on Poola Vabariigi poolt repliigi staadiumis esitatud uus väide ja peaks seega olema vastuvõetamatu vastavalt Üldkohtu kodukorra artikli 44 lõike 1 punktile c ja artikli 48 lõikele 2. See kohus tõdes, et argumentatsioon, mille kohaselt komisjon rikkus kõnealuse direktiivi artikli 9 lõiget 3, esitati juba hagi staadiumis ning Poola Vabariigi täiendavad argumendid repliigi staadiumis olid esitatud vaid selle väiteosa laiendamiseks. Käsitletava kohtuotsuse punktis 79 lükkas kohus selle etteheite tagasi.
32. Ensimmäinen valitusperuste kohdistuu valituksenalaisen tuomion 70–79 kohtaan. Tuomion 70 kohdassa ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin katsoi, että kumoamiskanteen toinen kanneperuste jakautui kahteen osaan. Ensimmäinen osa koski perusteluvelvollisuuden laiminlyöntiä ja toinen osa direktiivin 2003/87 9 artiklan 1 ja 3 kohdan säännösten virheellistä tulkintaa ja soveltamista. Saman tuomion 71–78 kohdassa ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin tutki komission väitteen siitä, että toisen kanneperusteen toinen osa olisi uusi kanneperuste, johon Puolan tasavalta olisi vedonnut vastineeseen vastatessaan ja joka sen vuoksi olisi ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen työjärjestyksen 44 artiklan 1 kohdan c alakohdan ja 48 artiklan 2 kohdan määräysten nojalla jätettävä tutkimatta. Kyseinen tuomioistuin totesi, että väitteet, joiden mukaan komissio olisi rikkonut kyseisen direktiivin 9 artiklan 3 kohtaa, oli esitetty jo kannekirjelmässä ja että lisäperustelut, jotka Puolan tasavalta esitti vastineeseen vastatessaan, olivat vain tämän kanneperusteen osan laajentamista. Sen vuoksi ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin hylkäsi väitteen valituksenalaisen tuomion 79 kohdassa.
33. Selles osas on oluline meelde tuletada, et vastavalt Euroopa Liidu Kohtu põhikirja artikli 21 esimesele lõigule, mida kohaldatakse põhikirja artikli 53 esimese lõigu kohaselt menetlusele Üldkohtus, ja Üldkohtu kodukorra artikli 44 lõike 1 punktile c ja d tuleb hagiavalduses muu hulgas märkida hagi ese, nõuded ja esitada ülevaade fakti- ja õigusväidetest.
33. Tältä osin on muistutettava, että yhteisöjen tuomioistuimen perussäännön 21 artiklan ensimmäisen kohdan, jota kyseisen perussäännön 53 artiklan ensimmäisen kohdan nojalla sovelletaan myös oikeudenkäynnissä ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimessa, ja ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen työjärjestyksen 44 artiklan 1 kohdan c ja d alakohdan mukaan kannekirjelmässä on mainittava riidan kohde, vaatimukset ja yhteenveto seikoista, joihin kanne perustuu.
34. Lisaks nähtub Üldkohtu kodukorra artikli 48 lõikest 2, et menetluse käigus ei või uusi väiteid esitada, kui need ei tugine õiguslikele ja faktilistele asjaoludele, mis on tulnud ilmsiks menetluse käigus. Väljakujunenud kohtupraktikast tuleneb, et väide, millega laiendatakse hagiavalduses varem otseselt või kaudselt esitatud väidet, tuleb tunnistada vastuvõetavaks (vt eelkõige 19. mai 1983. aasta otsus kohtuasjas 306/81: Verros vs . parlament, EKL 1983, lk 1755, punkt 9; 13. novembri 2001. aasta otsus kohtuasjas C‑430/00 P: Dürbeck vs. komisjon, EKL I‑8547, punkt 17; 26. aprilli 2007. aasta otsus kohtuasjas C‑412/05 P: Alcon vs . Siseturu Ühtlustamise Amet, EKL 2007, lk I‑3569, punktid 38−40; 17. juuli 2008. aasta otsus kohtuasjas C‑71/07 P: Campoli vs . komisjon, EKL 2008, lk I‑5887, punkt 63, ja 15. aprilli 2010. aasta otsus kohtuasjas C‑485/08 P: Gualtieri vs . komisjon, EKL 2010, lk I‑3009, punkt 37).
34. Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen työjärjestyksen 48 artiklan 2 kohdasta ilmenee lisäksi, että uusiin perusteisiin vetoaminen asian käsittelyn kuluessa on kielletty, elleivät nämä perusteet perustu käsittelyn aikana esille tulleisiin tosiseikkoihin tai oikeudellisiin seikkoihin. Vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan peruste, jolla laajennetaan kannekirjelmässä aikaisemmin nimenomaisesti tai implisiittisesti esitettyä kanneperustetta, on otettava tutkittavaksi (ks. mm. asia 306/81, Verros v. parlamentti, tuomio 19.5.1983, Kok., s. 1755, 9 kohta; asia C-430/00 P, Dürbeck v. komissio, tuomio 13.11.2001, Kok., s. I-8547, 17 kohta; asia C-412/05 P, Alcon v. SMHV, tuomio 26.4.2007, Kok., s. I-3569, 38–40 kohta; asia C-71/07 P, Campoli v. komissio, tuomio 17.7.2008, Kok., s. I-5887, 63 kohta ja asia C-485/08 P, Gualtieri v. komissio, tuomio 15.4.2010, Kok., s. I-3009, 37 kohta).
35. Vastupidi komisjoni väidetele leidis Üldkohus õigesti, et Poola Vabariik on juba alates hagi staadiumist heitnud komisjonile ette viimasele direktiivi 2003/87 artikli 9 lõigetest 1 ja 3 tuleneva ja riiklike jaotuskavade hindamist puudutava pädevuse ületamist. Nimelt oli väide selle sätte komisjonipoolse väära tõlgendamise ja kohaldamise kohta olemas juba hagiavalduses, ehkki küll algelisel kujul. Nimelt paiknes see väide mõttekäigus, millega arendati edasi väidet, et jättes hindamata Poola riiklikus jaotuskavas esitatud andmed ja piirdudes oma andmete esitamisega, ületas komisjon oma pädevust.
35. Toisin kuin komissio väittää, ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on siten menetellyt oikein katsoessaan, että Puolan tasavalta oli jo kannekirjelmästä lähtien moittinut komissiota sille direktiivin 2003/87 9 artiklan 3 kohdassa annetun, sen toimivaltaan kansallisten jakosuunnitelmien arvioinnissa liittyvän toimivallan ylittämisestä. Kanneperuste, jonka mukaan komissio oli tulkinnut ja soveltanut tätä säännöstä virheellisesti, oli nimittäin sisältynyt jo kannekirjelmään vähintäänkin hahmotelmana. Kanneperuste tuli nimittäin esille niiden perustelujen kehittelyssä, joilla tuettiin väitettä, jonka mukaan komissio oli ylittänyt toimivaltansa jättäessään tutkimatta Puolan tasavallan kansallisessa jakosuunnitelmassaan esittämät tiedot ja ottaessaan käyttöön omat tietonsa.
36. Vaidlust ei ole küsimuses, et Poola Vabariik osutas direktiivi 2003/87 artikli 9 lõikele 3 oma hagiavalduse punktis 54 teise väite raames, nagu on märkinud ka Üldkohus vaidlustatud kohtuotsuse punktis 75. Kõnealune liikmesriik käsitles seda väidet küll detailsemalt ja täpsemini oma repliigis, ent tal oli õigus oma argumentatsiooni selles osas laiendada.
36. Asiassa ei ole kiistetty sitä ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen valituksenalaisen tuomion 75 kohdassa toteamaa seikkaa, että Puolan tasavalta oli kannekirjelmänsä 54 kohdassa viitannut direktiivin 2003/87 9 artiklan 3 kohtaan toisen kanneperusteen yhteydessä. Kyseinen jäsenvaltio on tosin lausunut tästä väitteestä vastauskirjelmässään yksityiskohtaisemmin ja täsmällisemmin, mutta sillä on ollut oikeus laajentaa tähän liittyviä perustelujaan.
37. Lisaks on oluline meelde tuletada, et direktiivi 2003/87 artikli 9 lõige 3 on vaidlusaluse otsuse vastuvõtmise õiguslik alus ja selle artikli lõiked 3 ja 1 on omavahel otseselt seotud. Nagu tõdes ka kohtujurist oma ettepaneku punktis 29: kui komisjon ületab tal direktiivi 2003/87 artikli 9 lõike 3 alusel olevat riikliku jaotuskava kontrollimise pädevust, riivab ta liikmesriikidele sama artikli lõikest 1 tulenevat pädevust koostada oma jaotuskava ise.
37. Lisäksi on muistutettava, että direktiivin 2003/87 9 artiklan 3 kohta oli riidanalaisen päätöksen tekemisen oikeudellinen perusta ja että kyseinen 3 kohta ja saman artiklan 1 kohta liittyvät läheisesti toisiinsa. Kuten julkisasiamies on todennut ratkaisuehdotuksensa 29 kohdassa, on niin, että siltä osin kuin komissio ylittää direktiivin 2003/87 9 artiklan 3 kohdan mukaisen kansallista jakosuunnitelmaa koskevan valvontavaltansa rajat, se loukkaa tämän artiklan 1 kohdan mukaista kansallisen jakosuunnitelman laatimista koskevaa jäsenvaltioiden toimivaltaa.
38. Neist kaalutlustest tuleneb, et Üldkohus ei rikkunud õigusnormi, kui ta tunnistas tühistamishagi teise väite teise osa vastuvõetavaks. Esimene väide tuleb seega tagasi lükata.
38. Edellä todetusta seuraa, ettei ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin ole tehnyt tuomiossaan oikeudellista virhettä ottaessaan kumoamiskanteen toisen kanneperusteen toisen osan tutkittavaksi. Ensimmäinen valitusperuste on näin ollen hylättävä.
Teine väide, mille järgi direktiivi 2003/87 artikli 9 lõike 3 tõlgendamisel rikuti õigusnormi Toinen valitusperuste, joka koskee oikeudellista virhettä direktiivin 2003/87 9 artiklan 3 kohdan tulkinnassa 39. Komisjon heidab oma teises väites Üldkohtule ette, et viimane rikkus õigusnormi direktiivi 2003/87 artikli 9 lõike 3 tõlgendamisel. Komisjon kritiseerib üldisi märkusi, mille Üldkohus esitas eeskätt komisjoni poolt direktiivi artikli 9 lõike 3 alusel teostatava kontrolli laadi osas, ning esitab seejärel argumendid, mille võib jagada kahte ossa, mis käsitlevad vastavalt võrdse kohtlemise põhimõtte ja direktiivi eesmärgi väidetavat eiramist.
39. Toisessa valitusperusteessaan komissio katsoo ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen tehneen oikeudellisen virheen direktiivin 2003/87 9 artiklan 3 kohdan tulkinnassa. Komissio arvostelee ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen esittämiä yleisiä huomautuksia muun muassa komission kyseisen direktiivin 9 artiklan 3 kohdan nojalla harjoittaman valvonnan luonteesta ja esittää sen jälkeen perusteluja, jotka voidaan jakaa kahteen osaan, jotka koskevat väitettä yhdenvertaisen kohtelun periaatteen sivuuttamisesta ja väitettä kyseisen direktiivin tavoitteen sivuuttamisesta.
Komission direktiivin 2003/87 9 artiklan 3 kohdan nojalla harjoittaman valvonnan luonne
40. Komisjon tuletab meelde Üldkohtu seisukohta, mille järgi komisjon muutis direktiivi 2003/87 artiklite 9 ja 11 kohast pädevuse jaotust komisjoni ja liikmesriikide vahel ja ületas oma volitusi, kui ta asendas Poola jaotuskavas kasutatud andmed „oma andmetega”, mille ta sai liikmesriikide jaotuskavade suhtes rakendatava oma hindamismeetodi alusel, ja kui ta määras kindlaks Poola Vabariigi eraldatavate saastekvootide üldkoguse ülempiiri.
40. Komissio huomauttaa, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen mukaan komissio on muuttanut direktiivin 2003/87 9 ja 11 artiklassa säädettyä komission ja jäsenvaltioiden välistä toimivallan jakoa ja ylittänyt toimivaltansa korvatessaan Puolan kansalliseen jakosuunnitelmaan sisältyneet tiedot ”omilla tiedoillaan”, jotka komissio on saanut omalla jäsenvaltioiden kansallisten jakosuunnitelmien arviointimenetelmällään, ja asettaessaan enimmäismäärän niiden päästöoikeuksien kokonaismäärälle, jotka Puolan tasavalta voi myöntää.
41. Nii toimides eiras Üldkohus komisjonil riiklike jaotuskavade läbivaatamise osas oleva pädevuse ulatust, nii nagu see tuleneb direktiivi 2003/87 artikli 9 lõikest 3. Kvalifitseerides komisjoni kontrollipädevuse „väga piiratuna”, lähtus kohus komisjoni väitel üksnes mainitud sätte esimese lause sõnastusest, võtmata arvesse seda sätet tervikuna, direktiivi eesmärki ega võrdse kohtlemise põhimõtet.
41. Näin menetellessään ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on komission mukaan kuitenkin jättänyt huomiotta komissiolle kansallisten jakosuunnitelmien arvioinnissa kuuluvan toimivallan laajuuden, sellaisena kuin se määräytyy direktiivin 2003/87 9 artiklan 3 kohdan mukaan. Katsoessaan, että komission valvontavalta on ”hyvin rajallinen”, ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on pitäytynyt yksinomaan tämän säännöksen ensimmäisen virkkeen sanamuodossa jättäen huomiotta kyseisen säännöksen kokonaisuudessaan, tämän direktiivin tarkoituksen sekä yhdenvertaisen kohtelun periaatteen.
42. Komisjoni kontrollipädevust, nii nagu direktiivi 2003/87 artikkel 9 selle ette näeb, ei tuleks tõlgendada direktiivi ülevõtmise aktide üle teostatava kontrollina. Nimelt erineb riiklike jaotuskavade üle teostatav ex ante- kontroll EÜ artiklis 226 ette nähtud ex post- kontrollist, mille raames komisjonil tuleb austada liikmesriikide valikuid direktiivis ette nähtud tulemuse saavutamise vormi ja meetodite osas. Komisjoni väitel on artikkel 9 oma laadilt määrus ja liikmesriikidele vahetult siduv. Liikmesriikidel jaotuskava väljatöötamisel olevat vabadust piiravad oluliselt selle artikli lõige 1 ja direktiivi 2003/87 III lisas loetletud kriteeriumid. Lisaks tuleb liikmesriikidel arvesse võtta nende kriteeriumide rakendamise suuniseid, mille komisjon on selle direktiivi artikli 9 lõike 1 alusel välja töötanud, ja ka selle direktiivi artikli 23 lõikes 1 osutatud komitees toimuvat arutelu.
42. Direktiivin 2003/87 9 artiklassa säädettyä komission valvontavaltaa ei sen mukaan pidä tulkita niin kuin siinä olisi kyse direktiivin täytäntöön panemiseksi annettavien säädösten valvonnasta. Kansallisten jakosuunnitelmien ennakkovalvonta nimittäin eroaa jälkikäteisvalvonnasta, joka perustuu EY 226 artiklaan, jonka mukaan komission on kunnioitettava jäsenvaltioiden valitsemia muotoja ja keinoja tässä direktiivissä edellytettyyn tulokseen pääsemiseksi. Direktiivin 9 artikla on asetusluonteinen ja velvoittaa suoraan jäsenvaltioita. Jäsenvaltioiden vapautta kansallisten jakosuunnitelmien laatimisessa rajoitetaan huomattavasti kyseisen artiklan 1 kohdassa sekä direktiivin 2003/87 liitteessä III luetelluissa perusteissa. Lisäksi jäsenvaltioiden on otettava huomioon komission kyseisen direktiivin 9 artiklan 1 kohdan nojalla laatimat suuntaviivat kyseisten perusteiden täytäntöönpanoa varten sekä direktiivin 23 artiklan 1 kohdassa tarkoitetussa komiteassa käytävät keskustelut.
43. Poola Vabariik on seisukohal, et komisjoni esitatud argumendid tervikuna kinnitavad, et viimane eiras oma pädevuse ulatust, nii nagu see on määratletud direktiivis 2003/87. Mööndes küll, et riiklik jaotuskava ei ole klassikaline direktiivi ülevõtmise meede, märgib see liikmesriik, et talle ei ole teada ühtki kõnealuse direktiivi artikli 9 vahetu kohaldamise juhtu. Nimelt tuleb liikmesriikidel enne võtta vajalikud siseriiklikud meetmed. Pealegi rakendab komisjon ex ante- kontrollimeetmeid ka muudes valdkondades, vaatamata sellele, et tegemist on klassikaliste direktiivi ülevõtmise meetmetega. Nii on see muu hulgas nende meetmete eelnõu puhul, mille vastuvõtmist liikmesriigid kavandavad Euroopa Parlamendi ja nõukogu 20. detsembri 1994. aasta direktiivi 94/62/EÜ pakendite ja pakendijäätmete kohta (EÜT L 365, lk 10; ELT eriväljaanne 13/03, lk 349) raames.
43. Puolan tasavalta katsoo kaikkien komission esittämien perustelujen vahvistavan, että komissio on sivuuttanut direktiivissä 2003/87 säädetyn toimivaltansa rajat. Puolan tasavalta myöntää, ettei kansallinen jakosuunnitelma ole direktiivin täytäntöönpanotoimi sanan tavanomaisessa merkityksessä, mutta huomauttaa, ettei sen tiedossa ole tapauksia, joissa direktiivin 9 artiklaa olisi sovellettu välittömästi. Jäsenvaltioiden on nimittäin ensin päätettävä tarvittavista kansallisista toimenpiteistä. Komissiolla on sitä paitsi käytössään ennakkovalvontaan kuuluvia toimenpiteitä muillakin aloilla, vaikka kyse on direktiivin täytäntöönpanon tavanomaisista muodoista. Tämä koskee muun muassa suunnitelmia toimenpiteiksi, joita jäsenvaltiot aikovat toteuttaa pakkauksista ja pakkausjätteistä 20.12.1994 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 94/62/EY (EYVL L 365, s. 10) alalla.
44. Isegi kui pidada põhjendatuks komisjoni mõttekäiku, mille järgi kasvuhoonegaaside saastekvootidega kauplemise süsteemi üldise tõhususe vaatevinklist on mõistlik muu kui Üldkohtu kasutatud tõlgendus, ei saa see institutsioon siiski võtta endale Euroopa Liidu õiguse teatavate sätete ulatuse parendamiseks volitusi, mida liidu seadusandja ei ole talle andnud.
44. Vaikka myönnettäisiin perusteiltaan päteväksi komission päätelmä, jonka mukaan muu kuin ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen omaksuma tulkinta olisi hyödyllinen kasvihuonekaasujen päästöoikeuksien kaupan järjestelmän kokonaisuuden tehokkuuden kannalta, komissiolla ei sen mukaan kuitenkaan ole oikeutta pyrkiä parantamaan unionin oikeuden tiettyjen säännösten sisältöä ottamalla itselleen sellaista toimivaltaa, jota unionin lainsäätäjä ei ole sille antanut.
– Unionin tuomioistuimen arviointi asiasta 45. Komisjoni väited puudutavad vaidlustatud kohtuotsuse punkte 82–92, mis käsitlevad pädevuse jaotust komisjoni ja liikmesriikide vahel, nii nagu see on ette nähtud direktiivi 2003/87 artiklites 9 ja 11.
45. Komission väitteet kohdistuvat valituksenalaisen tuomion 82–92 kohtaan, jotka koskevat direktiivin 2003/87 9 ja 11 artiklassa säädettyä komission ja jäsenvaltioiden välistä toimivallan jakoa.
46. Üldkohus otsustas neis otsuse punktides, et ainult liikmesriik on pädev esiteks töötama välja jaotuskava ja teiseks tegema lõplikud otsused, millega määratakse muu hulgas kindlaks jaotatavate kasvuhoonegaaside saastekvootide üldkogus. Liikmesriigil on selle pädevuse teostamisel teatav tegutsemisruum. Komisjonil on direktiivi 2003/87 artikli 9 lõike 3 kohaselt pädevus esiteks kontrollida riikliku jaotuskava kooskõla selle direktiivi III lisas loetletud kriteeriumidega ja artikli 10 sätetega ning teiseks see jaotuskava tagasi lükata põhjusel, et see ei vasta nendele kriteeriumidele ja sätetele. Komisjoni kontrollipädevus piirdub õiguspärasuse kontrolliga.
46. Kyseisissä kohdissa ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin totesi, että jäsenvaltioilla on yksinomainen toimivalta yhtäältä kansallisten jakosuunnitelmiensa laatimisessa ja toisaalta lopullisten päätösten tekemisessä muun muassa kasvihuonekaasujen jaettavien päästöoikeuksien kokonaismääristä. Jäsenvaltioilla on tätä toimivaltaa käyttäessään tietty harkintavalta. Komissiolla on direktiivin 2003/87 9 artiklan 3 kohdan mukaan toimivalta yhtäältä tutkia, ovatko kansalliset jakosuunnitelmat saman direktiivin liitteessä III mainittujen perusteiden ja saman direktiivin 10 artiklan säännösten mukaisia, ja toisaalta valta hylätä suunnitelma siksi, ettei se ole näiden perusteiden ja säännösten mukainen. Komission valvontavalta ulottuu vain laillisuusvalvontaan.
47. Nagu Üldkohus vaidlustatud kohtuotsuse punktides 84 ja 89 õigesti märkis, määrab direktiiv 2003/87 artikli 9 lõigetes 1 ja 3 ning artikli 11 lõikes 2 kasvuhoonegaaside saastekvootidega kauplemise süsteemi rakendamiseks selgelt ja täpselt kindlaks komisjoni ja liikmesriikide vahelise pädevuse jaotuse jaotuskavade väljatöötamiseks, kontrollimiseks ja rakendamiseks. Mis puudutab jaotuskava kontrollimise ja tagasilükkamise pädevuse sisulisi piiranguid, siis on komisjonil üksnes õigus kontrollida liikmesriigi võetud meetmete kooskõla direktiivi III lisas loetletud kriteeriumidega ja artikli 10 sätetega.
47. Kuten ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on tässä tapauksessa asianmukaisesti todennut valituksenalaisen tuomion 84 ja 89 kohdassa, kasvihuonekaasujen päästöoikeuksien kaupan järjestelmän toteuttamiseksi direktiivissä 2003/87 määritellään selvästi ja yksiselitteisesti 9 artiklan 1 ja 3 kohdassa sekä 11 artiklan 2 kohdassa komission ja jäsenvaltioiden välinen toimivallan jako kansallisten jakosuunnitelmien laatimisessa, valvonnassa ja toteuttamisessa. Jakosuunnitelmien valvontaan ja hylkäämiseen liittyvän komission toimivallan olennaisten rajojen osalta komissiolla on vain toimivalta tarkastaa, että jäsenvaltion toteuttamat toimenpiteet ovat direktiivin liitteessä III mainittujen perusteiden ja saman direktiivin 10 artiklan säännösten mukaisia.
48. Vastupidi komisjoni väidetele ei saa Üldkohtule ette heita, et ta tugines vaidlustatud kohtuotsuse punktis 82 EÜ artikli 249 kolmandale lõigule, et hinnata küsimust komisjoni ja liikmesriikide pädevuse jaotusest, nii nagu see on ette nähtud direktiivi 2003/87 artiklites 9 ja 11. Põhimõte, mille järgi direktiiv on saavutatava tulemuse seisukohalt siduv iga liikmesriigi suhtes, kellele see on adresseeritud, kuid jätab vormi ja meetodite valiku selle riigi ametiasutustele, kehtib põhimõtteliselt kõikide direktiivide suhtes.
48. Toisin kuin komissio väittää, ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuinta ei voida moittia siitä, että se olisi valituksenalaisen tuomion 82 kohdassa nojautunut EY 249 artiklan kolmanteen kohtaan arvioidessaan direktiivin 2003/87 9 ja 11 artiklassa säädettyä komission ja jäsenvaltioiden välistä toimivallan jakoa. Periaatetta, jonka mukaan direktiivi velvoittaa saavutettavaan tulokseen nähden jokaista jäsenvaltiota, jolle se on osoitettu, mutta jättää kansallisten viranomaisten valittavaksi tuloksen saavuttamiseen tarvittavat muodon ja keinot, sovelletaan lähtökohtaisesti direktiiviin kokonaisuudessaan.
49. Vastab tõele, et direktiivid võivad liikmesriikidele seada väga erinevat liiki kohustusi ning kohustada neid saavutama väga erinevaid tulemusi. Samuti on selge, et direktiivide sätted, mis puudutavad vaid ühe liikmesriigi ja komisjoni vahelisi suhteid, ei pruugi ülevõtmismeetmeid vajada (vt selle kohta 30. novembri 2006. aasta otsus kohtuasjas C‑32/05: komisjon vs . Luksemburg, EKL 2006, I‑11323, punktid 35 ja 36). Nimetatud asjaolu ei mõjuta siiski käesoleva kohtuasja lahendust. Ei saa eitada, et direktiivi 2003/87 artiklid 9 ja 11 reguleerivad komisjoni ja liikmesriikide vastavaid rolle riiklike jaotuskavade vastuvõtmise menetluses, st nendevahelise pädevuse jaotuse küsimust. Need sätted võimaldavad kindlaks määrata, kas liikmesriikidel on kava koostamisel tegutsemisruum või mitte ning vajaduse korral ka selle, milline on mainitud tegutsemisruumi ulatus.
49. Direktiiveissä jäsenvaltioille asetetut velvoitetyypit ja näin ollen tulokset, jotka jäsenvaltioiden on saavutettava, voivat tosin olla hyvin erilaisia. On myös kiistatonta, että direktiivien säännökset, jotka koskevat yksinomaan jäsenvaltioiden ja komission välisiä suhteita, eivät kaikissa tapauksissa edellytä täytäntöönpanotoimia (ks. vastaavasti asia C-32/05, komissio v. Luxemburg, tuomio 30.11.2006, Kok., s. I-11323, 35 ja 36 kohta). Tämä seikka ei kuitenkaan vaikuta nyt käsiteltävän oikeusriidan ratkaisuun. On kiistämätöntä, että direktiivin 2003/87 9 ja 11 artiklassa säännellään komission ja jäsenvaltioiden tehtävät kansallisten jakosuunnitelmien hyväksymismenettelyssä eli kysymys niiden välisestä toimivallan jaosta. Näiden säännösten avulla voidaan määrittää, onko jäsenvaltioilla harkintavaltaa suunnitelmiensa laatimisessa, ja jos on, kuinka laajaa se on.
50. Kõnesoleval juhul ei saa eitada, et direktiiv 2003/87 ei näe ette konkreetset riikliku jaotuskava koostamise ega eraldatavate kasvuhoonegaaside saastekvootide üldkoguse kindlaksmääramise meetodit. Vastupidi, direktiivi III lisa punktis 1 on sõnaselgelt sätestatud, et liikmesriik peab määrama eraldatavate kvootide üldkoguse kindlaks, võttes muu hulgas arvesse riiklikku energiapoliitikat ja riigi kliimamuutuste programmi.
50. Tässä tapauksessa on kiistämätöntä, ettei direktiivissä 2003/87 edellytetä mitään tiettyä menetelmää kansallisen jakosuunnitelman laatimisessa ja kasvihuonekaasujen jaettavien päästöoikeuksien kokonaismäärän vahvistamisessa. Kyseisen direktiivin liitteessä III olevassa 1 kohdassa päinvastoin säädetään nimenomaisesti, että jäsenvaltioiden on otettava jaettavien päästöoikeuksien kokonaismäärän vahvistamisessa huomioon muun muassa kansallinen energiapolitiikkansa ja kansallinen ilmastonmuutosohjelmansa.
51. Nagu tõdes Üldkohus vaidlustatud kohtuotsuse punktis 88, on liikmesriigil teatav tegutsemisruum direktiivi 2003/87 ülevõtmisel ja seega ka nende meetmete valimisel, mida ta peab kõige sobivamaks, et saavutada nimetatud direktiivis ette nähtud tulemus riikliku energeetikaturu konkreetses kontekstis.
51. Näin ollen on niin, kuten ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on valituksenalaisen tuomion 88 kohdassa todennut, että jäsenvaltioilla on tietty liikkumavara direktiivin 2003/87 täytäntöönpanon suhteen ja näin ollen niiden toimenpiteiden valinnassa, jotka ne katsovat asianmukaisimmiksi mainitussa direktiivissä asetetun tavoitteen saavuttamiseksi, kun on kyse erityisestä asiayhteydestä – kansallisista energiamarkkinoista.
52. Mis puudutab tõika, et kooskõlas direktiivi 2003/87 artikliga 9 hindab komisjon riiklikke jaotuskavasid ex ante- kontrolli raames, siis erineb niisugune pädevus muidugi nii mitmeski mõttes ex post- kontrollist, mille näeb ette EÜ artikkel 226. Nimetatud asjaolu ei tähenda siiski, et ex ante- kontroll peaks olema ulatuslikum kui õiguspärasuse kontroll.
52. Siitä seikasta, että direktiivin 2003/87 9 artiklan mukaan komissio arvioi kansallisia jakosuunnitelmia ennakkovalvonnassa, on puolestaan todettava, että sinänsä tällainen valvontavalta eroaa monin tavoin EY 226 artiklan mukaisesta jälkikäteisvalvonnasta. Tästä seikasta ei kuitenkaan voi seurata, että ennakkovalvonnan olisi mentävä pitemmälle kuin laillisuusvalvonta.
53. Eelnevast tuleneb, et komisjoni kriitika Üldkohtu üldiste kaalutluste osas, mis käsitlevad komisjoni ja liikmesriikide pädevuse jaotust, nii nagu selle näeb ette direktiiv 2003/87, tuleb tagasi lükata.
53. Edellä todetusta seuraa, että komission arvostelu ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen esittämistä direktiivissä 2003/87 säädettyä komission ja jäsenvaltioiden välistä toimivallan jakoa koskevista yleisistä huomautuksista on torjuttava.
Toisen valitusperusteen ensimmäinen osa, joka koskee yhdenvertaisen kohtelun periaatteen sivuuttamista
54. Komisjon väidab, et kuna Üldkohus määras kindlaks komisjonile direktiivi 2003/87 artikli 9 lõikest 3 tuleneva kontrollipädevuse ja selle teostamise ulatuse, rikkus see kohus õigusnormi, eirates sisuliselt võrdse kohtlemise põhimõtet.
54. Komissio katsoo, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on tehnyt lähinnä yhdenvertaisen kohtelun periaatteen sivuuttamisesta johtuvan oikeudellisen virheen määrittäessään komissiolle direktiivin 2003/87 9 artiklan 3 kohdan nojalla kuuluvan valvontavallan ja sen käytön ulottuvuutta ja laajuutta.
55. Nimelt lükkas Üldkohus tagasi argumendi, mille järgi see põhimõte tingib selle, et riiklike jaotuskavade kooskõla direktiivi 2003/87 III lisas loetletud kriteeriumidega hinnatakse komisjoni välja töötatud hindamismeetodi ja ajakohastatud andmete alusel, mis tulenevad kõigi liikmesriikide osas samast allikast. Tõik, et komisjon väidetavalt oma volitusi ületas, nähtuvat asjaolust, et viimane ei kontrollinud esmalt Poola jaotuskavas kasutatud andmete kooskõla direktiivi III lisas loetletud kriteeriumidega.
55. Komission mielestä ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on hylännyt erityisesti perustelun, jonka mukaan tämä periaate edellyttää, että kansallisten jakosuunnitelmien yhdenmukaisuutta direktiivin 2003/87 liitteessä III mainittujen perusteiden kanssa on arvioitava komission laatiman arviointimenetelmän ja kaikkia jäsenvaltioita koskevien samasta lähteestä saatujen ajantasaisten tietojen perusteella. Komission tekemäksi väitetty toimivallan ylittäminen johtuu siitä, ettei komissio ollut valvonut ensisijaisesti Puolan kansalliseen jakosuunnitelmaan sisältyneiden tietojen yhdenmukaisuutta kyseisen direktiivin liitteessä III mainittujen perusteiden kanssa.
56. Komisjon väidab, et see kriitika peaks pigem puudutama põhjendamiskohustuse kui direktiivi 2003/87 artikli 9 lõigete 1 ja 3 võimalikku rikkumist. Igal juhul olevat niisugune kriitika alusetu.
56. Komissio katsoo, että tämän arvostelun pitäisi pikemminkin liittyä väitteeseen mahdollisesta perusteluvelvollisuuden laiminlyönnistä eikä väitteeseen direktiivin 2003/87 9 artiklan 1 ja 3 kohdan rikkomisesta. Arvostelu on joka tapauksessa perusteetonta.
57. Mis puudutab esmalt argumenti, mille järgi komisjon asendas Poola jaotuskavas kasutatud „andmed” „oma andmetega”, siis on see alusetu. CO 2 tegelikke heitkoguseid puudutavate andmete puhul kasutas ta Poola jaotuskava kontrollides andmeid, mis olid saadud direktiivis 2003/87 osutatud käitiste käitajatelt otse, kontrollitud kooskõlas otsusega 280/2004 ja avaldatud ühenduse sõltumatus tehingute registris (CITL – Community Independent Transaction Log). Mis puudutab sisemajanduse kogutoodangu (SKT) arenguprognoosi ajavahemikuks 2005–2010, siis see tugines siseriiklikule statistikale, mis oli välja töötatud koostöös riiklike ekspertidega.
57. Ensinnäkin väite, jonka mukaan komissio on korvannut Puolan kansallisessa jakosuunnitelmassa käytetyt ”tiedot” ”omilla tiedoillaan”, on komission mukaan perusteeton. Todellisia hiilidioksidipäästöjä koskeneiden tietojen osalta komissio oli käyttänyt Puolan kansallista jakosuunnitelmaa valvoessaan suoraan direktiivissä 2003/87 tarkoitetuilta toiminnanharjoittajilta saatuja tietoja, jotka oli tarkistettu päätöksen N:o 280/2004 mukaisesti ja julkaistu yhteisön riippumattomassa tapahtumalokissa (Community Independent Transaction Log – CITL). Bruttokansantuotteen kehitysennusteet kaudeksi 2005–2010 olivat puolestaan perustuneet kansallisiin tilastoihin, jotka oli laadittu yhteistyössä kansallisten asiantuntijoiden kanssa.
58. Seejärel, seoses direktiivi 2003/87 artikli 9 lõike 3 tõlgendamisega võrdse kohtlemise põhimõtet arvestades võib sellega nõustumine, et iga liikmesriik kasutab oma andmeid, mis on saadud tema oma kriteeriumide alusel, tuua kaasa liikmesriikide ebavõrdse kohtlemise. Kõnealuse direktiivi ese ja eesmärk ning nõue edastada komisjonile riiklikud jaotuskavad enam‑vähem samal ajavahemikul kinnitab seda, et need kavad „on sarnases olukorras” ning et neid tuleb kontrollida sama ajavahemiku kohta käivate kõige uuemate andmete alusel, nii CO 2 heitkoguste kui ka samal ajahetkel kõigi liikmesriikide kohta kättesaadavate SKT arenguprognooside osas. Koordineeritud kontrollimeetod, mis põhineb samast allikast pärinevate ja sama ajavahemikku käsitlevate andmete ja/või näitajate kasutamisel, on õigustatud eelkõige direktiivi 2003/87 eesmärkidega, milleks on vähendada kasvuhoonegaaside heitkoguseid, säilitada siseturu terviklikkus ja vältida konkurentsimoonutusi.
58. Sen jälkeen komissio katsoo, että tulkittaessa direktiivin 2003/87 9 artiklan 3 kohtaa yhdenvertaisen kohtelun periaatteen kannalta se, että jokaisen jäsenvaltion sallitaan käyttävän omien kriteeriensä mukaisesti muodostettuja omia tietojaan, on omiaan johtamaan jäsenvaltioiden epäyhdenvertaiseen kohteluun. Kyseisen direktiivin tarkoitus ja tavoite sekä vaatimus kaikkien kansallisten jakosuunnitelmien toimittamisesta komissiolle jokseenkin samana ajanjaksona osoittavat, että suunnitelmat ”perustuvat vertailukelpoisiin tilanteisiin” ja että niitä on arvioitava käyttäen kaikkien jäsenvaltioiden osalta saman ajanjakson uusimpia hiilidioksidipäästöjä koskevia tietoja ja kaikkia jäsenvaltioita varten samanaikaisesti saatavissa olevia bruttokansantuotteen kasvuennusteita. Yhteensovitettu valvontamenettely, joka perustuu samasta lähteestä peräisin olevien ja samaa ajanjaksoa koskevien tietojen ja/tai parametrien käyttöön, on perusteltu ottaen erityisesti huomioon direktiivin 2003/87 tavoitteet eli kasvihuonekaasujen päästöjen vähentäminen, sisämarkkinoiden häiriytymätön toiminta ja kilpailun vääristymisen estäminen.
59. Viimaks on Üldkohtu arutluskäik vastuolus põhistusega, mida ta kasutas 20. oktoobri 2008. aasta määruses kohtuasjas T‑208/07: Bot Elektrownia Bełchatów jt vs . komisjon. Selles määruses aktsepteeris Üldkohus liikmesriikide‑ poolse riiklikesse jaotuskavadesse muudatuste tegemise ajalise piirangu, otsustades, et direktiivi 2003/87 sõnastusest ja sellega loodud süsteemi üldisest ülesehitusest ja eesmärkidest tuleneb, et liikmesriigil on ka pärast komisjonile oma jaotuskavast teatamist õigus teha ettepanekuid kava muutmiseks ja seda kuni selle otsuse vastuvõtmiseni, mille liikmesriik peab tegema direktiivi artikli 11 lõike 2 alusel. Kui anda liikmesriigile ajas piiramatu õigus oma riiklikus jaotuskavas muudatusi teha, mis tooks kaasa eraldatavate kvootide üldkoguse suurenemise ajakohasemate majandusandmete ja/või prognooside ilmumise järel, oleks direktiivi eesmärk ja kasvuhoonegaaside saastekvootidega kauplemise süsteem määratud läbikukkumisele.
59. Lopuksi komissio katsoo, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen päättely on ristiriidassa saman tuomioistuimen asiassa T-208/07, BOT Elektrownia Bełchatów ym. vastaan komissio, 20.10.2008 antamassa määräyksessä tekemän päättelyn kanssa. Kyseisessä määräyksessä ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin oli hyväksynyt jäsenvaltioiden kansallisiin jakosuunnitelmiinsa tekemien muutosten tilapäisen ohjaamisen katsoen, että direktiivin 2003/87 sanamuodosta ja sillä käyttöön otetun järjestelmän yleisestä rakenteesta ja tavoitteista johtuu, että jäsenvaltiolla on aina oikeus ehdottaa jakosuunnitelmaan muutoksia sen jälkeen, kun se on tehnyt suunnitelmasta ilmoituksen komissiolle, ja siihen asti, kunnes päätös, joka kyseisen valtion on tehtävä saman direktiivin 11 artiklan 2 kohdan mukaisesti, on tehty. Jos asianomaiselle jäsenvaltiolle myönnettäisiin ajallisesti rajoittamaton oikeus tehdä kansalliseen jakosuunnitelmaansa muutoksia, jotka johtaisivat jaettavien päästöoikeuksien kokonaismäärän lisäämiseen tuoreempien taloudellisten tietojen ja/tai ennusteiden ilmestyttyä, direktiivin tavoite sekä kasvihuonekaasujen päästöoikeuksien kaupan järjestelmän toiminta olisivat tuomitut epäonnistumaan.
60. Poola Vabariik palub lükata teise väite esimese osa tagasi. Direktiiv 2003/87 kohustab komisjoni analüüsima iga riiklikku jaotuskava eraldi. Direktiivi eesmärk ei ole see, et kõik liikmesriigid vähendaksid „iga hinna eest” kasvuhoonegaaside heitkoguseid, vaid Kyoto protokollis ette nähtud kohustuste täitmine, pidurdades majandusarengut nii vähe kui võimalik. Komisjon peaks võtma riiklike jaotuskavade läbivaatamisel arvesse iga liikmesriigi tegelikku olukorda, eelkõige mainitud protokolli eesmärkide täitmise staadiumi, iga liikmesriigi majanduse eripäradega seotud konkreetseid vajadusi või riigi majanduse arengujärku. Liikmesriikide diferentseeritud kohtlemine rajaneb objektiivselt võttes võrdse kohtlemise põhimõtte austamisel, arvestades iga liikmesriigi energiaturule iseloomulikke tunnuseid ja seda, mis staadiumis on liikmesriigid neile Kyoto protokollist tulenevate kohustuste täitmisel.
60. Puolan tasavalta vaatii, että tämä toisen valitusperusteen ensimmäinen osa hylätään. Direktiivissä 2003/87 komissio velvoitetaan arvioimaan jokaista kansallista jakosuunnitelmaa erikseen. Direktiivin tarkoituksena ei ole, että jokaisen jäsenvaltion olisi vähennettävä kasvihuonekaasujen päästöjä ”hinnalla millä hyvänsä”, vaan sillä pyritään täyttämään Kioton pöytäkirjan mukaiset sitoumukset niin, että taloudelliselle kehitykselle aiheutetaan mahdollisimman vähän haittaa. Komission on kansallisia jakosuunnitelmia arvioidessaan otettava huomioon kunkin jäsenvaltion todellinen tilanne, erityisesti Kioton pöytäkirjan mukaisten tavoitteiden toteutusaste sekä kunkin jäsenvaltion talouden erityispiirteisiin tai kansantalouden kehitysasteeseen liittyvät kansalliset tarpeet. Jäsenvaltioiden kohtelun eriyttäminen on yhdenvertaisen kohtelun periaatteen kannalta objektiivisesti perusteltua, kun otetaan huomioon kunkin jäsenvaltion energiamarkkinoiden ominaispiirteet ja edistyminen Kioton pöytäkirjassa tarkoitettujen sitoumusten täyttämisessä.
61. Teise väite esimeses osas on silmas peetud vaidlustatud kohtuotsuse punkte 100–120. Üldkohus tõdes neis punktides, et komisjonile direktiivi 2003/87 artikli 9 lõikest 3 tulenev kontrollipädevus piirdub selle kontrollimisega, kas jaotuskavas kasutatud andmed on kooskõlas selle direktiivi III lisas loetletud kriteeriumidega, ning et komisjonil ei ole õigust asendada kavas liikmesriigi kasutatud andmeid oma andmetega. Ainult liikmesriigid on pädevad jaotuskava välja töötama ja tegema lõpliku otsuse eraldatavate kasvuhoonegaaside saastekvootide üldkoguse kohta. Üldkohus täpsustas vaidlustatud kohtuotsuse punktis 104, et „liikmesriikide võrdse kohtlemise põhimõtte kohaldamine ei saa muuta pädevuse jaotust liikmesriikide ja komisjoni vahel, nagu see on [kõnesolevas] direktiivis ette nähtud”.
61. Toisen valitusperusteen ensimmäinen osa kohdistuu valituksenalaisen tuomion 100–120 kohtaan. Niissä ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin totesi, että komissiolle direktiivin 2003/87 9 artiklan 3 kohdan nojalla kuuluva valvontavalta rajoittuu sen tarkastamiseen, että kuhunkin kansalliseen jakosuunnitelmaan sisältyvät tiedot ovat kyseisen direktiivin liitteessä III lueteltujen perusteiden mukaisia, ja ettei komissiolla ole oikeutta korvata jäsenvaltion suunnitelmaansa sisällyttämiä tietoja omilla tiedoillaan. Jäsenvaltioilla on yksinomainen toimivalta kansallisen jakosuunnitelman laatimisessa ja kasvihuonekaasujen jaettavien päästöoikeuksien kokonaismäärää koskevan lopullisen päätöksen tekemisessä. Valituksenalaisen tuomion 104 kohdassa ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin täsmensi, ”että jäsenvaltioiden välisen yhdenvertaisen kohtelun periaatteen soveltaminen ei voi johtaa siihen, että muutetaan jäsenvaltioiden ja komission välistä toimivallanjakoa, sellaisena kuin siitä säädetään [kyseisessä] direktiivissä”.
62. Esmalt on oluline meelde tuletada, et väljakujunenud kohtupraktika kohaselt nõuab võrdsuse põhimõte, et sarnaseid olukordi ei käsitletaks erinevalt ja et erinevaid olukordi ei käsitletaks ühtemoodi, välja arvatud juhul, kui niisugune kohtlemine on objektiivselt põhjendatud (vt eelkõige 16. detsembri 2008. aasta otsus kohtuasjas C‑127/07: Arcelor Atlantique et Lorraine jt, EKL 2008, lk I‑9895, punkt 23).
62. Aivan aluksi on muistutettava, että vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan yhdenvertaisuusperiaate edellyttää, että toisiinsa rinnastettavia tapauksia ei kohdella eri tavalla eikä erilaisia tapauksia kohdella samalla tavalla, ellei tällaista kohtelua voida objektiivisesti perustella (ks. mm. asia C-127/07, Arcelor Atlantique et Lorraine ym., tuomio 16.12.2008, Kok., s. I-9895, 23 kohta).
63. Vajadus seda põhimõtet austada ei saa siiski muuta komisjoni ja liikmesriikide vahelist pädevuse jaotust, nii nagu selle näeb ette liidu õiguse säte. Nagu on kinnitatud käesoleva kohtuotsuse punktis 49, annab direktiivi 2003/87 artikli 9 lõige 3 komisjonile üksnes liikmesriigi jaotuskava õiguspärasuse kontrolli pädevuse, mis võimaldab tal lükata kava tagasi, kui see ei ole kooskõlas direktiivi 2003/87 III lisas loetletud kriteeriumidega või selle direktiivi artikli 10 sätetega.
63. Se, että tätä periaatetta on noudatettava, ei kuitenkaan voi muuttaa unionin oikeuden säännöksen mukaista komission ja jäsenvaltioiden välistä toimivallan jakoa. Kuten tämän tuomion 47 kohdassa on vahvistettu, direktiivin 2003/87 9 artiklan 3 kohdassa annetaan komissiolle pelkästään kansallisten jakosuunnitelmien laillisuuden valvomiseen oikeuttava toimivalta, jota käyttäen se voi hylätä suunnitelman, joka ei ole direktiivin 2003/87 liitteessä III lueteltujen perusteiden tai saman direktiivin 10 artiklan säännösten mukainen.
64. Seoses kontrolli ulatusega kinnitas Üldkohus vaidlustatud kohtuotsuse punktis 101, et jaotuskava kontrollimise pädevus hõlmab tingimata Poola jaotuskavas sisalduvaid andmeid. Komisjonil tuleb kontrollida asjassepuutuva liikmesriigi tehtud valikut oma jaotuskava väljatöötamisel kasutatavate andmete osas.
64. Kyseisen valvonnan asteesta ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin totesi valituksenalaisen tuomion 101 kohdassa asianmukaisesti, että valvonnan on välttämättä kohdistuttava Puolan kansalliseen jakosuunnitelmaan sisältyneisiin tietoihin. Komission on valvottava niiden tietojen valintaa, joita kyseinen jäsenvaltio on jakosuunnitelmansa laatimisessa käyttänyt.
65. Neil asjaoludel ei saa Üldkohtule ette heita seisukohta, et komisjon oli kohustatud vaatama läbi Poola Vabariigi riiklikus jaotuskavas kasutatud andmed. Kui komisjonil oli nende andmete suhtes kahtlusi, tuli tal paluda selgitusi liikmesriigi pädevalt ametiasutuselt või siis tõendada, et need andmed ei vasta direktiivi 2003/87 III lisas loetletud kriteeriumidele.
65. Näin ollen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuinta ei voida moittia siitä, että se katsoi komission olevan velvollinen tutkimaan tiedot, jotka Puolan tasavalta oli sisällyttänyt suunnitelmaansa. Jos komissiolla oli ollut kyseisiin tietoihin liittyviä epäilyksiä, sen tehtävänä oli pyytää selvitystä toimivaltaisilta kansallisilta viranomaisilta tai jopa osoittaa, etteivät tiedot olleet direktiivin 2003/87 liitteessä III lueteltujen perusteiden mukaisia.
66. Komisjoni argumendid riiklike jaotuskavade üle teostatava kontrolli samaaegsuse kohta ei sea seda järeldust kahtluse alla. Nimelt rajanevad need argumendid väärarusaamal komisjonile direktiivi 2003/87 artikli 9 lõikest 3 tulenevast kontrollipädevusest. Nagu kohtujurist esitatud ettepaneku punktis 68 tõdes, on võimalikud erinevused liikmesriikide kasutatud andmetes ja hindamismeetodites liikmesriikide tegutsemisruumi väljendus, mida komisjonil tuleb vastavuskontrolli raames austada.
66. Komission esittämät väitteet kansallisten jakosuunnitelmien valvonnan samanaikaisuudesta eivät ole omiaan saattamaan kyseenalaiseksi tätä päätelmää. Nämä väitteet nimittäin perustuvat virheelliseen tulkintaan komissiolle direktiivin 2003/87 9 artiklan 3 kohdan nojalla kuuluvasta valvontavallasta. Kuten julkisasiamies on todennut ratkaisuehdotuksensa 68 kohdassa, mahdolliset erot jäsenvaltioiden valitsemissa tiedoissa ja arviointimenetelmissä ilmentävät niillä olevaa liikkumavaraa, jota komission on kunnioitettava yhteensopivuutta valvoessaan.
67. Selles kontekstis on oluline märkida, et komisjonil on võimalik adekvaatselt tagada liikmesriikide võrdne kohtlemine, kui ta uurib nende esitatud jaotuskavu samasuguse hoolsusega. Samuti on alust meelde tuletada, et komisjonil on õigus valida eri riikide koostatud jaotuskavade osas välja ühine võrdluspunkt. Nagu Üldkohus vaidlustatud kohtuotsuse punktis 102 tõdes, on komisjonil selleks õigus välja töötada „enda mudel riiklike jaotuskavade hindamiseks”, mis põhineb tema poolt asjakohaseimaks peetud andmetel ja mida ta võib kasutada võrdluspunktina, et kontrollida, kas riiklikes jaotuskavades kasutatud andmed on kooskõlas direktiivi 2003/87 III lisas loetletud kriteeriumidega.
67. Tässä yhteydessä on todettava, että komissio voi asianmukaisesti varmistaa jäsenvaltioiden yhdenvertaisen kohtelun tutkimalla kunkin jäsenvaltion esittämän suunnitelman yhtä huolellisesti. On syytä muistuttaa myös, että komissiolla on oikeus valita yhteinen vertailuperuste kunkin jäsenvaltion laatiman suunnitelman vertailua varten. Kuten ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on todennut valituksenalaisen tuomion 102 kohdassa, tätä varten komissiolla on muun muassa oikeus laatia ”oma kansallisten jakosuunnitelmien arviointimenetelmänsä”, joka perustuu sen asianmukaisimpina pitämiin tietoihin, ja käyttää sitä vertailuvälineenä tutkiessaan, ovatko kansallisiin jakosuunnitelmiin sisältyvät tiedot yhteensopivia direktiivin 2003/87 liitteessä III lueteltujen perusteiden kanssa.
68. Mis puudutab lõpuks komisjoni argumenti, mille järgi Üldkohus, kui ta tõdes, et komisjon ei võinud asendada Poola jaotuskavas kasutatud andmeid oma hindamismeetodi alusel saadud andmetega, pidas viimaseid ekslikult komisjoni „oma andmeteks”, siis rajaneb see väärarusaamal vaidlustatud kohtuotsuse punktidest 100–103 ja 120. Nagu kohtujurist oma ettepaneku punktis 76 märkis, ei pidanud Üldkohus, leides, et komisjon ei võinud asendada Poola Vabariigi kasutatud andmeid oma andmetega, silmas andmete valikut või nende allikat, vaid asjaolu, et komisjon ei kontrollinud Poola jaotuskavas kasutatud andmete kooskõla direktiivi 2003/87 III lisas loetletud kriteeriumidega.
68. Komission väitteestä, jonka mukaan ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin olisi virheellisesti pitänyt komission oman arviointimenetelmän perusteella saatuja tietoja komission ”omina tietoina” katsoessaan, ettei komissiolla ollut oikeutta korvata Puolan tasavallan suunnitelmassaan käyttämiä tietoja oman arviointimenetelmänsä perusteella saaduilla tiedoilla, on lopuksi todettava, että väite perustuu valituksenalaisen tuomion 100–103 ja 120 kohdan virheelliseen tulkintaan. Kuten julkisasiamies on huomauttanut ratkaisuehdotuksensa 76 kohdassa, katsoessaan, ettei komissiolla ollut oikeutta korvata Puolan tasavallan käyttämiä tietoja omilla tiedoillaan, ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin ei viitannut komission käyttämien tietojen valintaan tai lähteeseen vaan siihen, ettei komissio ollut tutkinut Puolan kansalliseen jakosuunnitelmaan sisältyneiden tietojen yhdenmukaisuutta direktiivin 2003/87 liitteessä III mainittujen perusteiden kanssa.
69. Neid asjaolusid arvestades tuleb teise väite esimene osa põhjendamatuna tagasi lükata.
69. Näiden seikkojen perusteella toisen valitusperusteen ensimmäinen osa on hylättävä perusteettomana.
Toisen valitusperusteen toinen osa, joka koskee direktiivin 2003/87 tavoitteen sivuuttamista
70. Komisjon väidab, et Üldkohus rikkus direktiivi 2003/87 artikli 9 lõike 3 tõlgendamisel õigusnormi, eirates selle direktiivi eesmärki.
70. Komissio katsoo, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on direktiivin 2003/87 9 artiklan 3 kohtaa tulkitessaan tehnyt oikeudellisen virheen sivuuttamalla tämän direktiivin tarkoituksen.
71. Komisjonil selle sätte alusel olevat kontrollipädevust tuleb mõista ja tõlgendada direktiivi 2003/87 eesmärke arvestades. Direktiivi artikli 1 sõnastuse järgi luuakse selle direktiiviga ühenduses kasvuhoonegaaside saastekvootidega kauplemise süsteem, mille eesmärk on vähendada tulemuslikult ja majanduslikult tõhusalt kasvuhoonegaaside heitkoguseid. Euroopa Kohus sedastas eespool viidatud kohtuotsuses Arcelor Atlantique et Lorraine jt, et kõnesoleva süsteemi lõppeesmärk on keskkonnakaitse ja et see süsteem julgustab ja soodustab leidma majanduslikult soodsaimat lahendust nende heitkoguste vähendamiseks. Selle kohtuotsuse järgi on kõnealust eesmärki võimalik saavutada vaid siis, kui ühenduse kvooditurul ületab kvootide nõudlus pakkumise. Lisaks nähtub direktiivi 2003/87 põhjendusest 7, et kõnealuse süsteemi rakendamine peab aitama kaasa siseturu terviklikkuse säilitamisele ja konkurentsimoonutuste vältimisele.
71. Komissiolle tämän säännöksen mukaan kuuluvaa valvontavaltaa on sen mukaan tarkasteltava ja tulkittava direktiivin 2003/87 tavoitteiden valossa. Kyseisellä direktiivillä perustetaan sen 1 artiklan mukaan kasvihuonekaasujen päästöoikeuksien kaupan järjestelmä yhteisössä kasvihuonekaasupäästöjen vähentämiseksi sekä kustannustehokkaasti että taloudellisesti. Unionin tuomioistuin on edellä mainitussa asiassa Arcelor Atlantique et Lorraine ym. antamassaan tuomiossa todennut, että järjestelmän perimmäinen tavoite on ympäristönsuojelu ja että tämä järjestelmä kannustaa ja helpottaa etsimään keinoja, joilla päästöjä voitaisiin vähentää edullisimmin. Komission mukaan kyseisessä tuomiossa todetaan, että tavoite voidaan saavuttaa vain silloin, kun päästöoikeuksien kysyntä ylittää yhteisön päästöoikeuksien markkinoilla tarjolla olevan määrän. Lisäksi direktiivin 2003/87 johdanto-osan seitsemännen perustelukappaleen mukaan tällä järjestelmällä voidaan osaltaan varmistaa, ettei sisämarkkinoiden toiminta häiriinny, ja välttää kilpailun vääristyminen.
72. Vastupidi Üldkohtu hinnangule vaidlustatud kohtuotsuses ei saa komisjoni poolt direktiivi 2003/87 artikli 9 lõike 3 alusel teostatav kontroll olla „rangelt piiratud”, st kahandatud liikmesriigi jaotuskavas kasutatud andmete lihtsa kontrollini. Lisaks olevat võimalik ex post tõendada, et Poola jaotuskavas esitatud CO 2 heitkoguseid käsitlevate andmete ja eraldatavate saastekvootide üldkoguse tingimusteta heakskiit oleks viinud tulemuseni, mis oleks lisaks vastuolule direktiivi 2003/87 III lisa kriteeriumidega 1–3 põhjustanud ka CO 2 saastekvootide odavnemise turul.
72. Toisin kuin ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on katsonut valituksenalaisessa tuomiossa, komission direktiivin 2003/87 9 artiklan nojalla suorittama valvonta ei voi komission mukaan olla ”hyvin rajallista” valvontaa, joka rajoittuisi pelkäksi jäsenvaltioiden kansallisissa jakosuunnitelmissaan käyttämien tietojen tarkastamiseksi. On sitä paitsi mahdollista osoittaa jälkikäteen, että Puolan kansallisessa jakosuunnitelmassa ilmoitettujen hiilidioksidipäästöjä koskevien tietojen ja jaettaville päästöoikeuksille ehdotetun kokonaismäärän hyväksyminen ehdoitta olisi johtanut tulokseen, joka olisi ollut vastoin direktiivin 2003/87 liitteessä III olevia perusteita 1–3 ja lisäksi aiheuttanut hiilidioksidin päästöoikeuksien inflaation markkinoilla.
73. Ka vaidlustab komisjon Üldkohtu väite, et vaidlusalune otsus muudab tema ja liikmesriikide vahelist pädevuse jaotust, nii nagu see on ette nähtud direktiivi 2003/87 artiklites 9 ja 11.
73. Komissio kiistää myös ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen toteamuksen, jonka mukaan riidanalainen päätös on muuttanut direktiivin 2003/87 9 ja 11 artiklassa säädettyä komission ja jäsenvaltioiden välistä toimivallan jakoa.
74. Poola Vabariik on seisukohal, et teise väite teine osa tuleb tagasi lükata. Mööndes küll, et direktiivi 2003/87 artikli 9 lõige 3 ei ole kõige täpsem, toonitab ta, et selle direktiivi teleoloogilise tõlgendamise tulemusel ei või anda kõnealusele sättele tähendust, mis on vastupidine sätte grammatilisest tõlgendusest tulenevaga.
74. Puolan tasavalta katsoo, että tämä toisen valitusperusteen toinen osa on hylättävä. Se myöntää, ettei direktiivin 2003/87 9 artiklan 3 kohta ole aivan täsmällinen, mutta huomauttaa, ettei tälle säännökselle voida antaa direktiivin teleologisella tulkinnalla sen sanamuodon mukaisen tulkinnan vastaista merkitystä.
75. Lisaks ei ole kasvuhoonegaaside heitkoguste vähendamine direktiivi 2003/87 autonoomne eesmärk. Direktiivi sätteid, kasvuhoonegaaside saastekvootidega kauplemise süsteemi toimimist ega liikmesriikide toetamist heitkoguste vähendamisel ei saa pidada alusteks, mis võimaldaksid sundida liikmesriikidele peale suurema heitkoguste vähendamise kui see, mida nõuavad liidu võetud rahvusvahelised kohustused. Ka ei ole kõnealuse direktiivi eesmärk vähendada heitkoguseid „iga hinna eest”, vaid vähendada neid, „pidurdades võimalikult vähe majandusarengut ja tööhõivet”. Direktiivi eesmärk on luua ühenduses kasvuhoonegaaside saastekvootidega kauplemise süsteem, mis võimaldab saavutada selle eesmärgid „majanduslikult tõhusalt ja tulemuslikult”.
75. Kasvihuonekaasujen päästöjen vähentäminen ei myöskään sen mukaan ole direktiivin 2003/87 itsenäinen tavoite. Direktiivin säännösten, kasvihuonekaasujen päästöoikeuksien kaupan järjestelmän toiminnan kuten myöskään jäsenvaltioiden tukemisen päästöjen vähentämisessä ei voida katsoa olevan sellaisia perusteita, joiden vuoksi jäsenvaltiot voitaisiin pakottaa vähentämään päästöjään enemmän kuin unionin kansainväliset velvoitteet edellyttävät. Sitä paitsi kyseisen direktiivin tavoitteena ei ole kasvihuonekaasujen päästöjen vähentäminen ”hinnalla millä hyvänsä” vaan niiden vähentäminen ”siten, että siitä koituu mahdollisimman vähän haittaa talouden kehitykselle ja työllisyydelle”. Sen tarkoituksena on perustaa kasvihuonekaasujen päästöoikeuksien kaupan järjestelmä yhteisössä siten, että nämä tavoitteet voidaan saavuttaa ”sekä kustannustehokkaasti että taloudellisesti”.
76. Teise väite teine osa puudutab vaidlustatud kohtuotsuse punkte 121–131. Üldkohus sedastas neis punktides, et kuna komisjon määras vaidlusaluses otsuses kindlaks kvootide täpse koguse, mille mis tahes ületamist peetakse direktiivis 2003/87 kehtestatud kriteeriumidega vastuolus olevaks, ja lükkas Poola Vabariigi jaotuskava tagasi põhjusel, et selles kavandatud saastekvootide üldkogus seda künnist ületas, siis ületas komisjon talle selle direktiivi artikli 9 lõikest 3 tuleneva kontrollipädevuse piire.
76. Toisen valitusperusteen toinen osa kohdistuu valituksenalaisen tuomion 121–131 kohtaan. Näissä kohdissa ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin katsoi, että komissio oli ylittänyt direktiivin 2003/87 9 artiklan 3 kohdan mukaisen valvontavaltansa rajat vahvistaessaan riidanalaisessa päätöksessä päästöoikeuksille tietyn määrän, jonka ylittämistä pidettäisiin aina yhteensopimattomana direktiivissä 2003/87 vahvistettujen perusteiden kanssa, ja hylätessään Puolan kansallisen jakosuunnitelman siltä osin kuin siinä ehdotettu päästöoikeuksien kokonaismäärä ylitti tämän rajan.
77. Siinkohal tuleb meenutada, et direktiivi 2003/87 peamine eesmärk on märkimisväärselt vähendada kasvuhoonegaaside heitkoguseid, et täita liidu ja liikmesriikide Kyoto protokollist tulenevaid kohustusi. See eesmärk tuleb saavutada mitme „alameesmärgi” täitmise ja teatavate meetmete kasutamise kaudu. Peamine neist meetmetest on ühenduse kasvuhoonegaaside heitkogustega kauplemise süsteem, nii nagu see tuleneb direktiivi 2003/87 artiklist 1 ja selle direktiivi põhjendusest 2. Artiklis 1 on välja toodud, et see süsteem edendab nende heitkoguste tulemuslikku ja majanduslikult tõhusat vähendamist. Muud alameesmärgid, millele süsteem peab vastama, on muu hulgas – nagu tuleneb direktiivi põhjendustest 5 ja 7 – majandusarengu ja tööhõive ning siseturu terviklikkuse ja konkurentsitingimuste säilitamine.
77. Tältä osin on syytä muistuttaa, että direktiivin 2003/87 tärkeimpänä tavoitteena on ilmoitettu olevan saada aikaan huomattavia vähennyksiä kasvihuonekaasupäästöissä unionilla ja sen jäsenvaltioilla olevien, Kioton pöytäkirjan mukaisten sitoumusten täyttämiseksi. Tämä tavoite on saavutettava tiettyjä alatavoitteita noudattaen ja tiettyjen toimenpiteiden avulla. Tämän osalta pääasiallisena keinona on yhteisön laajuinen kasvihuonekaasujen päästöoikeuksien kaupan järjestelmä, kuten direktiivin 2003/87 1 artiklasta ja johdanto-osan toisesta perustelukappaleesta ilmenee. Kyseisessä 1 artiklassa säädetään, että järjestelmä kannustaa vähentämään kasvihuonekaasupäästöjä sekä kustannustehokkaasti että taloudellisesti. Muut alatavoitteet, joita järjestelmän on noudatettava, ovat talouden kehityksen ja työllisyyden turvaaminen sekä sisämarkkinoiden ja kilpailun edellytysten häiriötön toiminta, kuten saman direktiivin johdanto-osan viidennessä ja seitsemännessä perustelukappaleessa todetaan.
78. Isegi eeldades, et komisjoni kaitstav lähenemisviis parandaks liidu kasvuhoonegaaside saastekvootidega kauplemise süsteemi toimimist ja võimaldaks seega tõhusamalt saavutada eesmärgi märkimisväärselt vähendada kasvuhoonegaaside heitkoguseid, ei saa see tõik muuta komisjoni ja liikmesriikide vahelist pädevuse jaotust, nagu selle näevad ette direktiivi 2003/87 artiklid 9 ja 11.
78. Käsiteltävässä asiassa on todettava, että sekään seikka, että komission suosimalla lähestymistavalla voitaisiin parantaa kasvihuonekaasujen kaupan järjestelmän toimintaa unionissa ja siten saavuttaa tehokkaammin tavoitteena oleva kasvihuonekaasupäästöjen huomattava vähentäminen, ei edes paikkansa pitäessään voisi muuttaa direktiivin 2003/87 9 ja 11 artiklassa säädettyä komission ja jäsenvaltioiden välistä toimivallan jakoa.
79. Nimelt tuleb liidu seadusandjal jagatud pädevuse valdkonnas, nagu seda on keskkonnakaitse valdkond, määrata kindlaks meetmed, mida ta peab taotletavate eesmärkide saavutamiseks vajalikuks, austades samas EL artikliga 5 tagatud subsidiaarsuse ja proportsionaalsuse põhimõtteid.
79. Jaetun toimivallan alalla, kuten ympäristönsuojelussa, unionin lainsäätäjän on nimittäin määritettävä asetettujen tavoitteiden saavuttamiseksi tarpeellisina pitämänsä toimenpiteet noudattaen samalla EY 5 artiklassa vahvistettuja toissijaisuus- ja suhteellisuusperiaatteita.
80. Liidu seadusandjal tahe anda komisjonile vaid pädevus kontrollida riiklike jaotuskavade kooskõla direktiivi 2003/87 III lisas loetletud kriteeriumidega, mitte asendamis‑ või ühtlustamispädevust, mis hõlmaks pädevust kehtestada eraldatavate kasvuhoonegaaside saastekvootide maksimumkogus, nähtub nii direktiivi 2003/87 artikli 9 lõikest 3 kui ka selle direktii vi ettevalmistavatest materjalidest. Tõdeda, et komisjon võib niisuguse maksimumkoguse kindlaks määrata, tähendaks ületada direktiivi teleoloogilise tõlgendamise piirid ja annaks kõnealusele institutsioonile pädevuse, millel puudub vähimgi õiguslik alus.
80. Se, että unionin lainsäätäjä on halunnut antaa komissiolle ainoastaan toimivallan valvoa kansallisten jakosuunnitelmien yhteensopivuutta direktiivin 2003/87 liitteessä III mainittujen perusteiden kanssa mutta ei korvaamis- tai yhdenmukaistamistoimivaltaa, johon sisältyisi toimivalta enimmäismäärän vahvistamiseen jaettaville kasvihuonekaasujen päästöoikeuksille, ilmenee sekä direktiivin 2003/87 9 artiklan 3 kohdasta että direktiivin valmisteluasiakirjoista. Se, että komission katsottaisiin voivan vahvistaa tällaisen enimmäismäärän, ylittäisi siten tämän direktiivin teleologisen tulkinnan rajat ja merkitsisi sitä, että komissiolle annettaisiin toimivaltaa, jolle ei ole minkäänlaista oikeudellista perustaa.
81. Nagu ilmneb juba käesoleva kohtuotsuse punktist 47, otsustas Üldkohus seega vaidlustatud kohtuotsuse punktis 89 õigesti, et direktiivi 2003/87 artikli 9 lõikest 3 tuleneb ühemõtteliselt, et komisjoni roll piirdub sellega, et kontrollida liikmesriigi riikliku jaotuskava kooskõla direktiivi III lisas loetletud kriteeriumidega ja direktiivi artikli 10 sätetega. Üldkohus leidis õigesti, et komisjon on pädev kontrollima seda kooskõla ja lükkama riikliku jaotuskava tagasi põhjusel, et see ei vasta nendele kriteeriumidele või sätetele.
81. Kuten jo tämän tuomion 47 kohdasta ilmenee, ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on siten menetellyt oikein katsoessaan valituksenalaisen tuomion 89 kohdassa, että direktiivin 2003/87 9 artiklan 3 kohdasta seuraa yksiselitteisesti, että komission tehtävänä on ainoastaan tutkia, onko jäsenvaltion kansallinen jakosuunnitelma direktiivin liitteessä III olevien perusteiden ja direktiivin 10 artiklan säännösten mukainen. Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on asianmukaisesti katsonut, että komissiolla on valta tutkia suunnitelman yhteensopivuus ja valta hylätä kansallinen jakosuunnitelma siksi, ettei se ole kyseisten perusteiden tai säännösten mukainen.
82. Sellega seoses olgu öeldud, et liidu seadusandja, kes on ainsana pädev direktiivi 2003/87 muutma, pidas vajalikuks teha selle artiklis 9 muudatuse Euroopa Parlamendi ja nõukogu 23. aprilli 2009. aasta direktiiviga 2009/29/EÜ, millega muudetakse direktiivi 2003/87/EÜ, et täiustada ja laiendada ühenduse kasvuhoonegaaside saastekvootidega kauplemise süsteemi (ELT L 140, lk 63). See muutmisdirektiiv näeb ette ühtlustatuma süsteemi rajamise, et paremini ära kasutada saastekvootidega kauplemise eeliseid, vältida siseturu moonutusi ning hõlbustada saastekvootidega kauplemise süsteemide sidumist.
82. Tältä osin on syytä todeta, että unionin lainsäätäjä, jolla on yksinomainen toimivalta direktiivin 2003/87 muuttamiseen, on katsonut tarpeelliseksi muuttaa sen 9 artiklaa direktiivin 2003/87/EY muuttamisesta kasvihuonekaasujen päästöoikeuksien kauppaa koskevan yhteisön järjestelmän parantamiseksi ja laajentamiseksi 23.4.2009 annetulla Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivillä 2009/29/EY (EUVL L 140, s. 63). Tällä muutosdirektiivillä säädetään päästökauppajärjestelmän pidemmälle menevästä yhdenmukaistamisesta, jotta voidaan paremmin hyödyntää päästökaupan edut, välttää häiriöt sisämarkkinoilla ja helpottaa päästökauppajärjestelmien yhteen liittämistä.
83. Mis puudutab komisjoni väidet, et oli võimalik ex post tõendada, et Poola jaotuskavas ära toodud CO 2 heitkoguseid käsitlevate andmete ja eraldatavate kasvuhoonegaaside saastekvootide üldkoguse tingimusteta heakskiit oleks viinud tulemuseni, mis on vastuolus direktiivi 2003/87 III lisa kriteeriumidega 1–3, siis põhineb selline väide vaidlustatud kohtuotsuse väärtõlgendusel. Nagu märkis ka kohtujurist oma ettepaneku punktis 85, tunnistas Üldkohus nimelt, et komisjon võib lükata tagasi riikliku jaotuskava, mis ei ole kooskõlas kõnealuses lisas loetletud kriteeriumidega, ega asunud seega seisukohale, et komisjonil tuli Poola jaotuskavas sisalduvad andmed tingimusteta heaks kiita.
83. Komission väitteestä, jonka mukaan on mahdollista osoittaa jälkikäteen, että Puolan kansallisessa jakosuunnitelmassa ilmoitettujen hiilidioksidipäästöjä koskevien tietojen ja päästöoikeuksille ehdotetun kokonaismäärän hyväksyminen ehdoitta olisi johtanut direktiivin 2003/87 liitteessä III olevien perusteiden 1–3 vastaiseen tulokseen, on todettava, että väite perustuu valituksenalaisen tuomion virheelliseen tulkitsemiseen. Kuten nimittäin julkisasiamies on ratkaisuehdotuksensa 85 kohdassa todennut, ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on todennut, että komissio voi hylätä kansallisen jakosuunnitelman, joka ei ole kyseisessä liitteessä mainittujen perusteiden mukainen, eikä kyseinen tuomioistuin siten ole katsonut, että komission piti hyväksyä ehdoitta Puolan kansalliseen jakosuunnitelmaan sisältyvät tiedot.
84. Seoses komisjoni väitega, mille järgi tuleb menetlusökonoomia huvides tunnistada tema pädevust kehtestada eraldatavate kasvuhoonegaaside saastekvootide maksimumkogus, vastab küll tõele, et niisugune lähenemine vähendaks riski, et võetakse vastu järjestikused riikliku jaotuskava tagasilükkamise otsused vastuolu tõttu direktiivi 2003/87 III lisas loetletud kriteeriumidega. Selles kontekstis on oluline toonitada, et komisjon ei ületa oma pädevust, kui ta märgib jaotuskava tagasilükkava otsuse resolutsioonis kvootide maksimumkogust siduvalt kindlaks määramata, et ta ei lükka tagasi jaotuskavas tehtud muudatusi, kui need vastavad tagasilükkavas otsuses esitatud ettepanekutele ja soovitustele. Niisuguselt toimimine on vastavuses liikmesriikide ja komisjoni vahelise lojaalse koostöö põhimõttega ning vastab ka menetlusökonoomia eesmärkidele.
84. Komission väitteestä, jonka mukaan olisi menettelyn ekonomiaan liittyvistä syistä perusteltua tunnustaa komissiolle toimivalta enimmäismäärän vahvistamiseen jaettaville kasvihuonekaasujen päästöoikeuksille, on puolestaan todettava, että sinänsä tällaisella lähestymistavalla vähennettäisiin vaaraa kansallisten jakosuunnitelmien toistuvista hylkäyspäätöksistä, jotka johtuisivat niiden yhteensopimattomuudesta direktiivin 2003/87 liitteessä III lueteltujen perusteiden kanssa. Tässä yhteydessä on kuitenkin korostettava, ettei komissio ylitä toimivaltaansa, jos se päästöoikeuksien sitovaa enimmäismäärää vahvistamatta ilmoittaa kansallisen jakosuunnitelman hylkäämispäätöksen päätösosassa, ettei se hylkää jakosuunnitelmaan tehtyjä muutoksia, jos ne ovat tässä hylkäyspäätöksessä esitettyjen ehdotusten ja suositusten mukaisia. Tällainen menettely on jäsenvaltioiden ja komission välisen vilpittömän yhteistyön periaatteen mukaista ja vastaa myös menettelyn ekonomiaan liittyviä tavoitteita.
85. Sellest tulenevalt ei ole põhjendatud komisjoni väide, et Üldkohus eiras direktiivi 2003/87 artikli 9 lõike 3 tõlgendamisel selle direktiivi eesmärke. Teise väite teine osa tuleb seega põhjendamatuse tõttu tagasi lükata.
85. Tästä seuraa, ettei komissiolla ole perustetta väittää, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin olisi direktiivin 2003/87 9 artiklan 3 kohtaa tulkitessaan sivuuttanut direktiivin tavoitteet. Toisen valitusperusteen toinen osa on siis hylättävä perusteettomana.
86. Kuna komisjoni kriitika Üldkohtu üldiste kaalutluste kohta, mis puudutavad liikmesriikide ja komisjoni vahelist pädevuse jaotust, nii nagu see on ette nähtud direktiivis 2003/87, on tagasi lükatud ja teise väite kummagi osaga ei saanud nõustuda, tuleb see väide põhjendamatuse tõttu tagasi lükata.
86. Koska komission esittämä arvostelu direktiivissä 2003/87 säädettyyn jäsenvaltioiden ja komission väliseen toimivallan jakoon liittyvistä ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen yleisistä huomautuksista on torjuttu eikä toisen valitusperusteen kumpaakaan osaa ole voitu hyväksyä, toinen valitusperuste on hylättävä perusteettomana.
Kolmas väide, mille järgi tõlgendati vääralt EÜ artiklist 253 ja direktiivi 2003/87 artikli 9 lõikest 3 tulenevat põhjendamiskohustust Kolmas valitusperuste, joka koskee EY 253 artiklassa ja direktiivin 2003/87 9 artiklan 3 kohdassa tarkoitetun perusteluvelvollisuuden virheellistä tulkintaa Poolte argumendid
87. Komisjon väidab, et Üldkohus tõlgendas vääralt EÜ artiklis 253 sätestatud põhjendamiskohustuse ulatust. Üldkohus leidis vääralt, et komisjon jättis põhjuseta ja „ilma asjakohase põhjenduseta” kõrvale Poola Vabariigi kasutatud analüüsimeetodi ja andmed, mida viimane kasutas oma riiklikus jaotuskavas. Akti põhistuses ei ole vaja ära märkida kõiki asjassepuutuvaid faktilisi ja õiguslikke asjaolusid. Niisugune põhistus peaks tulenema akti vastuvõtmise kontekstist ja asjassepuutuvat valdkonda reguleerivate õigusnormide kogumist. Vaidlusaluse otsuse põhistusest piisas selleks, et Poola Vabariik saaks aru, mis põhjustel ei arvestatud kõnealuseid andmeid ja jäeti kõrvale kasutatud analüüsimeetod. Lisaks olid sellele liikmesriigile teada täiendavad faktilised ja õiguslikud asjaolud, mis võimaldasid tal neid põhjusi mõista.
87. Komissio katsoo, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on tulkinnut EY 253 artiklassa vahvistetun perusteluvelvollisuuden laajuutta virheellisesti. Kyseinen tuomioistuin on nimittäin virheellisesti katsonut, että komissio oli perusteettomasti ja ”ilman asianmukaisia perusteluja” hylännyt Puolan tasavallan käyttämän taloudellisen analysointimenetelmän ja Puolan tasavallan kansalliseen jakosuunnitelmaansa sisällyttämät tiedot. Toimen perusteluissa ei kuitenkaan tarvitse esittää kaikkia asiaan liittyviä tosiseikkoja ja oikeudellisia seikkoja. Perustelut riippuvat toimen asiayhteydestä ja kaikista asiaa koskevista oikeussäännöistä. Riidanalaisen päätöksen perustelut ovat sitä paitsi olleet riittävät, jotta Puolan tasavallalle on selvinnyt syyt, joiden vuoksi kyseisiä tietoja ei ole otettu huomioon ja käytetty analysointimenetelmä on torjuttu. Kyseisellä jäsenvaltiolla on ollut tiedossaan muitakin tosiseikkoja ja oikeudellisia seikkoja, joista nämä syyt ovat selvinneet sille.
88. Poola Vabariik palub selle väite tagasi lükata. Komisjon väidab ebaõigesti, et Poola jaotuskava tagasilükkamise otsuse põhjendamise kohustus on „oma laadilt piiratud” ning et ei olnud vajadust selgitada selles kavas kasutatud andmete ja meetodite tagasilükkamise täpseid põhjusi.
88. Puolan tasavalta vaatii, että tämä valitusperuste hylätään. Komissio väittää virheellisesti, että velvollisuus Puolan kansallisen jakosuunnitelman hylkäämistä koskevan päätöksen perustelemiseen olisi ”luonteeltaan suppea” eikä tällaisessa suunnitelmassa käytettyjen tietojen ja menetelmien hylkäämisen täsmällisiä syitä olisi tarpeen selittää.
89. Apellatsioonkaebuse kolmas väide puudutab vaidlustatud kohtuotsuse punkte 135–153, milles Üldkohus käsitles täiendavalt küsimust, kas hagi teise väite esimene osa, mis puudutab põhjendamiskohustuse rikkumist, on põhjendatud. Vaidlustatud kohtuotsuse punktides 136–143 langetas Üldkohus esmalt otsuse selle kohustuse ulatuse kohta. Olles tuletanud meelde EÜ artiklit 253 puudutava kohtupraktika, sedastas ta selle kohtuotsuse punktis 143, et „komisjon oli kohustatud vastavalt direktiivi [2003/87] artikli 9 lõikele 3 oma kontrollipädevust teostades selgitama, mil moel olid Poola [...] jaotuskava väljatöötamisel kasutatud meetmed vastuolus [selle] direktiivi III lisa kriteeriumidega ja artikli 10 sätetega”. Seejärel jõudis Üldkohus kõnealuse kohtuotsuse punktides 144–152 seisukohale, et komisjon rikkus põhjendamiskohustust. Seetõttu otsustas ta kõnealuse kohtuotsuse punktis 153, et teise väite esimene osa tuleb tunnistada põhjendatuks.
89. Kolmas valitusperuste kohdistuu valituksenalaisen tuomion 135–153 kohtaan, joissa ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin tutki ylimääräisenä perusteena toisen kanneperusteen ensimmäisen osan, joka koski perusteluvelvollisuuden laiminlyöntiä. Valituksenalaisen tuomion 136–143 kohdassa ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin otti ensin kantaa perusteluvelvollisuuden laajuuteen. EY 253 artiklaan liittyvään oikeuskäytäntöön viitattuaan se katsoi valituksenalaisen tuomion 143 kohdassa, että ”komission tehtävänä on direktiivin [2003/87] 9 artiklan 3 kohdan mukaista valvontavaltaansa käyttäessään selittää, mistä syystä Puolan tasavallan kansallisen jakosuunnitelmansa laatimisessa käyttämät välineet olivat ristiriidassa [saman] direktiivin liitteessä III olevien perusteiden ja direktiivin 10 artiklan säännösten kanssa”. Valituksenalaisen tuomion 144–152 kohdassa ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin totesi sitten, että komissio oli laiminlyönyt tämän velvollisuuden. Valituksenalaisen tuomion 153 kohdassa se päätyi sen vuoksi katsomaan, että tämän kanneperusteen ensimmäinen osa oli perusteltu.
90. Olgu märgitud, et nagu nähtub ka vaidlustatud kohtuotsuse punktist 134, on see väide suunatud kõnealuse kohtuotsuse täiendava põhjenduse vastu ning seetõttu ei saa see tuua kaasa kohtuotsuse tühistamist, isegi kui eeldada, et asjaomane väide on põhjendatud (vt eelkõige 28. oktoobri 2004. aasta otsus kohtuasjas C‑164/01 P: Van den Berg vs . nõukogu ja komisjon, EKL 2004, lk I‑10225, punkt 60, ning 28. juuni 2005. aasta otsus liidetud kohtuasjades C‑189/02 P, C‑202/02 P, C‑205/02 P – C‑208/02 P ja C‑213/02 P: Dansk Rørindustri jt vs . komisjon, EKL 2005, lk I‑5425, punkt 148).
90. On todettava, että tämä valitusperuste kohdistuu valituksenalaisen tuomion perusteluun, joka on kyseisen tuomion 134 kohdasta ilmenevin tavoin ylimääräinen perustelu, eikä se näin ollen, vaikka se oletettaisiinkin perustelluksi, voi johtaa kyseisen tuomion kumoamiseen (ks. mm. asia C-164/01 P, van den Berg v. neuvosto ja komissio, tuomio 28.10.2004, Kok., s. I-10225, 60 kohta sekä yhdistetyt asiat C-189/02 P, C-202/02 P, C-205/02 P–C-208/02 P ja C-213/02 P, Dansk Rørindustri ym. v. komissio, tuomio 28.6.2005, Kok., s. I-5425, 148 kohta).
91. Küsimusel, kas komisjon rikkus põhjendamiskohustust, kui ta jättis kõrvale Poola Vabariigi kasutatud majandusanalüüsi meetodi ja Poola jaotuskavas kasutatud andmed, ei olnud mingit mõju Üldkohtu hinnangule, kui ta otsustas vaidlustatud kohtuotsuse punktis 132 õigesti, et komisjon rikkus direktiivi 2003/87 artikli 9 lõigete 1 ja 3 sätteid, esiteks kui ta asendas Poola jaotuskavas sisalduvad andmed oma andmetega, mis on saadud tema enda liikmesriikide jaotuskavade hindamismeetodi alusel, ja teiseks, kui ta kehtestas Poola Vabariigi poolt ajavahemikus 2008–2012 eraldatavate saastekvootide üldkogusele ülempiiri.
91. Kysymys siitä, oliko komissio laiminlyönyt perusteluvelvollisuutensa hylätessään Puolan tasavallan käyttämän taloudellisen analysointimenetelmän ja Puolan kansalliseen jakosuunnitelmaan sisältyneet tiedot, ei nimittäin ole vaikuttanut ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen arviointiin, kun kyseinen tuomioistuin on valituksenalaisen tuomion 132 kohdassa asianmukaisesti katsonut, että komissio oli rikkonut direktiivin 9 artiklan 1 ja 3 kohdan säännöksiä yhtäältä siitä syystä, että komissio oli korvannut Puolan kansalliseen jakosuunnitelmaan sisältyneet tiedot omilla tiedoillaan, jotka komissio oli saanut omalla jäsenvaltioiden kansallisten jakosuunnitelmien arviointimenetelmällään, ja toisaalta siitä syystä, että komissio oli asettanut enimmäistason niiden päästöoikeuksien kokonaismäärälle, jotka Puolan tasavalta myöntää kaudeksi 2008–2012.
92. Neil asjaoludel tuleb kõnesolev väide ainetuna tagasi lükata.
92. Näin ollen tämä valitusperuste on hylättävä tehottomana.
Neljas väide, mille järgi vaidlusaluse otsuse artikli 1 lõike 1, artikli 2 lõike 1 ja artikli 3 lõike 1 eraldatavuse analüüsil rikuti õigusnormi Neljäs valitusperuste, joka koskee oikeudellista virhettä riidanalaisen päätöksen 1 artiklan 1 kohdan, 2 artiklan 1 kohdan ja 3 artiklan 1 kohdan erottamattomuuden arvioinnissa Poolte argumendid
93. Komisjon paneb Üldkohtule süüks seisukohta, mille järgi vaidlusaluse otsuse artikli 1 lõige 1, artikli 2 lõige 1 ning artikli 3 lõige 1 ei ole vaidlusaluse otsuse ülejäänud sätetest eraldatavad ja sellest tulenevalt selle otsuse tühistamist tervikuna.
93. Komissio moittii ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuinta siitä, että tämä on katsonut, etteivät riidanalaisen päätöksen 1 artiklan 1 kohta, 2 artiklan 1 kohta ja 3 artiklan 1 kohta olleet erotettavissa riidanalaisen päätöksen muista määräyksistä, ja siitä, että kyseinen tuomioistuin on tämän vuoksi kumonnut riidanalaisen päätöksen kokonaisuudessaan.
94. Vaidlustatud kohtuotsus rajaneb väärarusaamal liidu akti sätete eraldatavusest ning vaidlustatud kohtuotsuse punktis 156 Üldkohtu poolt viidatud kohtupraktika ja ka vaidlusaluse otsuse vääral tõlgendusel. Komisjoni sõnul tuleneb väljakujunenud kohtupraktikast, et eraldatavuse nõue ei ole täidetud, kui õigusakti osalise tühistamisega muutub akti põhisisu. Siiski ei ole see nii akti sisu mis tahes muutmise korral. Nimelt tähendab akti põhisisu muutmine akti muutmist niisuguseks, et selle autoril ei oleks olnud kavatsust seda vastu võtta või ta ei oleks seda vastu võtnud.
94. Komission mielestä valituksenalainen tuomio perustuu väärään käsitykseen unionin toimiin sisältyvien määräysten erotettavuudesta sekä valituksenalaisen tuomion 156 kohdassa viitatun oikeuskäytännön ja riidanalaisen päätöksen virheelliseen tulkintaan. Komission mukaan vakiintuneesta oikeuskäytännöstä ilmenee, että erotettavuutta koskeva edellytys ei täyty, jos toimen osittaisella kumoamisella muutetaan sen pääsisältöä. Toimen sisällön muuttaminen ei kuitenkaan merkitse tätä kaikissa tapauksissa. Toimen pääsisällön muuttaminen nimittäin edellyttää sen muuttamista sellaiseksi toimeksi, jollaista sen antaja ei aikonut antaa tai ei olisi antanut.
95. Komisjon väidab, et vaidlusaluse otsuse artiklite 1–3 esimesed lõiked on omavahel seotud ning et nii selle otsuse artikli 1 kui ka artikli 2 muud lõiked on eraldatavad mõlema artikli lõikest 1. Lisaks on üksteisest eraldatavad ühelt poolt direktiivi 2003/87 III lisas loetletud kriteeriumid 1–3 ja teisalt selles lisas loetletud kriteeriumid 5, 6, 10 ja 12, nagu on eraldatavad ka eraldatavate kvootide üldkogus ja muud meetodid, mis puudutavad riikliku jaotuskava võimalikke tulevasi muudatusi ja mis on ära mainitud kõnesoleva otsuse artikli 3 lõigetes 2 ja 3.
95. Komissio katsoo, että riidanalaisen päätöksen 1 artiklan 1 kohta, 2 artiklan 1 kohta ja 3 artiklan 1 kohta liittyvät toisiinsa ja että päätöksen 1 ja 2 artiklan muut kohdat ovat erotettavissa kunkin mainitun artiklan 1 kohdasta. Lisäksi direktiivin 2003/87 liitteessä III mainittujen perusteiden 1–3 suhde samassa liitteessä mainittuihin perusteisiin 5, 6, 10 ja 12 mahdollistaa niiden erottamisen, ja vastaavasti myös riidanalaisen päätöksen 3 artiklan 2 ja 3 kohtaan sisältyvillä jaettavien päästöoikeuksien kokonaismäärällä ja kansallisen jakosuunnitelman mahdollisissa tulevissa muutoksissa käytettävillä muilla menetelmillä on samanlainen keskinäinen suhde.
96. Poola Vabariik palub Euroopa Kohtul selle väite tagasi lükata. Vaidlusaluse otsuse sätted, mille tühisus vaidlustatud kohtuotsuses tuvastati, moodustavad selle otsuse olulise osa. Nende säteteta puuduks otsusel mõte.
96. Puolan tasavalta vaatii, että unionin tuomioistuin hylkää tämän valitusperusteen. Valituksenalaisessa tuomiossa kumotut riidanalaisen päätöksen määräykset muodostavat päätöksen olennaisen osan. Jos ne poistetaan päätöksestä, päätös menettää merkityksensä.
97. Apellatsioonkaebuse neljas väide käsitleb vaidlustatud kohtuotsuse punkte 155–162, mis puudutavad küsimust, kas vaidlusaluse otsuse artikli 1 lõige 1, artikli 2 lõige 1 ning artikli 3 lõige 1 on ülejäänud otsusest eraldatavad või mitte ja kas Üldkohus tühistas seega õigesti selle otsuse tervikuna.
97. Neljäs valitusperuste kohdistuu valituksenalaisen tuomion 155–162 kohtaan, jotka koskevat kysymystä siitä, ovatko riidanalaisen päätöksen 1 artiklan 1 kohta, 2 artiklan 1 kohta ja 3 artiklan 1 kohta erotettavissa saman päätöksen muista osista vai eivät ja onko ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin siten menetellyt oikein kumotessaan päätöksen kokonaisuudessaan.
98. Nagu Üldkohus vaidlustatud kohtuotsuse punktis 156 märkis, on liidu õigusakti osaline tühistamine võimalik vaid juhul, kui need osad, mille tühistamist nõutakse, on ülejäänud aktist eraldatavad (vt eelkõige 10. detsembri 2002. aasta otsus kohtuasjas C‑29/99: komisjon vs . nõukogu, EKL 2002, lk I‑11221, punktid 45 ja 46; 30. septembri 2003. aasta otsus kohtuasjas C‑239/01: Saksamaa vs . komisjon, EKL 2003, lk I‑10333, punkt 33; vt selle kohta ka 21. jaanuari 2003. aasta otsus kohtuasjas C‑378/00: komisjon vs . parlament ja nõukogu, EKL 2003, lk I‑937, punkt 30). Euroopa Kohus on samuti korduvalt otsustanud, et see eraldatavuse nõue ei ole täidetud, kui õigusakti osalise tühistamisega muutub akti põhisisu (24. mai 2005. aasta otsus kohtuasjas C‑244/03: Prantsusmaa vs . parlament ja nõukogu, EKL 2005, lk I‑4021, punkt 13; vt selle kohta ka 31. märtsi 1998. aasta otsus liidetud kohtuasjades C‑68/94–C‑30/95: Prantsusmaa jt vs . komisjon, EKL 1998, lk I‑1375, punkt 257, ja eespool viidatud kohtuotsus komisjon vs . nõukogu, punkt 46).
98. Kuten ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on muistuttanut valituksenalaisen tuomion 156 kohdassa, unionin toimen osittainen kumoaminen on mahdollista vain silloin, kun osat, joiden kumoamista on vaadittu, ovat sellaisia, että ne voidaan erottaa toimen muista osista (ks. mm. asia C-29/99, komissio v. neuvosto, tuomio 10.12.2002, Kok., s. I-11221, 45 kohta ja asia C-239/01, Saksa v. komissio, tuomio 30.9.2003, Kok., s. I-10333, 33 kohta; ks. myös vastaavasti asia C-378/00, komissio v. parlamentti ja neuvosto, tuomio 21.1.2003, Kok., s. I-937, 30 kohta). Oikeuskäytännössä on myös toistuvasti katsottu, että tämä erotettavuutta koskeva edellytys ei täyty, jos toimen osittaisella kumoamisella muutetaan sen pääsisältöä (asia C-244/03, Ranska v. parlamentti ja neuvosto, tuomio 24.5.2005, Kok., s. I-4021, 13 kohta; ks. myös vastaavasti yhdistetyt asiat C-68/94 ja C-30/95, Ranska ym. v. komissio, tuomio 31.3.1998, Kok., s. I-1375, 257 kohta ja em. asia komissio v. neuvosto, tuomion 46 kohta).
99. Käesolevas kohtuasjas on selle kontrollimiseks, kas vaidlusaluse otsuse artikli 1 lõige 1, artikli 2 lõige 1 ning artikli 3 lõige 1 on ülejäänud otsusest eraldatavad, vaja analüüsida kõnealuste sätete ulatust, et saaks hinnata, kas nende tühistamine muudaks otsuse mõtet ja põhisisu (vt selle kohta 27. juuni 2006. aasta otsus kohtuasjas C‑540/03: parlament vs . nõukogu, EKL 2006, lk I‑5769, punkt 29).
99. Käsiteltävänä olevassa asiassa sen tarkistaminen, ovatko riidanalaisen päätöksen 1 artiklan 1 kohta, 2 artiklan 1 kohta ja 3 artiklan 1 kohta erotettavissa päätöksen muista osista, edellyttää mainittujen määräysten ulottuvuuden tutkimista, jotta voidaan arvioida, merkitsisikö niiden kumoaminen kyseisen päätöksen hengen ja pääsisällön muuttamista (ks. vastaavasti asia C-540/03, parlamentti v. neuvosto, tuomio 27.6.2006, Kok., s. I-5769, 29 kohta).
100. Asjakohane on meelde tuletada, et vaidlusaluse otsuse sätted väljendavad komisjoni negatiivset hinnangut Poola jaotuskavale niisugusena, nagu Poola Vabariik selle esitas. Selle otsuse artiklis 1 on loetletud erinevad kavas tuvastatud vastuolud ühe või mitmega direktiivi 2003/87 III lisas loetletud kriteeriumidest. Vaidlusaluse otsuse artikkel 2 sisaldab ka komisjoni võetud kohustust mitte esitada vastuväiteid tagasilükkava otsuse järel vastu võetud kavale, ent seda tingimusel, et asjassepuutuv liikmesriik viib kavasse sisse selle artikli lõigetes 1–5 nimetatud muudatused. Mis puudutab vaidlusaluse otsuse artiklit 3, siis käsitleb selle lõige 1 eraldatavate kasvuhoonegaaside saastekvootide üldkogust ning selle lõiked 2 ja 3 sisaldavad täpsustusi sama otsuse muude sätete rakendamise kohta.
100. On muistutettava, että riidanalaisen päätöksen määräykset johtuvat kielteisestä arvioinnista, jonka komissio on tehnyt Puolan kansallisesta jakosuunnitelmasta, josta Puolan tasavalta oli ilmoittanut komissiolle. Riidanalaisen päätöksen 1 artiklassa luetellaan eri syitä, joiden vuoksi suunnitelma ei ole jonkin tai joidenkin direktiivin 2003/87 liitteessä III mainittujen perusteiden mukainen. Riidanalaisen päätöksen 2 artiklassa komissio sitoutuu olemaan vastustamatta suunnitelmaa, joka hyväksytään tämän hylkäyspäätöksen jälkeen, edellyttäen, että asianomainen jäsenvaltio tekee saman artiklan 1–5 kohdassa luetellut muutokset. Riidanalaisen päätöksen 3 artiklan 1 kohta puolestaan koskee kasvihuonekaasujen jaettavien päästöoikeuksien kokonaismäärää, ja sen 2 ja 3 kohta sisältävät saman päätöksen muiden määräysten toteuttamiseen liittyviä tarkennuksia.
101. Mis puudutab konkreetsemalt seost ühelt poolt vaidlusaluse otsuse artikli 1 lõike 1, artikli 2 lõike 1 ja artikli 3 lõike 1 ja teiselt poolt muude selle otsuse sätete vahel, siis olgu öeldud, et ehkki need sätted viitavad Poola jaotuskava eri aspektidele ja direktiivi 2003/87 III lisas loetletud eri kriteeriumidele, moodustavad nad lahutamatu terviku.
101. Erityisesti riidanalaisen päätöksen 1 artiklan 1 kohdan, 2 artiklan 1 kohdan ja 3 artiklan 1 kohdan suhteesta saman päätöksen muihin osiin on todettava, että vaikka näissä määräyksissä viitataan Puolan kansallisen jakosuunnitelman eri osiin ja direktiivin 2003/87 liitteessä III lueteltuihin eri perusteisiin, ne muodostavat erottamattoman kokonaisuuden.
102. Ühelt poolt ei saa eitada, et eraldatavate kasvuhoonegaaside saastekvootide üldkoguse kehtestamine (direktiivi 2003/87 III lisa kriteeriumid 1–3), mida on käsitletud vaidlusaluse otsuse artikli 1 lõikes 1, artikli 2 lõikes 1 ja artikli 3 lõikes 1, kujutavad endast riikliku jaotuskava põhielementi, mis on selle kava muude osadega otseselt seotud.
102. Yhtäältä on selvää, että kasvihuonekaasujen jaettavien p äästöoikeuksien kokonaismäärän vahvistaminen (direktiivin 2003/87 liitteessä III olevat perusteet 1–3), johon riidanalaisen päätöksen 1 artiklan 1 kohdassa, 2 artiklan 1 kohdassa ja 3 artiklan 1 kohdassa viitataan, on kansallisten jakosuunnitelmien keskeinen osatekijä ja liittyy läheisesti näiden suunnitelmien muihin osiin.
103. Teisalt, nagu Üldkohus vaidlustatud kohtuotsuse punktides 157 ja 158 õigesti märkis, tooks vaidlusaluse otsuse artikli 1 teatavate lõigete võimalik tühistamine selle struktuuri arvestades kaasa selle, et „väheneb [vaidlusaluses] otsuses [komisjoni poolt] tuvastatud vastuolude arv direktiiviga [2003/87]”. Mis puudutab aga selle otsuse artikli 2 teatavate lõigete tühistamist, siis „jääks selle tulemusel jõusse komisjoni kohustus jätta riikliku jaotuskava suhtes vastuväited esitamata, [kusjuures] samal ajal väheneb nende muudatuste arv, mille tegemise tingimusel see kohustus esialgu võeti”.
103. Toisaalta on niin, kuten ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on asianmukaisesti todennut valituksenalaisen tuomion 157 ja 158 kohdassa, että kun otetaan huomioon riidanalaisen päätöksen 1 artiklan rakenne, siitä, että tiettyjä sen kohtia mahdollisesti kumottaisiin, ”seuraisi se, että niiden direktiivin [2003/87] kanssa ristiriidassa olevien seikkojen, jotka riidanalaisessa päätöksessä on todettu, lukumäärä pienentyisi”. Saman päätöksen 2 artiklan joidenkin kohtien kumoamisesta puolestaan ”seuraisi vain se, että komission sitoumus olla vastustamatta [Puolan] kansallista jakosuunnitelmaa pysyisi voimassa, kuitenkin niin, että niiden muutosten, joiden tekemistä mainittua sitoumusta annettaessa on alun perin edellytetty, lukumäärä pienenee”.
104. Miski vaidlusaluses otsuses ei luba eeldada, et Poola jaotuskava oleks saanud pidada direktiiviga 2003/87 kooskõlas olevaks, ilma et sellesse oleks sisse viidud kõiki viimati nimetatud sättes loetletud muudatusi.
104. Mikään seikka riidanalaisessa päätöksessä ei kuitenkaan oikeuta olettamaan, että Puolan kansallinen jakosuunnitelma olisi voitu katsoa direktiivin 2003/87 mukaiseksi, jollei siihen ole tehty kaikkia riidanalaisen päätöksen 2 artiklassa lueteltuja muutoksia.
105. Nagu Üldkohus vaidlustatud kohtuotsuse punktis 161 õigesti märkis, siis vaidlusaluse otsuse artikli 1 mõne lõike ning artikli 2 vastava lõike tühistamise puhul „asendataks [see] otsus, mille kohaselt võib [Poola jaotuskava] vastu võtta tingimusel, et tehakse viis konkreetset muudatust, mis võimaldavad lahendada viis vastuolu [direktiivi 2003/87] III lisa kriteeriumidega, teistsuguse otsusega, mille kohaselt võib selle jaotuskava vastu võtta tingimusel, et tehakse vähem muudatusi”.
105. Kuten nimittäin ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on asianmukaisesti todennut valituksenalaisen tuomion 161 kohdassa, riidanalaisen päätöksen 1 artiklan jonkin kohdan ja saman päätöksen 2 artiklan vastaavan kohdan kumoaminen ”korvaisi riidanalaisen päätöksen, jonka mukaan [Puolan] kansallinen jakosuunnitelma voidaan hyväksyä sillä ehdolla, että siihen tehdään tietyt viisi muutosta, jotka korjaavat viisi direktiivin [2003/87] liitteen III perusteiden vastaisuutta, eri päätöksellä, jonka mukaan kyseinen suunnitelma voidaan hyväksyä sillä ehdolla, että siihen tehdään vähemmän muutoksia”.
106. Neid asjaolusid arvestades on alust tõdeda, et Üldkohus otsustas vaidlustatud kohtuotsuse punktis 160 õigesti, et vaidlusaluse otsuse artikli 1 mõne lõike ning artikli 2 vastava lõike tühistamine muudaks vaidlusaluse otsuse põhisisu.
106. Näin ollen on todettava, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on menetellyt oikein katsoessaan valituksenalaisen tuomion 160 kohdassa, että riidanalaisen päätöksen 1 artiklan jonkin kohdan ja saman päätöksen 2 artiklan vastaavan kohdan kumoamisesta olisi seurauksena riidanalaisen päätöksen pääsisällön muuttuminen.
107. Vaidlusaluse otsuse artikli 3 lõigete 2 ja 3 osas piisab, kui märkida, et need sisaldavad täpsustusi, mis puudutavad vaidlusaluse otsuse muude sätete rakendamist. Kui artikli 1 lõige 1, artikli 2 lõige 1 ning artikli 3 lõige 1 tühistatakse, langeb artikli 3 lõigete 2 ja 3 ese seega ära.
107. Riidanalaisen päätöksen 3 artiklan 2 ja 3 kohdan osalta riittää, kun todetaan, että kyseiset määräykset sisältävät täsmennyksiä, jotka koskevat riidanalaisen päätöksen muiden määräysten täytäntöönpanoa. Kun riidanalaisen päätöksen 1 artiklan 1 kohta, 2 artiklan 1 kohta ja 3 artiklan 1 kohta kumotaan, 3 artiklan 2 ja 3 kohta menettävät siten kohteensa.
108. Niisuguseid järeldusi ei sea kahtluse alla komisjoni väited, mille järgi liidu akti põhisisu muutmine tähendab üksnes akti muutmist niisuguseks, et selle autoril ei oleks olnud kavatsust seda vastu võtta või ei oleks ta seda vastu võtnud. Sellega seoses piisab, kui märkida, et küsimus, kas vaidlustatud akti osaline tühistamine muudab selle põhisisu, kujutab endast objektiivset, mitte vaidlusaluse akti vastu võtnud organi poliitilise tahtega seotud subjektiivset kriteeriumi (vt eespool viidatud kohtuotsused Saksamaa vs . komisjon, punkt 37, ning Prantsusmaa vs . parlament ja nõukogu, punkt 14).
108. Näitä johtopäätöksiä ei voida kumota komission väitteellä, jonka mukaan unionin toimen pääsisällön muuttaminen merkitsisi pelkästään sen muuttamista sellaiseksi toimeksi, jollaista sen antaja ei aikonut antaa tai ei olisi antanut. Tältä osin on riittävää todeta, että kysymys siitä, muuttaisiko osittainen kumoaminen unionin toimen pääsisältöä, muodostaa objektiivisen edellytyksen eikä subjektiivista, riidanalaisen toimen antaneen toimielimen poliittiseen tahtoon liittyvää edellytystä (ks. em. asia Saksa v. komissio, tuomion 37 kohta sekä em. asia Ranska v. parlamentti ja neuvosto, tuomion 14 kohta).
109. Eelnevast tuleneb, et Üldkohus ei rikkunud õigusnormi, kui ta otsustas, et vaidlusaluse otsuse artikli 1 lõige 1, artikli 2 lõige 1 ning artikli 3 lõige 1 ei ole selle otsuse muudest sätetest eraldatavad, ja tühistas sellest tulenevalt vaidlusaluse otsuse tervikuna. Neljas väide ei ole järelikult põhjendatud.
109. Edellä todetusta seuraa, ettei ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin ole tehnyt tuomiossaan oikeudellista virhettä katsoessaan, etteivät riidanalaisen päätöksen 1 artiklan 1 kohta, 2 artiklan 1 kohta ja 3 artiklan 1 kohta olleet erotettavissa saman päätöksen muista osista, ja kumotessaan riidanalaisen päätöksen tästä syystä kokonaisuudessaan. Neljäs valitusperuste on siten perusteeton.
110. Kuna ühegi komisjoni väitega ei saa nõustuda, tuleb apellatsioonkaebus rahuldamata jätta.
110. Koska yhtäkään niistä valitusperusteista, joihin komissio on vedonnut, ei ole hyväksytty, valitus on hylättävä.
Kohtukulud Oikeudenkäyntikulut 111. Vastavalt Euroopa Kohtu kodukorra artikli 69 lõikele 2, mida selle kodukorra artikli 118 alusel kohaldatakse apellatsioonkaebuste suhtes, on kohtuvaidluse kaotanud pool kohustatud hüvitama kohtukulud, kui vastaspool on seda nõudnud. Kuna Poola Vabariik on kohtukulude hüvitamist nõudnud ja komisjon on kohtuvaidluse kaotanud, tuleb kohtukulud välja mõista komisjonilt.
111. Unionin tuomioistuimen työjärjestyksen 69 artiklan 2 kohdan mukaan, jota sovelletaan saman työjärjestyksen 118 artiklan nojalla valitusmenettelyyn, asianosainen, joka häviää asian, velvoitetaan korvaamaan oikeudenkäyntikulut, jos vastapuoli on sitä vaatinut. Koska komissio on hävinnyt asian ja Puolan tasavalta on vaatinut sen velvoittamista korvaamaan oikeudenkäyntikulut, se on velvoitettava korvaamaan ne.
112. Kooskõlas sama artikli 69 lõike 4 esimese lõiguga kannavad menetlusse astunud Tšehhi Vabariik, Taani Kuningriik, Rumeenia ning Ühendkuningriik ise oma kohtukulud.
112. Saman 69 artiklan 4 kohdan ensimmäisen alakohdan mukaan Tšekin tasavalta, Tanskan kuningaskunta, Romania sekä Ison-Britannian ja Pohjois-Irlannin yhdistynyt kuningaskunta, jotka ovat asiassa väliintulijoina, vastaavat omista oikeudenkäyntikuluistaan.
1. Jätta apellatsioonkaebus rahuldamata. 1) Valitus hylätään. 2. Mõista kohtukulud välja Euroopa Komisjonilt. 2) Euroopan komissio velvoitetaan korvaamaan oikeudenkäyntikulut. 3. Tšehhi Vabariik, Taani Kuningriik, Rumeenia ning Suurbritannia ja Põhja-Iiri Ühendkuningriik kannavad ise oma kohtukulud. 3) Tšekin tasavalta, Tanskan kuningaskunta, Romania sekä Ison-Britannian ja Pohjois-Irlannin yhdistynyt kuningaskunta vastaavat omista oikeudenkäyntikuluistaan. Üles

matches: tuomioistuin tuomioistuin tuomioistuin tuomioistuin tuomioistuin tuomioistuin tuomioistuin tuomioistuin tuomioistuin tuomioistuin tuomioistuin tuomioistuin tuomioistuin tuomioistuin tuomioistuin tuomioistuin tuomioistuin tuomioistuin tuomioistuin tuomioistuin tuomioistuin tuomioistuin tuomioistuin tuomioistuin tuomioistuin tuomioistuin tuomioistuin tuomioistuin tuomioistuin tuomioistuin tuomioistuin tuomioistuin tuomioistuin tuomioistuin tuomioistuin tuomioistuin tuomioistuin tuomioistuin tuomioistuin tuomioistuin tuomioistuin tuomioistuin tuomioistuin tuomioistuin tuomioistuin tuomioistuin tuomioistuin tuomioistuin tuomioistuin tuomioistuin tuomioistuin tuomioistuin tuomioistuin tuomioistuin tuomioistuin tuomioistuin tuomioistuin tuomioistuin tuomioistuin tuomioistuin tuomioistuin tuomioistuin tuomioistuin tuomioistuin tuomioistuin tuomioistuin tuomioistuin tuomioistuin tuomioistuin tuomioistuin tuomioistuin tuomioistuin tuomioistuin