Vaasan HO 5.12.2017 149718 - Hovrättsavgöranden - FINLEX ®
Du är här: Finlex › Rättspraxis › Hovrätter › 2017 › Vaasan HO 5.12.2017 149718
Vaasan HO 5.12.2017 149718
Pahoinpitely - törkeä pahoinpitely - kokonaisarvostelu
Istanbulin sopimus - parisuhdeväkivalta
R 16/925
Asiassa on kysymys muun ohella siitä, vaikuttaako Istanbulin sopimus pahoinpitelyrikoksen törkeysarvioinnin harkintaan.
Etelä-Pohjanmaan käräjäoikeuden tuomio 31.8.2016 nro 134674
Asianomistajat B ja Pohjanmaan Poliisilaitos Seinäjoen Poliisiasema
Asia Tapon yritys
5710/R/0030451/15
Ampuma-aselaki 42 §, 52 §
25.06.2015 - 25.08.2015 Seinäjoki
A on ampuma-aselain vastaisesti ilman hankkimis- ja hallussapitolupaa hankkinut ja pitänyt hallussaan 22. kaliiberisen rulla-aseen.
Toissijainen syyte kohdassa 1:
25.6.2015 - 25.8.2015 Seinäjoki
A on ampuma-aselain vastaisesti ilman hankkimis- ja hallussapitolupaa hankkinut ja pitänyt hallussaan starttipistoolia.
2. Tapon yritys
25.08.2015 Seinäjoki
A on asunnollaan yrittänyt tappaa B:n.
A on tehnyt ruumiillista väkivaltaa B:lle lyömällä häntä avokämmenellä kasvoihin kaksi kertaa, viemällä makuuhuoneeseen, menemällä sängyllä hänen päälleen ja kuristamalla kädellään kaulalta, pitämällä puukkoa hänen kaulallaan, pitämällä puukkoa B:n otsalla terä alaspäin ja uhkaamalla painaa läpi sekä painamalla puukolla otsaan, osoittamalla panostetulla rulla-aseella molempiin polviin erikseen ja vetämällä liipaisimesta, osoittamalla vatsaan ja vetämällä liipaisimesta, osoittamalla rintaan ja vetämällä liipaisimesta sekä osoittamalla päähän ja vetämällä liipaisimesta. Rulla-ase ei ole lauennut siihen tulleen häiriön vuoksi.
A on myös useita kertoja sanonut tappavansa B:n.
A on aiheuttanut B:lle otsalle pinnallisen viiltohaavan, vasempaan poskeen ruhjetta ja turvotusta, leukaan ruhjeen ja mustelman, kaulalle pienen verenpurkauman, mustelmia reisiin sekä hetkellisen tajunnan menetyksen.
Toissijainen syyte kohdassa 2:
25.8.2015 Seinäjoki
A on asunnollaan tehnyt ruumiillista väkivaltaa B:lle lyömällä häntä avokämmenellä kasvoihin kaksi kertaa, viemällä makuuhuoneeseen, menemällä sängyllä hänen päälleen ja kuristamalla kädellään kaulalta, pitämällä puukkoa hänen kaulallaan, pitämällä puukkoa B:n otsalla terä alaspäin ja uhkaamalla painaa läpi sekä painamalla puukolla otsaan, osoittamalla panostetulla rulla-aseella molempiin polviin erikseen ja vetämällä liipaisimesta, osoittamalla vatsaan ja vetämällä liipaisimesta, osoittamalla rintaan ja vetämällä liipaisimesta sekä osoittamalla päähän ja vetämällä liipaisimesta. Rulla-ase ei ole lauennut siihen tulleen häiriön vuoksi.
Rikoksessa on käytetty ampuma- ja teräasetta ja rikos on myös kokonaisuutena arvostellen törkeä käytettyjen hengenvaarallisten välineiden ja kaulalta kuristamisen vuoksi.
3. Lievä vahingonteko
5710/R/0043767/15
04.12.2015 Seinäjoki
A on oikeudettomasti vahingoittanut Pohjanmaan poliisilaitoksen omaisuutta rikkomalla kiinniottotilan patjan poliisivankilan tiloissa.
Teko on vahingon vähäisyys huomioon ottaen kokonaisuutena arvostellen vähäinen.
A on kiistänyt syytteen tapon yrityksestä ja toissijaisen syytteen törkeästä pahoinpitelystä kohdassa 2. A on myöntänyt syyllistyneensä perusmuotoiseen pahoinpitelyyn kohdassa 2. A on myöntänyt lyöneensä asianomistaja B:tä avokämmenellä kaksi kertaa kasvoihin ja kuristaneensa B:tä yhdellä kädellä keyvesti kaulasta. A on kiistäyt vieneensä B:n makuuhuoneeseen ja menneensä hänen päälleen. A on myöntänyt pitäneensä puukkoa B:n kaulalla ja otsalla, mutta hän on kiistänyt uhanneensa painaa puukon läpi. A on myöntänyt osoitelleensa B:tä panostamattomalla starttipistoolilla eri puolille vartaloa, mutta hän ei ollut kuitenkaan osoitellut erikseen päähän tai nimenomaan molempiin polviin. A on kiistänyt uhanneensa tappaa B:n sanallisesti. A on edelleen kiistänyt vetäneensä starttipistoolin lipaisimesta eikä aseen laukeattomuudessa ole ollut kyse hetkellisestä toimintahäiriöstä. Starttipistoolilla ei ole voinut ampua eikä siinä ole edes ollut panoksia. A on myöntänyt aiheuttaneensa B:lle syytteessä kuvatut vammat lukuun ottamatta hetkellistä tajunnanmenetystä, jonka tapahtumisen hän on kiistänyt. Panostamattomalla starttipistoolilla, jonka piippu on hitsattu umpeen, osoitteleminen ei täytä tapon yrityksen tunnusmerkistöä. B:llä ei ole ollut tilanteessa hengenvaaraa. Pahoinpitelyssä ei ole käytetty ampuma- ja teräasettä törkeän pahoinpitelyn tunnusmerkistössä tarkoitetulla tavalla eikä teko ole ollut missään tapauksessa kokonaisuutena arvostellen törkeä.
Käräjäoikeus on tuomiossaan selostanut näyttöä ja tehnyt siitä johtopäätöksensä. Lausumillaan perusteilla käräjäoikeus on katsonut A:n syyllistyneen kohdassa 1 tapon yritykseen, kohdassa 2 ampuma-aserikokseen ja kohdassa 3 lievään vahingontekoon.
A:n syyksi on luettu ampuma-aserikos, tapon yritys ja lievä vahingonteko. Rikoslain 21 luvun 1 §:n, 5 luvun 1 §:n ja 6 luvun 8 §:n mukaan tapon yrityksestä tuomittava rangaistus on vähintään 14 päivää ja enintään yhdeksän vuotta vankeutta. Korkeimman oikeuden ratkaisun 2015:12 mukaan oikeuskäytännössä rangaistukset tapon yrityksestä ovat vaihdelleet kahdesta vuodesta noin viiteen vuoteen. Keskirangaistus tapon yrityksestä on 3,5 - 4 vuotta vankeutta. Tapon yritykset poikkeavat vahingollisuutensa ja vaarallisuutensa sekä teosta ilmenevän tekijän syyllisyyden kannalta usein merkittävästi toisistaan. Tämä on otettava huomioon arvioitaessa yksittäistapauksessa rangaistuksen mittaamisharkinnassa tilastollisten selvitysten merkitystä. Teon yksilölliset piirteet tulee siten ottaa huomioon rangaistuksen mittaamisharkinnassa.
A:n teosta ei ole aiheutunut asianomistajalle vakavia fyysisiä vammoja. Toisaalta A:n menettely on ollut niin vaarallista, että siitä olisi onnistuessaan seurannut lähes varmasti asianomistajan kuoleminen tai ainakin joka tapauksessa erittäin vakava loukkaantuminen. Käräjäoikeus katsoo, että A:n syyksiluetusta tapon yrityksestä olisi yksistään tuomittava tapon yrityksistä normaalisti määrättävän keskirangaistuksen mittainen vankeusrangaistus. A:n syyksiluetuilla ampuma-aserikoksella ja lievällä vahingonteolla ei ole merkittävää, ainakaan kuukautta pidempää, vaikutusta A:lle tuomittavaan rangaistukseen. Huomioon ottaen A:n syyksiluettujen rikosten vahingollisuus ja vaarallisuus, tekojen vaikuttimet sekä rikoksista ilmenevä tekijän muu syyllisyys oikeudenmukainen rangaistus A:lle hänen syykseen luetuista rikoksista on kolme vuotta ja yhdeksän kuukautta vankeutta. Nyt A:n syyksiluetut rikokset olisi voitu käsitellä yhtä aikaa Etelä-Pohjanmaan käräjäoikeuden tuomiolla 28.6.2016 numero 128365 syyksiluettujen rikosten kanssa. A:n rangaistusta kohtuullistavana on siten otettava huomioon Etelä-Pohjanmaan käräjäoikeuden tuomiolla 28.6.2016 numero 128365 tuomitsema 11 kuukauden vankeusrangaistus. Näin ollen A:lle on nyt tuomittava rangaistukseksi vankeutta kolme vuotta ja neljä kuukautta.
25.06.2015 - 25.08.2015
Ampuma-aselaki 42 §, 52
A velvoitetaan korvaamaan asianomistaja B:lle kivusta ja särystä sekä tilapäisestä haitasta 600 euroa ja kärsimyksestä 3.500 euroa, molemmat määrät korkolain 4 §:n 1 momentin mukaisine viivästyskorkoineen 25.8.2015 lukien.
Asian on ratkaissut ma. Käräjätuomari Matti-Pekka Kuuttinen ja kaksi lautamiestä.
A on katsonut syyllistyneensä kohdassa 1 lievään ampuma-aserikokseen ja kohdassa 2 pahoinpitelyyn ja vaatinut, että syytteet enemmälti hylätään. Lisäksi A on vaatinut, että hänelle tuomittua rangaistusta joka tapauksessa alennetaan. Vielä A on vaatinut, että hänen B:lle kohdassa 2 maksettavaksi tuomittu korvaus henkisestä kärsimyksestä alennetaan 500 euroon.
Kohdassa 2 käräjäoikeus on arvioinut näytön väärin ja tehnyt siitä virheelliset johtopäätökset. A:n kohdassa 2 käyttämä ase on ollut starttipistooli tai joka tapauksessa kysymys on ollut panostamattomasta aseesta. Tapon yrityksen osalta kysymys on siten kelvottomasta yrityksestä.
Teko ei täytä törkeän pahoinpitelyn tunnusmerkistöä. Teossa ei ole käytetty ampumakelpoista ampuma-asetta ja teräaseen käyttämisellä on ollut vain vähäinen merkitys pahoinpitelyteossa. B ei ole ollut missään vaiheessa puolustuskyvytön ja hänelle on aiheutunut teosta ainoastaan pinnallisia vammoja. Teko ei ole kokonaisuutena arvostellen törkeä.
A:lle tuomittu rangaistus on joka tapauksessa liian ankara.
Henkilövahinkoasiain neuvottelukunnan suositusten kohdan 6.2 mukainen korvaus muun ruumiillisen koskemattomuuden vakavasta loukkauksesta on pahoinpitelyteon osalta 700-4.000 euroa. Ruumiinvammaa aiheuttamatta toteutetun henkirikoksen yrityksen osalta suositusten kohdan 7.1 mukainen korvaus on 2.000-4.000 euroa.
Syyttäjä on vaatinut, että A:n valitus hylätään ja että A velvoitetaan suorittamaan valtiolle sen varoista hovioikeudessa suoritetut todistelukustannukset.
Käräjäoikeus on arvioinut asiassa esitetyn näytön oikein ja tehnyt siitä oikeat johtopäätökset. A:lle tuomittu rangaistus ei ole liian ankara.
Siitäkin huolimatta, että A:n katsottaisiin kohdassa 2 käyttäneen rulla-aseen sijasta starttipistoolia, on teko pahoinpitelynä törkeä. Teossa on käytetty teräasetta ja aiheutettu vamma B:lle. B:hen on myös kohdistettu väkivaltaa, häntä on uhattu useita kertoja tappamisella ja teossa on käytetty vähintäänkin ampuma-asetta muistuttavaa esinettä. Rikos on siten myös kokonaisuutena arvostellen törkeä.
A on oman valituksensa perusteisiin viitaten vaatinut, että B:n valitus hylätään.
Hovioikeus on 27.9.2017 toimittanut asiassa pääkäsittelyn.
Kohdassa 2 on kysymys siitä, onko A:n käyttämä ampuma-ase ollut toimintakuntoinen ja panostettu ja onko A syyllistynyt menettelyllään ensisijaisen syytteen mukaisesti tapon yritykseen. Mikäli katsotaan, että näin ei ole ollut, kysymys on lisäksi siitä, täyttääkö A:n menettely törkeän pahoinpitelyn tunnusmerkistön.
Asiassa on selvitetty, että A on syytteessä tarkoitetussa tilanteessa kuristanut B:tä ja uhannut tätä puukolla. A olisi voinut halutessaan riistää B:n hengen kuristamalla tai käyttämällä puukkoa. A ei ole kuitenkaan B:n surmaamista toteuttanut. Tämä lähtökohta huomioiden hovioikeuden arvioitavana on kysymys siitä, onko A:n tarkoituksena ollut surmata B ampumalla syytteessä kerrotulla tavalla.
Hovioikeus toteaa, että A on jäänyt kiinni teosta verekseltään. Kuula-asetta lukuun ottamatta muuta asetta tai panoksia ei ole löytynyt A:n asunnosta tai hallusta.
A:n ja B:n kertomuksista on käynyt ilmi, että B ja A olivat molemmat olleet A:n asunnon pihalla ennen syytteessä kerrottuja tapahtumia ja että A oli tuolloin laukaissut aseen. Ulkona oli ollut pimeää, mutta B oli kuullut, että ase oli pamahtanut. Muita ääniä B ei ollut kuullut. B:n ja A:n kertomuksen perusteella on siten selvitetty, että A:n hallussa ollut ase on toiminut ennen syytteessä kerrottuja tapahtumia.
B on kertonut, että asunnon sisällä A oli viisi eri kertaa osoittanut B:tä aseella ja laukaissut, jolloin aseesta oli B:n mukaan kuulunut "naks". B:n kertomuksesta on näin ollen tehtävissä se johtopäätös, että A:n kädessä olleen aseen laukaisukoneisto on toiminut. Selvää on, että laukauksen aiheuttamaa ääntä ei kuulu, jos ase on panostamaton. Hovioikeus katsoo, että B:n kertoma tapahtumainkulku sopii varsin hyvin siihen, että ase olisi ollut panostamaton.
Edellä selostetun perustella asiassa on siis päädyttävä siihen, että olipa A:lla ollut kädessään sitten syyttäjän väittämä rulla-ase tai pääkäsittelyssä esillä ollut starttiase, ase on ollut tapahtumahetkellä panostamaton. Selvää on, että A ei ole voinut riistää B:n henkeä starttipistoolilla tai panostamattomalla rulla-aseella. Syyte tapon yrityksestä on näin ollen jäänyt näyttämättä.
Syyte törkeästä pahoinpitelystä
Syyttäjä on vaatinut A:lle rangaistusta toissijaisesti törkeästä pahoinpitelystä ja vedonnut ankaroittamisperusteena teräaseen ja ampuma-aseen käyttöön.
Rikoslain 21 luvun 6 §:n 1 momentin 3 kohdan nojalla pahoinpitely on törkeä muun muassa silloin, jos siinä käytetään ampuma- tai teräasetta taikka muuta niihin rinnastettavaa hengenvaarallista välinettä ja rikos on myös kokonaisuutena arvostellen törkeä.
Hovioikeus toteaa, että A on käyttänyt pahoinpitelyssä teräasetta, joten teräaseen osalta rikoksessa täyttyy rikoslain 21 luvun 6 §:n 1 momentin 3 kohdan mukainen ankaroittamisperuste. Ampuma-aseen käyttö on pahoinpitelyssä rajoittunut sillä uhkaamiseen. Asiassa on edellä selostetuin tavoin jäänyt näyttämättä, että A:n teossa käyttämä ampuma-ase olisi ollut panostettu. Koska pahoinpitelyssä ei siten ole käytetty hengenvaarallista tekovälinettä ja ampuma-aseen käyttö on rajoittunut sillä uhkaamiseen, hovioikeus katsoo, ettei ampuma-asetta ole pahoinpitelyssä käytetty ankaroittamisperusteen edellyttämällä tavalla.
Kokonaisarvioinnin harkinta oikeuskäytännössä
Törkeästä pahoinpitelystä tuomitsemiseen ei riitä yksistään se, että väkivaltaa on tehty teräaseella, vaan teon täytyy olla myös kokonaisuutena arvostellen törkeä.
Korkein oikeus on ottanut kantaa kokonaisarvostelun harkintaperusteisiin mm. tapauksissa KKO 2011:102, KKO 2013:57, KKO 2014:80 ja KKO 2017:50. Ratkaisujen mukaan rikoksen katsominen kokonaisuutena arvostellen törkeäksi on rikoksen tunnusmerkistön täyttymisen edellytys. Tuomioistuimen on aina nimenomaisesti lausuttava, katsooko se tämän edellytyksen täyttyvän, ja esitettävä arvionsa olennaisimmat perustelut. Kokonaisarvostelu on jossain määrin tapauskohtaista. Joissain tapauksissa rikoksen ankaroittamisperusteen ilmenemistapa saattaa olla niin vahingollinen tai vaarallinen, että se jo sellaisenaan antaa aiheen arvioida rikoksen myös kokonaisuutena arvostellen törkeäksi. On myös mahdollista, että rikoksessa täyttyy useampi kuin yksi ankaroittamisperuste, mikä myös voi puoltaa rikoksen arvioimista kokonaisuutena arvostellen törkeäksi. Rikoksen laji ja teko-olosuhteet voivat vaikuttaa siihen, millä tavoin rikoksen törkeys kokonaisuutena arvioidaan. Kokonaisarvostelun painoarvo rikoksen törkeyden arvioinnissa voi myös vaihdella. Rikoksen törkeyden kokonaisarvostelussa usein on perusteltua arvioida sitä, liittyykö tekoon ankaroittamisperusteen lisäksi muita erityistä moitittavuutta osoittavia seikkoja.
Seksuaalirikosta koskevassa tapauksessa KKO 2011:102 (kohta 15) on kiinnitetty erityistä huomiota teon vakavuusasteeseen ja vastaavaa rikosta koskevassa tapauksessa KKO 2017:50 (kohta 39) teon asianomistajalle aiheuttamaan vakavaan vaaraan. Asuntoon kohdistunutta törkeää varkautta koskevassa tapauksessa KKO 2013:57 (kohta 12) on kiinnitetty huomiota teon suunnitelmallisuuteen ja tekovälineiden hallussapitoon liittyvään riskiin asianomistajien terveyden vahingoittamisessa sekä teon asianomistajille aiheuttamaan pelkoon. Ihmiskauppaa koskevassa tapauksessa KKO 2014:80 (kohdat 50 ja 53) on kokonaisarvostelussa kiinnitetty erityistä huomiota asianomistajassa ahdistusta aiheuttaneisiin tekaistuihin tietoihin perustuvaan vakavalla väkivallalla uhkaamiseen ja kansainvälisiin velvoitteisiin suojata alaikäisiä seksikaupalta.
Korkeimman oikeuden ratkaisuissa on harkinta tehty viime kädessä punnitsemalla vastakkain lieventäviä ja ankaroittavia seikkoja kokonaisuudessaan sekä sen jälkeen harkitsemalla, ovatko tekojen moitittavuutta korostavat seikat lieventäviä seikkoja selvästi merkityksellisempiä.
Kokonaisarviointi tässä tapauksessa
A on kohdistanut B:hen väkivaltaa mm. kuristamalla kaulalta sekä pitämällä puukkoa hänen kaulallaan ja painamalla puukolla otsaan. Pitäessään puukkoa B:n otsalla A on uhannut "painaa läpi". Lisäksi A on edellä selostetuin tavoin useaan kertaan uhannut B:tä aseella sekä esittänyt useita suusanallisia tappouhkauksia. B on arvioinut tapahtumien kestoksi noin kaksi tuntia.
A on käyttänyt teräasetta tavalla, mistä on aiheutunut vain pinnallisia vammoja. Mikään ei viittaa siihen, että teräaseen käyttämisestä aiheutuneiden ruumiillisten vammojen vähäisyys johtuisi A:sta riippumattomista sattumavaraisista tekijöistä, esimerkiksi sivullisen tekoon puuttumisesta tai B:n puolustautumisesta. A ei siis ole tarkoittanut aiheuttaa teräaseella vakavia henkilövahinkoja. A:n tekemä muukin väkivalta on aiheuttanut suhteellisen lieviä vammoja.
Kun pahoinpitelyn törkeyttä arvioidaan kokonaisuutena yksistään toteutuneen väkivallan pohjalta, pahoinpitelyä ei voida pitää kokonaisuutena arvostellen törkeänä.
A on pitänyt veistä B:n kaulalla ja otsalla niin, että otsalle on aiheutunut pinnallinen viiltohaava. A on tapahtumahetkellä ollut vahvasti päihtynyt. Päihtymistila sellaisenaan on heikentänyt A:n kykyä kontrolloida sitä, mitä hän tekee veitsellä. Veitsen käyttöön on liittynyt aidosti vakava vaara terveydelle.
Asiassa on myös harkittava, mikä merkitys kokonaisarvostelussa on annettava vakaville uhkauksille. A on tekemällä latausliikkeitä, kohdistamalla aseen B:hen ja liipaisimesta vetämällä saanut tämän siihen käsitykseen, että hänen tarkoituksensa on surmata B. Kun tekoon on lisäksi sisältynyt puukolla uhkaamista ja kaulalta kuristamista, B:llä on ollut perusteltu syy luulla olevansa kuolemanvaarassa.
A ja B ovat olleet aikaisemmin seurustelukumppaneita. Euroopan neuvoston yleissopimus naisiin kohdistuvan väkivallan ja perheväkivallan ehkäisemiseksi ja torjumiseksi (ns. Istanbulin sopimus) on saatettu voimaan lain tasoisena 1.8.2015 alkaen (laki 375/2015, valtioneuvoston asetus 770/2015). Sen 46 artiklan mukaan asetta käyttämällä tai sillä uhkaamalla tehdyn rikoksen kohdistuminen entiseen kumppaniin voidaan ottaa raskauttavana seikkana huomioon määrättäessä rangaistusta. Sopimuksesta johtuvien velvoitteiden täyttämistä koskevan vaatimuksen tulee vaikuttaa tällaisten vakavina pidettävien rikosten säännösten tulkintaan ankaroittavasti. Lisäksi kvalifioitujen tekomuotojen yhteydessä arvioidaan aina rikoksen törkeyttä kokonaisuutena, jolloin voidaan ottaa huomioon esimerkiksi artiklassa mainittuja seikkoja (HE 155/2014 vp. s. 60).
Väkivallan käyttöä on kestänyt pitkän aikaa. A:n B:hen kohdistama väkivalta on ollut määrätietoista. Tekoa voidaan pitää toteuttamistavaltaan suunnitelmallisena. Se on myös loukannut vakavalla tavalla B:n ihmisarvoa.
Hovioikeus on teon törkeyden kokonaisarviointia punnitessaan päätynyt harkinnassaan siihen, että tekojen moitittavuutta korostavat seikat ovat lieventäviä seikkoja selvästi merkityksellisempiä. A on siten menettelyllään syyllistynyt törkeään pahoinpitelyyn.
A on asunnollaan tehnyt ruumiillista väkivaltaa B:lle lyömällä häntä avokämmenellä kasvoihin kaksi kertaa, viemällä makuuhuoneeseen, menemällä sängyllä hänen päälleen ja kuristamalla kädellään kaulalta, pitämällä puukkoa hänen kaulallaan, pitämällä puukkoa B:n otsalla terä alaspäin ja uhkaamalla painaa läpi sekä painamalla puukolla otsaan, osoittamalla jonkin tyyppisellä panostamattomalla rulla-aseella molempiin polviin erikseen ja vetämällä liipaisimesta, osoittamalla vatsaan ja vetämällä liipaisimesta, osoittamalla rintaan ja vetämällä liipaisimesta sekä osoittamalla päähän ja vetämällä liipaisimesta.
Pahoinpitelyssä on käytetty teräasetta ja pahoinpitelyä on pidettävä myös kokonaisuutena arvosteltuna törkeänä.
A:n syyksi nyt luetut rikokset olisi voitu käsitellä jo Etelä-Pohjanmaan käräjäoikeuden tuomiolla 28.6.2016. A:n rangaistusta kohtuullistavana on siten otettava huomioon sanottu Etelä-Pohjanmaan käräjäoikeuden tuomiolla 28.6.2016 nro 128365 (Vaasan hovioikeus 30.11.2016 nro 150083) tuomitsema 11 kuukauden vankeusrangaistus. Hovioikeus katsoo, että edellä mainitun Etelä-Pohjanmaan käräjäoikeuden tuomion kohtuullistava vaikutus A:lle tuomittavaan rangaistukseen on neljä kuukautta.
2. Törkeä pahoinpitely 25.08.2015
1 vuosi 8 kuukautta vankeutta
- Vaasan hovioikeus 30.11.2016, ratkaisu 150083
(Etelä-Pohjanmaan käräjäoikeus 28.6.2016, ratkaisu 128365)
A:n B:lle käräjäoikeudessa maksettavaksi tuomittu korvaus henkisestä kärsimyksestä alennetaan 2.700 euroon käräjäoikeuden tuomitsemine korkoineen.
Asian ovat hovioikeudessa ratkaisseet hovioikeuden presidentti Tapani Vasama, ma. hovioikeudenneuvos Heikki Sneck ja ma. hovioikeudenneuvos Johanna Borgmästars.


Kumottu säädös Laki työnantajan sosiaaliturvamaksusta… 1200/2002 - Ajantasainen lainsäädäntö - FINLEX ®
Olet tässä: Finlex › Lainsäädäntö › Ajantasainen lainsäädäntö › Vanhentuneet ajantasaiset › 20.12.2002/1200
Laki työnantajan sosiaaliturvamaksusta vapauttamisesta eräissä kunnissa vuosina 2003–2011 (määräaikainen)
1 § (22.12.2005/1112)
3 § (19.12.2008/1034)
2) Pohjois-Pohjanmaan maakunta: Hailuoto;
3) Pohjois-Karjalan maakunta: Ilomantsi, Juuka, Lieksa, Nurmes tai Valtimo; tai
4) Pohjois-Savon maakunta: Rautavaara.
(22.12.2009/1367)
Lisäksi lakia sovelletaan Naantalin kaupungissa lakkautetun Velkuan kunnan alueella ja Länsi-Turunmaan kaupungissa lakkautettujen Houtskarin, Iniön, Korppoon ja Nauvon kuntien alueella työnantajaan, jolla on alueella tuloverolain 13 a §:ssä tarkoitettu kiinteä toimipaikka ja joka on tehnyt tämän lain 6 §:ssä tarkoitetun aloittamisilmoituksen verovirastolle ja käyttänyt maksuvapautusta vuoden 2008 loppuun mennessä.
Työnantajan tämän lain ja työnantajan sosiaaliturvamaksusta vapauttamisesta Kainuun maakunnassa vuosina 2005–2011 annetun lain (1094/2004) nojalla tekemien maksuvapautusvähennysten määrä ei saa ylittää 30 000 euroa kultakin palkanmaksuvuodelta määräytyvästä sosiaaliturvamaksusta. (22.12.2009/1367)
7 § (1.12.2006/1056)
Kokeilualueen elinkeino-, liikenne ja ympäristökeskukset antavat pyynnöstä Verohallinnolle tietoja 4 ja 5 §:n soveltamisen perusteista sekä avustavat maksuvapautusta koskevasta kokeilusta tiedottamisessa kokeilun piiriin kuuluville työnantajille. (22.12.2009/1367)
Verovirasto ja Verohallitus luovuttavat 2 momentin 1–3 kohdassa tarkoitetut tiedot maksutta.
Tämä laki tulee voimaan 1 päivänä tammikuuta 2003, ja se on voimassa 31 päivään joulukuuta 2011. (22.12.2009/1367)
Tätä lakia sovelletaan vuosina 2003–2011 maksettavien palkkojen perusteella määräytyvään työnantajan sosiaaliturvamaksuun. Maksuvapautus koskee ensimmäisen kerran tammikuussa 2003 maksettujen palkkojen perusteella määräytyvää helmikuussa 2003 suoritettavaksi tulevaa sosiaaliturvamaksua ja viimeisen kerran joulukuussa 2011 maksettujen palkkojen perusteella määräytyvää tammikuussa 2012 suoritettavaksi tulevaa sosiaaliturvamaksua. (22.12.2009/1367)
HE 120/2002, HaVM 11/2002, PeVL 39/2002, EV 200/2002, Komission asetus (EY) N:o 69/2001 (32001R0069); EYVL N:o L 10, 13.1.2001, s. 30
22.12.2005/1112:
HE 170/2005, HaVM 22/2005, EV 172/2005
1.12.2006/1056:
Tämä laki tulee voimaan 1 päivänä tammikuuta 2007. Tätä lakia sovelletaan ensimmäisen kerran tammikuussa 2007 maksettujen palkkojen perusteella määräytyvään helmikuussa 2007 suoritettavaan sosiaaliturvamaksuun.
HE 116/2006, HaVM 19/2006, EV 128/2006
19.12.2008/1034:
Tätä lakia sovelletaan ensimmäisen kerran maksuvapautukseen joulukuussa 2008 maksettujen palkkojen perusteella määräytyvään tammikuussa 2009 suoritettavaksi tulevaan sosiaaliturvamaksuun.
HE 195/2008, HaVM 23/2008, EV 176/2008
22.12.2009/1367:
HE 233/2009, HaVM 20/2009, EV 235/2009
1 § 2 §3 § 4 §5 §6 §7 § 8 §9 §10 §11 §12 §13 §14 §15 §16 §17 §Muutossäädösten voimaantulo ja soveltaminen:22.12.2005/1112:1.12.2006/1056:19.12.2008/1034:22.12.2009/1367:


Kauppa- ja teollisuusministeriön päätös… 516/1996 - Säädökset alkuperäisinä - FINLEX ®
Olet tässä: Finlex › Lainsäädäntö › Säädökset alkuperäisinä › 1996 › 516/1996
Töiden johtaja
Toiminnanharjoittajan on nimettävä sähkötöitä varten sähkötöiden johtaja. Sähkötöiden johtajaa ei kuitenkaan vaadita sähkötöissä, joista ei 4 luvun nojalla edellytetä ilmoitusta sähköturvallisuusviranomaiselle.
Sähkölaitteiston haltijan on nimettävä käyttötöitä varten käytön johtaja,
1) jos sähkölaitteistoon kuuluu yli 1 000 voltin nimellisjännitteisiä osia, lukuun ottamatta enintään 1 000 voltin nimellisjännitteellä syötettyjä yli 1 000 voltin sähkölaitteita tai niihin verrattavia laitteistoja, tai
2) jos sähkölaitteiston liittymisteho, jolla tarkoitetaan sähkölaitteiston haltijan kiinteistölle tai yhtenäiselle kiinteistöryhmälle rakennettujen liittymien liittymistehojen summaa, on yli 1 600 kilovolttiampeeria.
Käytön johtajan tulee olla sähkölaitteiston haltija tai tämän palveluksessa. Käytön johtajana voi toimia myös sellaisen yhteisön palveluksessa oleva henkilö, jolla on sähkölaitteiston haltijan kanssa sähkölaitteistoa koskeva kunnossapitosopimus. Lisäksi henkilö, joka ei ole sähkölaitteiston haltijan palveluksessa, voi olla käytön johtajana, kun sähkölaitteistoon kuuluu enintään kolme nimellisjännitteeltään enintään 20 kilovoltin muuntamoa tai muuntamoon rinnastettavaa erillistä yli 1 000 voltin nimellisjännitteistä kytkinlaitosta.
Sähköverkonhaltijan käytön johtajan palvelussuhteesta on voimassa, mitä sähkömarkkina-asetuksessa (518/95) säädetään.
Sähkölaitteiston haltijan on annettava käytön johtajalle riittävät mahdollisuudet johtaa ja valvoa käyttötöitä. Sähkölaitteiston haltijan on lisäksi annettava käytön johtajalle tarvittavat tiedot sähkölaitteiston rakennusja korjaustöistä sekä niihin liittyvistä tarkastuksista.
Sähkötöiden johtajan on huolehdittava siitä, että
1) sähkötöissä noudatetaan sähköturvallisuuslakia (410/96) sekä sen nojalla annettuja säännöksiä ja määräyksiä,
2) sähkölaitteet ja -laitteistot ovat sähköturvallisuuslaissa sekä sen nojalla annetuissa säännöksissä ja määräyksissä edellytetyssä kunnossa ennen käyttöönottoa tai toiselle luovuttamista sekä
3) sähkötöitä tekevät henkilöt ovat ammattitaitoisia ja riittävästi opastetut tehtäviinsä.
Käytön johtajan on huolehdittava siitä, että
1) sähkölaitteiston käytössä ja huollossa noudatetaan sähköturvallisuuslakia sekä sen nojalla annettuja säännöksiä ja määräyksiä sekä 2) käyttötöitä tekevät henkilöt ovat ammattitaitoisia ja riittävästi opastetut tehtäviinsä.
Sähköturvallisuusviranomainen voi tarvittaessa vaatia selvitystä sähkötöiden johtajan ja käytön johtajan edellytyksistä hoitaa tehtäviään sekä muista 4 ja 5 §:ssä tarkoitetuista asioista.
Toiminnanharjoittajan on nimettävä sähkötöiden johtaja ennen toiminnan aloittamista.
Uusi sähkötöiden johtaja ja uusi käytön johtaja on nimettävä kolmen kuukauden kuluessa siitä, kun kyseinen johtaja vaihtuu tai on estynyt hoitamasta tehtäväänsä muuten kuin lyhytaikaisen poissaolon vuoksi.
Jos sähköturvallisuusviranomainen toteaa sähkötöiden johtajan tai käytön johtajan hoitavan tehtäviään puutteellisesti tai virheellisesti, se voi sähköturvallisuuslain 26 §:n nojalla kieltää häntä määräajaksi tai toistaiseksi toimimasta töiden johtajana tai rajoittaa hänen oikeuttaan toimia töiden johtajana.
Sähköturvallisuusviranomaisen on välittömästi ilmoitettava sähkötöiden johtajalle antamastaan kiellosta tai rajoituksesta toiminnanharjoittajalle ja käytön johtajalle antamastaan kiellosta tai rajoituksesta sähkölaitteiston haltijalle.
Sähköalan töitä tekevän henkilön tulee olla tehtävään ja sen sähköturvallisuutta koskeviin vaatimuksiin perehtynyt tai opastettu.
Vaatimus sähköalan töissä, joista voi aiheutua vain vähäistä vaaraa tai häiriötä
1 a) sähkövoima-alalla suoritettu diplomi-insinöörin tai insinöörin tutkinto ja
b) tämän tutkinnon suorittamisen jälkeen vähintään kahden vuoden pituinen riittävän laaja-alainen sähkötöiden johtamiseen perehdyttävä työkokemus, josta vähintään vuosi on saatu yli 1 000 voltin vaihtojännitteisiin tai yli 1 500 voltin tasajännitteisiin sähkölaitteistoihin perehdyttävissä tehtävissä;
2 a) sähkövoima-alalla suoritettu teknikon tutkinto tai muulla sähköalalla kuin sähkövoima-alalla suoritettu diplomi-insinöörin tai insinöörin tutkinto ja
b) tämän tutkinnon suorittamisen jälkeen vähintään neljän vuoden pituinen riittävän laaja-alainen sähkötöiden johtamiseen perehdyttävä työkokemus, josta vähintään kaksi vuotta on saatu yli 1 000 voltin vaihtojännitteisiin tai yli 1 500 voltin tasajännitteisiin sähkölaitteistoihin perehdyttävissä tehtävissä; tai
3 a) muulla sähköalalla kuin sähkövoima-alalla suoritettu teknikon tutkinto ja
b) tämän tutkinnon suorittamisen jälkeen vähintään kuuden vuoden pituinen riittävän laaja-alainen sähkötöiden johtamiseen perehdyttävä työkokemus, josta vähintään kaksi vuotta on saatu yli 1 000 voltin vaihtojännitteisiin tai yli 1 500 voltin tasajännitteisiin sähkölaitteistoihin kohdistuvien tehtävien hoitamiseen perehdyttävissä tehtävissä.
Rajoitettu sähköpätevyys 1, joka oikeuttaa toimimaan enintään 1 000 voltin vaihtojännitteisten ja 1 500 voltin tasajännitteisten sähkölaitteiden ja -laitteistojen sähkötöiden johtajana sekä enintään 20 kilovoltin nimellisjännitteisten sähkölaitteistojen käytön johtajana, voidaan antaa henkilölle, jolla on 3 a kohdassa mainitun tutkinnon sijasta sähkövoima-alan yliasentajan erikoisammattitutkinto tai vastaava tutkinto.
Sähköpätevyys 2 oikeuttaa toimimaan enintään 1 000 voltin vaihtojännitteisten ja 1 500 voltin tasajännitteisten sähkölaitteiden ja -laitteistojen sähkötöiden johtajana sekä käytön johtajana, jollei hissipätevyyksistä jäljempänä muuta määrätä.
Sähköpätevyyteen 2 vaaditaan hyväksytysti suoritettu sähköturvallisuustutkinto sekä sähköalan peruskoulutusta ja työkokemusta yhteensä vähintään kuusi vuotta. Sähköturvallisuusviranomaisen hyväksymän sähköalan koulutuksen tai tutkinnon tulee vastata laajuudeltaan vähintään kolmen vuoden opintoja. Tämän koulutuksen tai tutkinnon jälkeen tulee olla vähintään kaksi vuotta riittävän laaja-alaista sähkötöihin perehdyttävää työkokemusta.
Sähköpätevyys 3 oikeuttaa toimimaan sähkötöiden johtajana enintään 1 000 voltin vaihtojännitteiseen ja 1 500 voltin tasajännitteiseen verkkoon liitettäviksi tarkoitettujen sähkölaitteiden ja niihin verrattavien sähkölaitteistojen korjaustöissä, jollei hissipätevyyksistä jäljempänä muuta määrätä. Korjaustöihin rinnastetaan sähkölaitteeseen verrattavan sähkölaitteiston kokoonpanoon liittyvät sähkötyöt, johon kuuluu myös laitteen tai laitteiston yksittäisen syöttöjohdon asentaminen asennusrasialta tai keskukselta lähtien. Kokoonpanotyöhön ei katsota kuuluvan keskusten laajennuksia tai muutoksia.
Sähköpätevyyteen 3 vaaditaan, mitä 11 §:ssä määrätään, ja hyväksytysti suoritettu sähköturvallisuustutkinto.
Hissipätevyydet
Hissipätevyys oikeuttaa toimimaan hissien rakennus-, korjaus- ja huoltotöiden johtajana. Rakentamisella tarkoitetaan käyttöpaikalla tehtävää laitteiston asentamista toimivaksi kokonaisuudeksi.
Hissipätevyyteen vaaditaan hyväksytysti suoritettu hissiturvallisuustutkinto sekä
1 a) sähköalalla suoritettu diplomi-insinöörin tai insinöörin tutkinto ja
b) tämän tutkinnon suorittamisen jälkeen vähintään kahden vuoden pituinen riittävän laaja-alainen hissitöiden johtamiseen perehdyttävä kokemus; tai
2 a) sähköalalla suoritettu teknikon tutkinto ja
b) tämän tutkinnon suorittamisen jälkeen vähintään neljän vuoden pituinen riittävän laaja-alainen hissitöiden johtamiseen perehdyttävä työkokemus.
Hissihuoltopätevyys oikeuttaa toimimaan hissien korjaus- ja huoltotöiden johtajana.
Hissihuoltopätevyyteen vaaditaan hyväksytysti suoritettu hissiturvallisuustutkinto sekä
1) hissiasentajan koulutus tai muu sähköturvallisuusviranomaisen hyväksymä sähköalan peruskoulutus tai tutkinto ja
2) tämän koulutuksen tai tutkinnon suorittamisen jälkeen vähintään kolmen vuoden pituinen riittävän laaja-alainen hissitöihin perehdyttävä työkokemus.
Hisseihin verrattavien henkilöiden nostoja siirtolaitteiden käyttöpaikalla tehtävään laitteiston asentamiseen toimivaksi kokonaisuudeksi sekä näiden laitteiden korjaukseen ja huoltoon sovelletaan, mitä 15 ja 16 §:ssä määrätään. Vammaisten käyttöön tarkoitettuihin nosto- ja siirtolaitteisiin, joiden nostokorkeus on enintään 2 metriä, voidaan kuitenkin soveltaa 12―14 §:ää.
Jos henkilöllä on 14―17 §:ssä edellytetyn sähköalan tutkinnon tai koulutuksen sijasta muun teknisen alan tutkinto tai koulutus ja henkilö on täydentänyt koulutustaan vähintään 30 opintoviikon sähköalan opinnoilla, arviointilaitos voi pyynnöstä myöntää pätevyystodistuksen rajattuna sähköalan koulutusta vastaavalle tehtäväalueelle.
Jos henkilöltä 14―17 §:ssä edellytetty työkokemus ei ole riittävän laaja-alaista, voi arviointilaitos pyynnöstä myöntää pätevyystodistuksen rajattuna työkokemusta vastaavalle tehtäväalueelle.
Ennen pätevyysvaatimuksena edellytettyä koulutusta saatu työkokemus voidaan ottaa huomioon, jos henkilö vähintään kolmivuotisen sähköalan töihin soveltuvan koulutuksen jälkeen on hankkinut sähköalan työkokemusta ja suorittanut sähköalan diplomi-insinöörin, insinöörin tai teknikon tutkinnon taikka sähkövoima-alan yliasentajan erikoisammattitutkinnon tai vastaavan tutkinnon. Tällaista työkokemusta hyväksytään enintään puolet pätevyystodistuksen edellytyksenä olevasta työkokemuksesta, jos kokemus on riittävän laaja-alaista.
Ennen pätevyysvaatimuksena edellytettyä koulutusta saatu työkokemus voidaan lisäksi osaksi tai kokonaisuudessaan ottaa huomioon, jos sähköturvallisuusviranomainen tätä erityisistä syistä puoltaa.
Turvallisuustutkinnot
Turvallisuustutkinnolla tarkoitetaan kysymyksessä olevien sähkötöiden turvallisuuteen liittyvien säännösten, määräysten ja ohjeiden tuntemusta osoittavaa sähköturvallisuus- tai hissiturvallisuustutkintoa.
Pätevyystodistusta on haettava viimeistään kymmenen vuoden kuluttua siitä, kun turvallisuustutkinto on hyväksytysti suoritettu.
Arviointilaitoksen on annettava pätevyystodistus henkilölle, joka täyttää tässä päätöksessä asetetut vaatimukset.
Arviointilaitoksen tulee pätevyystodistuksia myöntäessään sen lisäksi, mitä siitä muualla säädetään tai määrätään, ottaa huomioon ulkomailla saatu koulutus opetushallituksen antaman lausunnon perusteella. Vastaavasti ulkomailla hankittu työkokemus tulee ottaa huomioon sähköturvallisuusviranomaisen antaman lausunnon perusteella.
Sähköturvallisuusviranomainen vahvistaa pätevyystodistuksen sisällön ja muodon.
Pätevyystodistus oikeuttaa toimimaan todistuksessa mainitulla pätevyysalueella.
Ilmoitukset sähköturvallisuusviranomaiselle
Toiminnanharjoittajan on tehtävä sähköturvallisuuslain 12 §:n mukainen ilmoitus sähköturvallisuusviranomaiselle, ennen kuin sähkötöitä koskeva toiminta aloitetaan.
Sähköturvallisuusviranomaiselle tehtävästä ilmoituksesta on käytävä ilmi toiminnanharjoittajaa, toimipaikkoja ja sähkötöiden johtajaa koskevat tiedot. Ilmoituksessa on selvitettävä, että sähköturvallisuuslain 8 ja 9 §:ssä asetetut vaatimukset täyttyvät. Ilmoitukseen on liitettävä sähkötöiden johtajaksi nimetyn henkilön suostumus.
Sähkölaitteiston haltijan on tehtävä nimeämästään käytön johtajasta ilmoitus sähköturvallisuusviranomaiselle kolmen kuukauden kuluessa sähkölaitteiston käyttöönotosta.
Sähköturvallisuusviranomaiselle tehtävästä ilmoituksesta on käytävä ilmi sähkölaitteistoa ja käytön johtajaa koskevat tiedot. Ilmoituksessa on selvitettävä, että 3 §:ssä sekä sähköturvallisuuslain 8 ja 9 §:ssä asetetut vaatimukset täyttyvät. Ilmoitukseen on liitettävä käytön johtajaksi nimetyn henkilön suostumus.
Edellä 26 ja 27 §:n 2 momentissa mainituissa asioissa tapahtuvista muutoksista on ilmoitettava sähköturvallisuusviranomaiselle kuukauden kuluessa muutoksesta.
Sähköturvallisuuslain 12 §:ssä tarkoitettua ilmoitusta ei vaadita:
1) käyttötöistä;
2) 10 §:ssä tarkoitetuista sähkötöistä;
3) sähkötyöstä, jonka tekee 11 §:n 1 ja 2 momentissa määritelty henkilö ja joka kohdistuu tämän omassa tai lähisukulaisen hallinnassa olevan asunnon tai asuinrakennuksen sähkölaitteistoon; lähisukulaisella tarkoitetaan puolisoa sekä omia tai puolison lapsia, vanhempia ja isovanhempia; eikä
4) sellaisesta vähäisestä kertaluonteisesta sähkötyöstä, jonka tekijällä on 12―14 §:ssä tarkoitettu kyseisen työn tekemiseen oikeuttava pätevyystodistus.
Edellä 1 momentin 3 kohdassa tarkoitetulle sähkölaitteiston rakennus- ja korjaustyölle on tehtävä sähköturvallisuuslain 17 §:n mukainen varmennustarkastus, jollei kyse ole vähäisestä toimenpiteestä. Varmennustarkastuksessa on selvitettävä, että sähkötyön suorittajalla on 1 momentissa edellytetty pätevyys. 11 §:n 1 momentin 4―6 kohtien mukainen pätevyys on osoitettava arviointilaitoksen soveltuvalla todistuksella.
Tällä päätöksellä kumotaan sähkötöiden johtamisesta annettu kauppa- ja teollisuusministeriön päätös (1098/88).
Tämän päätöksen voimaantullessa sähköturvallisuusviranomaisen sähköurakoitsijarekisteriin merkittyjen toiminnanharjoittajien ei tarvitse tehdä 26 §:n 1 momentin mukaista ilmoitusta.
Ennen tämän päätöksen voimaantuloa käyttöönotettujen 2 §:ssä tarkoitettujen sähkölaitteistojen haltijoiden on ilmoitettava sähkölaitteistonsa käytön johtaja sähköturvallisuusviranomaiselle 27 §:n mukaisesti viimeistään 30 päivänä kesäkuuta 1997. Tämä ei kuitenkaan koske sähkölaitteistoa, joka on sähkölaitteistojen tarkastamisesta annetun kauppa- ja teollisuusministeriön päätöksen (1187/91) 8 §:ssä tarkoitettu määräaikaistarkastuskohde ja jolle on nimetty käytön johtajaksi luonnollinen henkilö.
Kauppa- ja teollisuusministeriön sähkötöiden johtamisesta annetun päätöksen mukaiset sähköturvallisuusmääräysten tuntemusta osoittavat tutkintotodistukset hyväksytään tämän päätöksen mukaisiksi vastaaviksi turvallisuustutkinnoiksi tutkintotodistuksen voimassaoloaikana. Öljypoltinlaitteiston, lääkintälaitteiden ja nosto-ovien tutkintotodistukset hyväksytään vastaamaan sähköpätevyydessä 3 edellytettyä turvallisuustutkintoa.
Sähköturvallisuuslain 61 §:n 1 momentin nojalla voimassa olevat pätevyystodistukset voi arviointilaitos kirjallisesta pyynnöstä muuttaa tämän päätöksen mukaisiksi pätevyystodistuksiksi seuraavasti:
1) A-luokan rajoittamaton todistus oikeuttaa sähköpätevyyteen 1;
2) A-, B- ja C-luokan enintään 1 000 voltin jännitealueelle rajoitettu pätevyystodistus oikeuttaa sähköpätevyyteen 2;
3) D-luokan pätevyystodistus oikeuttaa sähköpätevyyteen 3, jota on tarvittaessa rajattava 18 §:n mukaisesti;
4) HIA- tai HIB-luokan hissien asennus-, korjaus- ja huoltotöitä koskeva pätevyystodistus oikeuttaa hissipätevyyteen;
5) HIA-, HIB- tai HIH-luokan hissien korjaus- ja huoltotöitä koskeva pätevyystodistus oikeuttaa hissihuoltopätevyyteen;
6) A- ja B-luokan yli 1 000 voltin jännitealueelle ulottuva todistus oikeuttaa sähköpätevyyteen 1 tai rajoitettuun sähköpätevyyteen 1, jos henkilö täyttää 12 §:ssä määrätyt vaatimukset;
7) öljypoltin- ja kaasulämmityslaitteistoja koskeva pätevyystodistus, lääkintä- ja säteilylaitteita koskeva pätevyystodistus sekä nosto-ovien asennus-, korjaus- ja huoltotöitä koskeva pätevyystodistus oikeuttaa sähköpätevyyteen 3, jota on tarvittaessa rajattava 18 §:n mukaisesti, jos henkilö täyttää 14 §:ssä määrätyt vaatimukset; sekä
8) HIOH-luokan hissien korjaus- ja huoltotöitä koskeva pätevyystodistus oikeuttaa hissihuoltopätevyyteen jota on tarvittaessa rajattava 18 §:n mukaisesti, jos henkilö täyttää 16 §:ssä määrätyt vaatimukset.
Edellä 1 momentin 6―8 kohdassa mainittujen pätevyystodistusten katsotaan vastaavan hyväksytysti suoritettua turvallisuustutkintoa pätevyystodistusta vastaavalta alueelta.
1 luku - Määritelmät1 §2 luku - Töiden johtaja2 §3 §4 §5 §6 §7 §8 §3 luku - Pätevyysvaatimukset9 §10 §11 §12 §13 §14 §15 §16 §17 §18 §19 §20 §21 §22 §23 §24 §25 §4 luku - Ilmoitukset sähköturvallisuusviranomaiselle26 §27 §28 §29 §5 luku - Voimaantulo ja siirtymämääräykset30 §31 §32 §33 §34 §


text:
KHO:2019:113 - Korkein hallinto-oikeus
Etusivu » Päätöksiä » Vuosikirjapäätökset » Vuosikirjapaatos » KHO:2019:113
Maankäyttö ja rakentaminen – Poikkeaminen – Yhdistyksen valitusoikeus – Oikeus valitusperusteiden esittämiseen
Vuosikirjanumero: KHO:2019:113
Taltionumero: 4115
Diaarinumero: 2654/1/18
ECLI-tunniste: ECLI:FI:KHO:2019:113
Ympäristölautakunta oli myöntänyt A:lle poikkeamisen rantayleiskaavasta loma-asunnon käyttötarkoituksen muuttamiseksi vakituiseksi asuinrakennukseksi. Hallinto-oikeus oli paikallisen luonnonsuojeluyhdistyksen valituksesta kumonnut ympäristölautakunnan päätöksen ja hylännyt A:n hakemuksen. Yhdistyksen valitusoikeus puheena olevassa poikkeamispäätöksessä oli perustunut maankäyttö- ja rakennuslain 193 §:n 1 momentin 6 kohdan erityissäännökseen. A:n korkeimmalle hallinto-oikeudelle tekemässä valituksessa ei ollut sinänsä kyseenalaistettu yhdistyksen oikeutta hakea muutosta poikkeamispäätökseen. Asiassa oli A:n valituksesta kuitenkin otettava kantaa siihen, olisiko yhdistyksen valitus hallinto-oikeudessa tullut jättää tutkimatta siltä osin kuin valituksessa esitettyä vaatimusta poikkeamispäätöksen kumoamisesta oli perusteltu sellaisilla seikoilla, joiden ei ollut katsottava liittyvän luonnon- tai ympäristönsuojeluun.
Korkein hallinto-oikeus totesi, että hallintolainkäyttölaissa ei ollut miltään osin etukäteen rajoitettu niitä perusteita, joita hallintovalitusasioissa voitiin vaatimusten tueksi valitusajan kuluessa esittää. Valitusajan jälkeenkin voitiin esittää uusia perusteita edellyttäen, että asia ei niiden johdosta muuttunut toiseksi.
Yhdistyksen valitusoikeus perustui maankäyttö- ja rakennuslain erityissäännökseen, joka koski ainoastaan valitusoikeutta. Myöskään tästä säännöksestä ei voitu johtaa rajoituksia niihin perusteisiin, joita vaatimusten tueksi voitiin esittää. Maankäyttö- ja rakennusasioissa muut kuin menettelyä koskevat kysymykset eivät toisaalta olleet myöskään selkeästi erotettavissa luonnon- tai ympäristönsuojelun edistämiseen liittyvistä tavoitteista.
A:n valitus, jossa oli vaadittu, että yhdistyksen valitus olisi tullut jättää hallinto-oikeudessa osaksi tutkimatta, hylättiin.
Maankäyttö- ja rakennuslaki 1 §, 35 § 1 ja 2 momentti, 43 § 2 momentti, 171 §, 190 § 6 momentti (682/2014) ja 193 § 1 momentti 6 kohta
Hallintolainkäyttölaki 7 § 2 momentti ja 27 § 2 momentti
Hämeenlinnan hallinto-oikeus 9.5.2018 nro 18/0167/2
Ruoveden ympäristölautakunta on päätöksellään 21.9.2017 (§ 88) myöntänyt A:lle poikkeamisen 89 kerrosneliömetrin suuruisen loma-asunnon käyttötarkoituksen muuttamiseksi vakituiseksi asuinrakennukseksi vastoin rantaosayleiskaavaa Ruoveden kunnassa sijaitsevalla 4 880 m²:n suuruisella kiinteistöllä 702421174.
Suomen luonnonsuojeluliiton Virtain-Ruoveden yhdistys ry on valittanut ympäristölautakunnan päätöksestä Hämeenlinnan hallinto-oikeudelle. Yhdistys on valituksessaan vaatinut, että ympäristölautakunnan päätös on kumottava. Yhdistys on vaatimustensa tueksi lausunut seuraavaa:
Ympäristölautakunnan päätös vaikeuttaa rantaosayleiskaavan toteuttamista. Ruoveden rantaosayleiskaava on vahvistettu vuonna 2017. Poikkeuslupien myöntäminen käyttötarkoituksen muutokseen ei ole mitenkään perusteltavissa, kun kyseessä on tuore kaava. Ruoveden rantaosayleiskaavassa on määritelty erikseen pysyvään asumiseen rinnastettavat loma-asuntoalueet (RAO), joten sellaiseen soveltuvat, kylärakennetta tukevat seikat on otettu kaavan laatimisvaiheessa huomioon. Kaavassa on myös ohjattu varsin selkeästi pysyvä asutus merkinnöillä AT, AO, AM ja AR. Lupien myöntäminen kaavan vastaisesti asettaa kyseenalaiseksi koko kaavoitusprosessin.
Rantaosayleiskaavan pysyvään asumiseen rinnastettavan loma-asuntotontin (RAO) ja rakennusjärjestyksen mukaan omakotitalon rakennuspaikan pinta-alan tulee olla vähintään 5 000 m². Tontin pinta-alavaatimus ei täyty.
Päätöksessä ei ole kerrottu oleellisia kaavamääräyksiä, kuten rakennusten etäisyys keskivedenkorkeudesta tai rakennusten kokonaisrakennusala, eikä niitä ole huomioitu luvan perusteluissa. Lupavalmistelu on puutteellinen.
Rantaosayleiskaavan yleismääräysten mukaisesti rakennuksen, jonka kerrosala on 80–120 m², etäisyys keskivedenkorkeuden mukaisesta rantaviivasta tulee olla vähintään 40 metriä. Kaavamääräyksen vaatimus ei tässä tapauksessa täyty, sillä rakennuksen kerrosalaksi on ilmoitettu 89 m² ja sen etäisyydeksi rantaviivasta 30 m.
Käyttötarkoituksen muutos kaavan vastaisesti vaarantaa alueen maanomistajien tasapuolisen kohtelun vaatimuksen.
Pysyvästä asutuksesta aiheutuu loma-asutusta laajempi tarve maankäytön suunnitelmalliseen järjestämiseen. Pysyvän asutuksen sijoittaminen ranta-alueelle, jolla sijaitsee lähinnä loma-asutusta, edellyttää kaavallista suunnittelua.
Hallinto-oikeus on valituksenalaisella päätöksellään Suomen luonnonsuojeluliiton Virtain-Ruoveden yhdistys ry:n valituksesta kumonnut ympäristölautakunnan päätöksen ja hylännyt A:n hakemuksen.
Yhdistyksen valitusoikeus
Maankäyttö- ja rakennuslain 193 §:n 1 momentin 6 kohdan mukaan valitusoikeus poikkeamispäätöksestä on toimialueellaan sellaisella rekisteröidyllä yhdistyksellä, jonka tarkoituksena on luonnon- tai ympäristönsuojelun tai kulttuuriarvojen suojelun edistäminen taikka elinympäristön laatuun muutoin vaikuttaminen.
Valittaja Suomen luonnonsuojeluliiton Virtain-Ruoveden yhdistys ry:llä on paikallisena luonnonsuojeluyhdistyksenä valitusoikeus ympäristölautakunnan poikkeamispäätöksestä. Valitusoikeutta ei ole mainitussa säännöksessä rajattu sisällöllisesti koskemaan vain tiettyjä valitusperusteita. Hallinto-oikeuden tulee siten tutkia valitus kokonaisuudessaan.
Maankäyttö- ja rakennuslain 171 §:n 1 momentin mukaan kunta voi erityisestä syystä hakemuksesta myöntää poikkeamisen tässä laissa säädetystä tai sen nojalla annetusta rakentamista tai muuta toimenpidettä koskevasta säännöksestä, määräyksestä, kiellosta tai muusta rajoituksesta.
Saman pykälän 2 momentin 1 kohdan mukaan poikkeamista ei kuitenkaan saa myöntää, jos se aiheuttaa haittaa kaavoitukselle, kaavan toteuttamiselle tai alueiden käytön muulle järjestämiselle.
Rakennushankkeessa on kysymys 89 kerrosneliömetrin suuruisen vuonna 2008 rakennetun loma-asunnon käyttötarkoituksen muuttamisesta vakituiseksi asunnoksi Ruovedellä sijaitsevalla 4 880 m²:n suuruisella kiinteistöllä 702421174.
Alueella on voimassa vuonna 2017 lainvoimaiseksi tullut Ruoveden rantaosayleiskaava, osa-alue 1, jossa rakennuspaikka sijoittuu loma-asuntoalueelle (RA).
Rantaosayleiskaavassa määrätään, että kaavan RA-alueilla kunta voi myöntää suoraan rakennusluvan, kun rakennuspaikan pinta-ala on vähintään 2 000 m².
Asiassa on kysymys poikkeamisesta rantaosayleiskaavan mukaisesta rakennuspaikan käyttötarkoituksesta. Rakennuksen etäisyydellä rantaviivasta tai käytetyllä kokonaisrakennusoikeudella ei ole tämän asian kannalta merkitystä.
Alueella voimassa oleva rantaosayleiskaava on laadittu pääasiassa loma-asutuksen ohjaustarpeita varten. Pysyvästä asutuksesta aiheutuu loma-asutusta laajempi tarve maankäytön suunnitelmalliseen järjestämiseen muun muassa yhdyskuntarakenteen ja alueiden käytön taloudellisuuden sekä palvelujen saatavuuden huomioon ottamiseksi. Pysyvän asutuksen sijoittaminen loma-asutukselle varatulle ranta-alueelle edellyttää kaavallista tarkastelua, jossa alueen maankäytön tarpeet ja maanomistajien yhdenvertainen kohtelu voidaan huomioida laajemmin kuin yksittäistapauksellisessa poikkeamislupaharkinnassa. Asiassa on otettava erityisesti huomioon, että rantaosayleiskaava on saanut lainvoiman ja poikkeamislupaa haettu samana vuonna 2017.
Haetun poikkeamisluvan myöntäminen aiheuttaisi maankäyttö- ja rakennuslain 171 §:n 2 momentin 1 kohdassa tarkoitettua haittaa kaavan toteuttamiselle ja alueiden käytön muulle järjestämiselle. Asunnon käyttämisellä vakituisena asuntona vastoin kaavamääräyksiä ei ole ratkaisevaa merkitystä poikkeamisluvan myöntämistä koskevassa harkinnassa. Ympäristölautakunnan päätös on lainvastaisena kumottava ja hakemus hylättävä.
Maankäyttö- ja rakennuslaki 125 § 5 momentti
Asian ovat ratkaisseet hallinto-oikeuden jäsenet Elina Tanskanen ja Hanna-Maria Schiestl. Esittelijä Juho Kalliokoski.
A ja B kiinteistön 702-421-1-74 omistajana ovat pyytäneet lupaa valittaa hallinto-oikeuden päätöksestä ja valituksessaan vaatineet, että hallinto-oikeuden päätös kumotaan. Valittajat ovat lisäksi vaatineet, että Suomen luonnonsuojeluliiton Virtain-Ruoveden yhdistys ry velvoitetaan korvaamaan oikeudenkäyntikulut korkeimmassa hallinto-oikeudessa viivästyskorkoineen.
Suomen luonnonsuojeluliiton Virtain-Ruoveden yhdistys ry:n tarkoituksena on sääntöjensä mukaan edistää luonnon- ja ympäristönsuojelua sekä vaalia kulttuuriperintöä toiminta-alueellaan. Yhdistyksellä on asialegitimaatio ja valitusoikeus vain niiden valitusperusteiden osalta, jotka kuuluvat yhdistyksen tarkoitukseen. Yhdistys ei ollut valituksessaan hallinto-oikeudelle esittänyt mitään sellaista seikkaa, jonka mukaan poikkeaminen vaarantaisi luonnon- tai ympäristönsuojelun tavoitteita alueella. Yhdistyksen tarkoituksena ei ole valvoa toiminta-alueellaan esimerkiksi maanomistajien tasapuoliseen kohteluun tai maankäytön suunnitelmallisen järjestämisen tarpeisiin liittyviä vaatimuksia. Yhdistyksen valitus olisi muiden valitusperusteiden osalta tullut jättää hallinto-oikeudessa tutkimatta.
1. Korkein hallinto-oikeus myöntää A:lle ja B:lle valitusluvan siltä osin kuin he ovat esittäneet, että hallinto-oikeuden olisi tullut jättää yhdistyksen valitus osaksi tutkimatta.
Korkein hallinto-oikeus on mainitulta osin tutkinut asian. A:n ja B:n valitus hylätään. Hallinto-oikeuden päätöksen lopputulosta ei heidän valituksestaan muuteta.
2. Korkein hallinto-oikeus hylkää A:n ja B:n valituslupahakemuksen muilta kuin kohdassa 1 mainitulta osin. Korkein hallinto-oikeus ei siten anna ratkaisua heidän valitukseensa muilta kuin kohdassa 1 mainitulta osin.
Sen perusteella, mitä muutoksenhakijat ovat esittäneet ja mitä asiakirjoista muuten ilmenee, asian saattamiseen muilta osin korkeimman hallinto-oikeuden ratkaistavaksi ei ole maankäyttö- ja rakennuslain 190 §:n 1 momentissa ja hallintolainkäyttölain 13 §:n 2 momentissa säädettyä valitusluvan myöntämisen perustetta.
Perustelut kohtien 1 ja 3 osalta
Poikkeamista ja muutoksenhakua koskevia säännöksiä
Maankäyttö- ja rakennuslain 1 §:n 1 momentin mukaan lain tavoitteena on järjestää alueiden käyttö ja rakentaminen niin, että siinä luodaan edellytykset hyvälle elinympäristölle sekä edistetään ekologisesti, taloudellisesti, sosiaalisesti ja kulttuurisesti kestävää kehitystä.
Maankäyttö- ja rakennuslain 171 §:n 1 momentin mukaan kunta voi erityisestä syystä hakemuksesta myöntää poikkeamisen laissa säädetystä tai sen nojalla annetusta rakentamista tai muuta toimenpidettä koskevasta säännöksestä, määräyksestä, kiellosta tai muusta rajoituksesta.
Mainitun pykälän 2 momentin mukaan poikkeamista ei kuitenkaan saa myöntää, jos se:
Haettaessa muutosta kunnan viranomaisen poikkeamista koskevaan päätökseen noudatetaan muutoksenhaussa maankäyttö- ja rakennuslain 190 §:n 6 momentin (682/2014) mukaan, mitä hallintolainkäyttölaissa säädetään.
Hallintolainkäyttölain 27 §:n 2 momentin mukaan valittaja saa valitusajan päättymisen jälkeen esittää uusia perusteita vaatimustensa tueksi, jollei asia sen johdosta muutu toiseksi.
Suomen luonnonsuojeluliiton Virtain-Ruoveden yhdistys ry:n valitusoikeus puheena olevassa poikkeamisasiassa perustuu maankäyttö- ja rakennuslain 193 §:n 1 momentin 6 kohdan erityissäännökseen. Yhdistyksen oikeutta hakea mainitun säännöksen nojalla muutosta poikkeamispäätökseen ei A:n ja B:n valituksessa ole sinänsä kyseenalaistettu. Asiassa on sen sijaan otettava heidän valituksestaan kantaa siihen, olisiko yhdistyksen valitus hallinto-oikeudessa tullut kuitenkin jättää tutkimatta siltä osin kuin valituksessa esitettyä vaatimusta poikkeamispäätöksen kumoamisesta oli perusteltu sellaisilla seikoilla, joiden ei ole katsottava liittyvän luonnon- tai ympäristönsuojeluun.
Kuten edellä selostetuista hallintolainkäyttölain muutoksenhakua koskevista yleissäännöksistä ilmenee, hallintovalitusasioissa ei ole miltään osin etukäteen rajoitettu niitä perusteita, joita vaatimusten tueksi voidaan valitusajan kuluessa esittää. Valitusajan jälkeenkin voidaan esittää uusia perusteita edellyttäen, että asia ei niiden johdosta muutu toiseksi.
Yhdistyksen valitusoikeus tässä asiassa on perustunut maankäyttö- ja rakennuslain valitusoikeutta koskevaan erityissäännökseen. Mainittu erityissäännös koskee ainoastaan valitusoikeutta. Tästä erityissäännöksestä ei siten voida johtaa rajoituksia niihin perusteisiin, joita vaatimusten tueksi voidaan esittää.
Korkein hallinto-oikeus toteaa selvyyden vuoksi, että valitusperusteiden esittämisoikeudesta on erotettava kysymys siitä, mitkä seikat ovat oikeudellisesti merkityksellisiä valituksessa esitetyn vaatimuksen menestymisen kannalta. Maankäyttö- ja rakennusasioissa kaikki muut kuin menettelyä koskevat kysymykset eivät toisaalta ole myöskään selkeästi erotettavissa luonnon- tai ympäristönsuojelun edistämiseen liittyvistä tavoitteista.
Tämän vuoksi ja kun otetaan huomioon korkeimmassa hallinto-oikeudessa esitetyt vaatimukset ja asiassa saatu selvitys, hallinto-oikeuden päätöksen lopputuloksen muuttamiseen ei ole perusteita sillä perusteella, että osa yhdistyksen valituksessa esitetyistä valitusperusteista olisi tullut jättää tutkimatta.

matches:
§ 1
§ 2
§ 6
§ 1
§ 2
§ 2
§ 5


text:
Sennheiser HD 800 - High end -kuulokkeet - Kuulokkeet - TUOTTEET - kuulemisen ja kuulonsuojauksen nettikauppa - FinFonic verkkokauppa
High end -kuulokkeet /
Sennheiserin yli 60 vuoden äänitekniikan osaaminen tiivistettynä yhteen kuulokkeeseen, jossa yhdenkään yksityiskohdan kohdalla kompromissi tai tyytyminen toiseksi parhaimpaan ei ole vaihtoehto. HD 800 on teknisen huippuosaamisen ja äänimaailman tutkimusmatkailijahenkisen seikkailunhalun fyysinen ilmentymä.
Tuotenumero: 2074
HD 800 –kuulokkeissa yhdistyvät Sennheiserin viimeisimmät kuuloketeknologian läpimurrot eri osa-alueilla määritellen uudelleen mitä referenssiluokan kuuloke todella tarkoittaa. Avaa täysin uusia äänimaailmallisia ulottuvuuksia näillä täydellisen luonnollisen hifi –kuunteluelämyksen tarjoavilla huippukuulokkeilla.
HD 800 –kuulokkeet on koottu käsin käyttäen vain parhaita mahdollisia materiaaleja ja osia. Kuuloketekniikka on rakennettu tarkkuustyönä ruostumattomasta teräksestä valmstettuun kuoreen. Kuulokepehmusteet on tehty käsin korkealuokkaisesti mikrokuitukankaasta, joka on äärimmäisen miellyttävä korville, mutta myös helppohoitoinen. Kuulokesanka ja kuuloke-elementtien kiinnitys hyödyntää viimeisintä teknologista ergonomian ja akustiikan tietoa. Teflon -eristetty kuulokejohto on suunniteltu nimenomaan HD 800 –mallia silmällä pitäen parhaan mahdollisen suorituskyvyn varmistamiseksi.
HD 800 –kuulokkeiden suunnittelu, valmistus ja viimeistely pohjautuvat kaikki samaan tavoitteeseen – täydellisisten kuulokkeiden luomiseen.
langallisten referenssikuulokkeiden uusi lippulaiva
realistinen ja luonnollinen äänikenttä minimaalisella resonanssilla
suurimmat koskaan kuulokkeissa käytetyt elementit
mikrokuidusta valmistetut käsintehdyt kuulokepehmusteet
metallinen kuulokesanka sisäisellä vaimennuselementillä
Kevlar –vahvistettu, hopeoitu OFC –kuulokejohto Teflon –eristetyllä kullatulla liittimellä

matches: HD HD HD HD HD HD