Kokouspostia yhteisen kirkkoneuvoston kokouksesta 2.4. - Oulun seurakunnat
Kokouspostia yhteisen kirkkoneuvoston kokouksesta 2.4.
3.4.2020 10.46
Oulun ev.lut. seurakuntayhtymän yhteisen kirkkoneuvoston kokous oli torstaina 2.4. klo 16.15 alkaen.
Yhteisen kirkkoneuvoston kokouksen esityslista ja mahdolliset julkiset liitteet löytyvät verkkosivuiltamme www.oulunseurakunnat.fi/paatoksenteko. Lisätietoja kustakin käsiteltävästä asiasta voitte kysyä esityslistassa näkyvältä esittelijältä. Tiedottajana kokouksessa oli viestintäjohtaja Sakari Korpi p. 040 510 2836.
Alussa lyhyesti tilinpäätöksestä. Kokouksessa tehtiin myös aloite. Se on esityksen lopussa.
Säästäminen jatkuu Oulun ev.lut. seurakunnissa
Oulun ev.lut. seurakuntien vuoden 2019 tilinpäätöksessä ylijäämä oli hieman yli 600 000 euroa. Ylijäämää kertyi monen alijäämäisen vuoden jälkeen säästötoimien vuoksi. Tänä vuonna taloudellisen tilanteen ennustetaan heikkenevän jälleen.
Verotulot kasvoivat 2,8 prosenttia ja olivat 34,3 milj. euroa. Toimintakulut olivat 32,7 milj. euroa ja kasvoivat 1,5 prosenttia. Kulut kasvoivat ensimmäistä kertaa sitten vuoden 2013, jolloin Haukiputaan, Kiimingin ja Oulunsalon seurakunnat liittyivät seurakuntayhtymään. Seurakuntayhtymässä on säästetty vuosia jäsenmäärän, toimitusten ja verotulojen laskemisen vuoksi. Mm. vajaat 40 työntekijää eli 10 % on vähennetty, kun pois lähtevien tilalle ei ole otettu ketään tilalle. Varsinkin toimisto-, hallinto- ja kiinteistöpalveluissa on työntekijöitä vähennetty. Sen sijaan mm. pappeja on palkattu lisää. Kiinteistöjä on myyty parilla miljoonalla eurolla ja huonokuntoisimmat purettu.
Investointimenot olivat 2 475 863,60 euroa. Suurin investointi oli Merenrantaleirikeskuksen rakentaminen Isoniemen leirikeskuksen tilalle Haukiputaalla.
Tänä vuonna taloustilanne tulee heikkenemään, kun seurakuntien verotulojen arvioidaan laskevan 5 %. Korona-pandemian vaikutukset ennustetaan heijastuvan seurakuntayhtymän talouteen verotulojen ja sijoitustuottojen vähenemisellä. Oulussa joudutaan siirtämään kiinteistöjen peruskorjauksia ja hillitsemään muita kuluja.
Huolellisella taloudenhoidolla taataan seurakunnan toiminta ja palvelut jatkossakin.
Oulun seurakuntayhtymä yhtymäjohtaja Pekka Asikainen, pekka.asikainen@evl.fi, p. 040 772 6066
Oulun seurakuntayhtymä talousjohtaja Arja Ahonen, arja.ahonen@evl.fi, p. 040 502 0108
Oulun yhteisen kirkkoneuvoston puheenjohtaja Niilo Pesonen, niilo.pesonen@evl.fi, p. 044 316 1584
Yhteisen kirkkoneuvoston päätökset 2.4.2020
§29 Kokoukseen osallistujat ja järjestäytymisasiat
§31 Oulun evankelis-luterilaisen seurakuntayhtymän tilinpäätös ja toimintakertomus vuodelta 2019
1. hyväksyi seurakuntayhtymän tilinpäätöksen ja toimintakertomuksen vuodelta 2019;
2. Yhteinen kirkkoneuvosto päätti yhteiselle kirkkovaltuustolle, että se hyväksyy poistoeron muutoksen, 1 377 605,43 euroa, investointivarausten purkamisen, 1 572 416,17 euroa, ja tekee uuden investointivarauksen, 5 000 000 euroa Intiön kappelin peruskorjausta varten. Investointivaraus ei kasvata Intiön kappelin kustannusarviota, joka on 5 900 000 euroa. Hankkeelle varataan lisäksi 900 000 euroa määrärahaa talousarvion investointiosassa.
3. totesi, että seurakuntayhtymän tilinpäätös osoittaa 612 327,70 euroa ylijäämää;
4. päätti esittää yhteiselle kirkkovaltuustolle, että seurakuntayhtymän tilikauden ylijäämä 612 327,70 euroa siirretään tilikauden yli-/alijäämätilille;
5. hyväksyi Oulun, Haukiputaan, Kiimingin ja Oulunsalon hautainhoitorahastojen vuoden 2019 tilinpäätökset;
6. totesi, että Oulun hautainhoitorahaston tilinpäätös osoittaa ylijäämää 581 199,91euroa, Haukiputaan hautainhoitorahaston tilinpäätös ylijäämää 34 184,35 euroa, Kiimingin hautainhoitorahaston tilinpäätös ylijäämää 6 451,16 euroa ja Oulunsalon hautainhoitorahaston tilinpäätös ylijäämää 9 716,67 euroa;
7. päätti esittää yhteiselle kirkkovaltuustolle, että Oulun, Haukiputaan, Kiimingin ja Oulunsalon hautainhoitorahastojen tilikauden ylijäämät siirretään tilikauden yli-/alijäämätileille;
8. allekirjoitti tilinpäätöksen ja toimintakertomuksen vuodelta 2019 ja
9. lähetti tilinpäätökset seurakuntayhtymän tilintarkastajan tarkastettavaksi.
§32 Avustukset 2020
Yhteinen kirkkoneuvosto päätti, että vuoden 2020 avustuksia myönnetään taulukoissa 1-3 esitetyllä tavalla. Jakamatta jää 2 000 euroa muihin kirkollisiin tarkoituksiin.
§33 Uusi rahankeräyslaki
Yhteinen kirkkoneuvosto päätti, että
◦Oulun seurakuntayhtymässä järjestetään rahankeräys varojen hankkimiseksi diakonisen avustustoiminnan rahoittamiseen
◦seurakuntayhtymän yhtymän johdon yksikkö tekee rahankeräyslupahakemuksen Poliisihallitukselle ja pienkeräysilmoituksen Oulun poliisilaitokselle
◦seurakuntayhtymän talous- ja tukipalvelut hoitaa keräysvarojen hallinnoinnin (rahankeräystili, kirjanpito, projektinumero, tilausnumero) ja valvonnan
◦talous- ja tukipalvelut seuraa aktiivisesti pienkeräyksen keräystuoton kertymistä, ettei se ylitä 10 000 euroa
◦talous- ja tukipalvelut antaa poliisilaitokselle pienkeräystilityksen viimeistään kahden kuukauden kuluttua pienkeräyksen päättymisestä
◦talous- ja tukipalvelut antaa vuosittain Poliisihallitukselle lain mukaisen vuosi-ilmoituksen
◦talous- ja tukipalvelut antaa vuosittain Poliisihallitukselle lain mukaisen vuosisuunnitelman
◦talous- ja tukipalvelut koordinoi pienkeräystilityksessä, vuosi-ilmoituksessa ja vuosisuunnitelmassa tarvittavien tietojen keräämisen seurakunnista ja seurakuntayhtymän palveluyksiköistä.
§35 Pandemia, Pidättäytyminen uusien haudanhoitosopimusten tekemisestä
Yhteinen kirkkoneuvosto päätti että:
1.Uusista haudanhoitosopimuksista, joista ei vielä ole lähetetty tarjouslaskua haudan hoidosta vastaavalle, pidättäydytään määräajaksi 31.5.2020 saakka.
2.Määräajan kuluessa selvitetään mahdollisuudet ottaa uusia haudanhoitoja vastaan kesälle 2020 huomioiden viranomaistahojen koronavirus- pandemiaan liittyvät määräykset ja ohjeet.
3.Jo tehtyjen hoitosopimusten suhteen toimitaan Oulun seurakuntayhtymän yleisten haudanhoitosopimusten ehtojen (1.1.2013) mukaisesti, jossa on tarvittava force majeure -lauseke ylivoimaiselle esteelle.
§36 Pyhän Tuomaan kirkko peruskorjaus, tarveselvitystyöryhmän asettaminen
1.asetti Pyhän Tuomaan kirkon peruskorjaus -tarveselvitystyöryhmän. Puheenjohtajaksi nimetään kiinteistöjohtaja. Jäseniksi nimetään Tuiran seurakunnan kirkkoherra, ulkopuoliseksi asiantuntijaksi arkkitehti Anja Röpelinen, kiinteistötoimen johtokunnan edustajaksi toimitusjohtaja Jarmo Husso, työntekijöiden edustajaksi Anna-Leena Häkkinen ja sihteeriksi kiinteistösihteeri
2.nimesi edustajakseen työryhmään arkkitehti Jari Heikkilän.
§37 Intiön kappeli peruskorjaus, tarveselvitystyöryhmän asettaminen
1.asetti Intiön kappeli peruskorjaus -tarveselvitystyöryhmän. Puheenjohtajaksi nimetään kiinteistöjohtaja. Jäseniksi nimetään tuomiorovasti, hautaustoimen päällikkö, kiinteistötoimen johtokunnan edustajaksi rakennusinsinööri Kyösti Asikainen, työntekijöiden edustajaksi Sari Hirsikorpi ja sihteeriksi kiinteistösihteeri;
2.nimesi edustajakseen työryhmään erkkitehti Esa Kaupin
§38 As Oy Oulun Caritas-koti, ruoanvalmistuskeittiön peruskorjaus, toteutussuunnitelmat, rakentamispäätös ja määräraha
1.hyväksyi As Oy Oulun Caritas-kodin ruoanvalmistuskeittiön peruskorjauksen toteutussuunnitelmat, kustannusarvio 450.000 euroa (sis. alv 24 %);
2.päätti käyttää Kirkkohallituksen seurakuntien ja seurakuntayhtymien sekä kirkkohallituksen hallinnosta poikkeusoloissa antaman väliaikaisen määräyksen (Kirkon säädöskokoelma Nro 131) mukaista päätösvaltaa ja tekee rakentamispäätöksen sekä myöntää hankkeelle kustannusarvion mukaisen määrärahan 450.000 euroa (sis. alv 24 %);
3.päätti saattaa rakentamista ja määrärahaa koskevan päätöksen yhteisen kirkkovaltuuston päätettäväksi mahdollisimman pian sitten, kun valtuusto taas pystyy kokoontumaan.
§39 Jääli 564-409-59-209 ja Jääli 564-409-158-34, vaihtokirja, Oulun kaupunki
Yhteinen kirkkoneuvosto päätti käyttää Kirkkohallituksen seurakuntien ja seurakuntayhtymien sekä kirkkohallituksen hallinnosta poikkeusoloissa antaman väliaikaisen määräyksen (Kirkon säädöskokoelma Nro 131) mukaista päätösvaltaa ja
1.hyväksyi vaihtokirjan: Jäälin seurakuntatalo 564-409-59-209 noin 478 m2 suuruinen alue ja Jääli 564-409-158-34 noin 481 m2 suuruinen alue, välirahaa ei tule maksettavaksi;
2.valtuutti yhtymäjohtajan tekemään pieniä muutoksia vaihtokirjaan: Jäälin seurakuntatalo 564-409-59-209, Jääli564-409-158-34;
3.valtuutti yhtymäjohtajan allekirjoittamaan vaihtokirjan Jäälin seurakuntatalo 564-409-59-209 ja Jääli 564-409-158-34;
4.päätti alistaa asian kirkkohallituksen vahvistettavaksi.
§40 Johtavan sairaalasielunhoitajan viran täyttäminen, sijoituspaikkana seurakuntatyön erityispalvelut
Valittiin Juha Kyllönen
§41 Viestintäasiantuntijan pysyväisluonteisen työsuhteen täyttäminen, sijoituspaikkana viestintäpalvelut
Valittiin Virpi Mäkitalo
§42 Seurakuntasihteerin pysyväisluonteisen työsuhteen haettavaksi julistaminen, sijoituspaikkana seurakuntatyön erityispalvelut
Julistettiin haettavaksi.
§43 Palvelusihteerin pysyväisluonteisen työsuhteen täyttäminen, sijoituspaikkana henkilöstöpalvelut
Valittiin Elisa Majala, varalle Heidi Pitkänen
§44 Niko Saarisen palkkaaminen määräaikaiseksi it-tukihenkilöksi
Valittiin määräaikaiseksi Niko Saarinen ajalle 20.4. - 1.1.2020
§45 Soittokunnan toiminnanohjaaja Johanna Karin irtisanoutuminen
§46 Oulun seurakuntayhtymän ja tietosuojan sopimusseurakuntien tietotilinpäätös 2019
§47 Yhteisen kirkkoneuvoston edustajien valinta seurakuntatyön erityispalvelujen johtokuntaan ja palkkatyöryhmään
1.valitsi yhteisen kirkkoneuvoston edustajaksi seurakuntatyön erityispalvelujen johtokuntaan jäljellä olevaksi toimikaudeksi (2020) Eeva Poukeen
2.valitsiyhteisen kirkkoneuvoston edustajaksi palkkatyöryhmään jäljellä olevaksi toimikaudeksi (2020) Eeva Poukeen
§48 Valtuustoaloite: Yleisö-WC Oulujoen hautausmaalle
Yhteinen kirkkoneuvosto päätti siirtää asian kiinteistöpalveluille valmisteltavaksi.
§49 Viranhaltijapäätökset
§50 Yhteisen kirkkovaltuuston kokouksen 25.2.2020 päätösten täytäntöönpano
§ Alla oleva valtuustoaloite (LISÄASIANA) merkittiin tiedoksi ja lähetettiin seurakuntatyön erityispalveluihin valmisteltavaksi
Marjo Kemppainen VALTUUSTOALOITE 14.4.2020
OULUN SEURAKUNTAYHTYMÄN ERITYISDIAKONIAN DOM SECOND HAND-YRITYKSEN TOIMINNAN TURVAAMINEN JA KEHITTÄMINEN
Oulun tuomiokirkkoseurakunnassa vuonna 2014 perustettu, vuoteen 2018 testamenttivaroin rahoitettu DOM second hand-hanke siirtyi vuonna 2018 seurakuntayhtymän erityisdiakonian alle vuoteen 2020 saakka. Toimintarahat ja kahden osa-aikaisen työntekijän ovat tulleet Tuomiokirkkoseurakunnan testamenttivaroista. Koska DOMin rahoitus loppuu 2020 lopussa, on vaarana, että myös koko sen toiminta loppuu.
Seurakuntatyön erityispalveluiden johtokunnan jäsenet sekä varajäsenet; Marjo Kemppainen (pj), Hannele Kurkela, Sisko Kuumola-Liimatta. Roy Mattson (vp) Kaarina Pajulampi, Juhani Pitkälä, Kalle Pyky, Mervi Lepojärvi, Päivi Tuomivaara, Martti Hannula, Hannu Rahikainen, Pirjo Bastman, Ann-Maria Raatikainen ja Mikko Jämsä arvostavat DOMin kaltaista, kirkon piirissä hyvän tekemistä ja kestävää kehitystä harjoittavaa ”kivijalkayritystä” ja yrityksen esillä olemista. Sen vuoksi johtokunnan jäsenet ja varajäsenet pitävät tärkeänä, että Oulun seurakuntayhtymä laatii pitkäjänteisen ja pysyvän suunnitelman DOMin tulevaisuuden turvaamiseksi ja toiminnan kehittämiseksi. Tämä suunnitelma edellyttää mm. toiminnanjohtajan viran perustamisen, joka sisältää DOMin konseptin kehittämisen ja toteuttamisen, osa-aikaisen työntekijän palkkaamisen ja uusien, esteettömien tilojen mahdollistamisen ja käyttöönoton.
Me allekirjoittaneet, Seurakuntatyön erityispalveluiden johtokunnan jäsenistä ja varajäsenistä koostuvat kirkkovaltuutetut: Marjo Kemppainen (Elävä seurakunta – lähellä ihmistä), Roy Mattson (Elävä seurakunta – lähellä ihmistä), Kaarina Pajulampi (Katse), Juhani Pitkälä (Kristillisten perusarvojen puolesta), Kalle Pyky (Katse), Mervi Lepojärvi (Elävä seurakunta – lähellä ihmistä) ja Martti Hannula (Toimivat seurakuntalaiset), johtokunnan kaikkien jäsenten ja varajäsenten myötävaikutuksella esitämme Oulun evankelis-luterilaisen seurakuntayhtymän kirkkovaltuustolle, että se laatii pitkäjänteisen ja pysyvän suunnitelman DOMin toiminnan tulevaisuuden turvaamiseksi ja toiminnan kehittämiseksi, sekä päättää toiminnanjohtajan viran perustamisesta sisältäen DOMin konseptin kehittämisen ja toteuttamisen, osa-aikaisen työntekijän palkkaamisen, sekä uusien, esteettömien tilojen mahdollistamisen ja käyttöönoton. (Huom! Valtuutettujen fyysinen allekirjoitus ei ole ollut mahdollista koronaepidemiasta johtuen. Valtuutetut ovat myöntäneet sähköpostitse Seurakuntatyön erityispalveluiden johtokunnan puheenjohtajalle luvan käyttää nimeään ko. aloitteessa.)
Seurakuntatyön erityispalveluiden johtokunta hyväksyi Seurakuntatyön erityispalveluiden toimintakertomuksen 2019 kokouksessaan 19.2.2020. Tämän esityksen/aloitteen perusteina on käytetty DOMin toiminta-ajatusta, tehtäviä ja tavoitteita, jotka on kirjattu ko. toimintakertomuksen sivuille 18-20 (LIITE 1) sekä toiminnanohjaaja Mari Tuokkolan 25.2 pidetystä Valtuustoseminaarin alustuspuheenvuorosta:
•Toiminta pohjautuu kirkon ideologiaan luomakunnan varjelemisesta ja lähimmäisen auttamisesta.
•Yhteisö, jossa kerätään rahaa hyväntekeväisyyteen myyntitoiminnan kautta. Toiminta on kokonaisuudessaan tuottanut 167 397 euroa, joka on lahjoitettu Oulun alueen tarvitsijoille ja ulkomaanapuun.
•Seurakuntalaisilla on mahdollisuus vaikuttaa keräyskohteen valintaan.
•Osa tuotoista kerätään säännöllisesti Oulun seurakuntayhtymän seurakuntien diakoniatyölle, osa diakoniatyön Erityispalveluiden kautta jaettavaksi vähävaraisille joulun alla ja osasta päättävät asiakkaat.
•Tavoittaa eri-ikäisiä ihmisiä; myös kirkosta etäällä olevia nuoria
•Tarjoaa mahdollisuuden seurakuntien vapaaehtoistoimijoille
•Muita toimintoja: papin vierailut ja läsnäolo (Mahdollisuus papin kohtaamiselle ja hengellisille keskuteluille), Dom-teatteriryhmä, hemmotteluhetkikotikäyntejä jne.
•Asiakaskunta lisääntynyt merkittävästi: suunnitelmissa uudenlaisten, innovatiivisten seurakuntatoimintojen ja yhteistyökumppaneiden etsiminen ja esim. sivupisteen avaaminen, jolla nähdään olevan omalta osaltaan merkitystä mm. maaseudun elävöittämiseksi ja työttömän väestönosan aktivoimiseksi.
•Rahoittaa itse toimintansa 2-3 vuoden sisällä
Oulussa 1.4.2020


text:
18 päivänä syyskuuta 2019 (*)
Ennakkoratkaisupyyntö – Asetus (EU) N:o 1215/2012 – Tuomioistuimen toimivalta siviili- ja kauppaoikeuden alalla – Soveltamisala – 1 artiklan 2 kohdan b alakohta – Konkurssi, maksukyvyttömän yrityksen tai muun oikeushenkilön selvitysmenettely, akordi tai muu niihin rinnastettava menettely ei kuulu asetuksen soveltamisalaan – Kanne saatavan vahvistamiseksi, jotta se voidaan ilmoittaa maksukyvyttömyysmenettelyssä – Asetuksen (EY) N:o 1346/2000 soveltaminen – 41 artikla – Saatavaa koskevan ilmoituksen sisältö – Maksukyvyttömyyttä koskeva päämenettely ja sekundäärimenettely – Vireilläolo ja toisiinsa liittyvät kanteet – Asetuksen N:o 1215/2012 29 artiklan 1 kohdan analogista soveltamista ei voida hyväksyä
Asiassa C‑47/18,
jossa on kyse SEUT 267 artiklaan perustuvasta ennakkoratkaisupyynnöstä, jonka Oberlandesgericht Wien (Wienin osavaltion ylioikeus, Itävalta) on esittänyt 17.1.2018 tekemällään päätöksellä, joka on saapunut unionin tuomioistuimeen 26.1.2018, saadakseen ennakkoratkaisun asiassa
Stephan Riel, Alpine Bau GmbH:n selvittäjänä,
toimien kokoonpanossa: jaoston puheenjohtaja J.‑C. Bonichot, varapresidentti R. Silva de Lapuerta (esittelevä tuomari) sekä tuomarit C. Toader, A. Rosas ja M. Safjan,
– Skarb Państwa Rzeczypospolitej Polskiej – Generalny Dyrektor Dróg Krajowych i Autostrad, edustajanaan A. Freytag, Rechtsanwalt
– Riel, joka toimii Alpine Bau GmbH:n selvittäjänä, edustajanaan S. Riel, Rechtsanwalt,
– Espanjan hallitus, asiamiehenään M. Sampol Pucurull,
– Sveitsin hallitus, asiamiehenään M. Schöll,
kuultuaan julkisasiamiehen 4.4.2019 pidetyssä istunnossa esittämän ratkaisuehdotuksen,
1 Ennakkoratkaisupyyntö koskee tuomioistuimen toimivallasta sekä tuomioiden tunnustamisesta ja täytäntöönpanosta siviili- ja kauppaoikeuden alalla 12.12.2012 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) N:o 1215/2012 (EUVL 2012, L 351, s. 1) 1 artiklan 2 kohdan b alakohdan ja 29 artiklan 1 kohdan sekä maksukyvyttömyysmenettelyistä 29.5.2000 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 1346/2000 (EYVL 2000, L 160, s. 1) 41 artiklan tulkintaa.
2 Tämä pyyntö on esitetty asiassa, jossa ovat vastakkain Skarb Panstwa Rzeczypospolitej Polskiej – Generalny Dyrektor Dróg Krajowych i Autostrad (Puolan tasavallan valtiokonttori – Maanteiden ja moottoriteiden osaston pääjohtaja) ja Stephan Riel, joka toimii selvittäjänä Itävallassa Alpine Bau GmbH:ta vastaan aloitetussa maksukyvyttömyyttä koskevassa päämenettelyssä, ja joka koskee saatavien vahvistamiseksi nostettua kannetta.
3 Asetuksen N:o 1215/2012 1 artiklassa säädetään seuraavaa:
b) konkurssiin, maksukyvyttömän yrityksen tai muun oikeushenkilön selvitysmenettelyyn, akordiin tai muihin niihin rinnastettaviin menettelyihin;
4 Tämän asetuksen 29 artiklan sanamuoto on seuraava:
”1. Jos eri jäsenvaltioiden tuomioistuimissa nostetaan samojen asianosaisten välillä samaa asiaa koskevia kanteita, muiden tuomioistuinten kuin sen, jossa kanne on ensin nostettu, on omasta aloitteestaan keskeytettävä asian käsittely, kunnes on todettu, että tuomioistuin, jossa kanne on ensin nostettu, on toimivaltainen, sanotun kuitenkaan rajoittamatta 31 artiklan 2 kohdan säännösten soveltamista.
3. Kun on todettu, että tuomioistuin, jossa kanne on ensin nostettu, on toimivaltainen, muiden tuomioistuinten on jätettävä asia tutkimatta.”
5 Mainitun asetuksen 30 artiklan sanamuoto on seuraava:
”1. Jos eri jäsenvaltioiden tuomioistuimissa vireillä olevat kanteet liittyvät toisiinsa, muu tuomioistuin kuin se, jossa kanne on ensin nostettu, voi keskeyttää asian käsittelyn.
6 Asetuksen N:o 1346/2000 johdanto-osan 2, 6, 8, 12, 18, 19 ja 21 perustelukappaleessa todetaan seuraavaa:
”(2) Sisämarkkinoiden moitteeton toiminta edellyttää rajat ylittävien maksukyvyttömyysmenettelyjen tehokasta ja tehollista toimintaa, ja tämän asetuksen antaminen on tarpeen, jotta saavutettaisiin kyseinen tavoite – –
(6) Tässä asetuksessa olisi suhteellisuusperiaatteen mukaisesti rajoituttava säätämään toimivallasta aloittaa maksukyvyttömyysmenettely ja tehdä päätöksiä, jotka johtuvat välittömästi maksukyvyttömyysmenettelystä ja jotka liittyvät siihen läheisesti. Lisäksi tässä asetuksessa olisi säädettävä niin ikään mainitun periaatteen mukaisesti kyseisten päätösten tunnustamisesta ja sovellettavasta laista.
(8) Jotta saavutettaisiin rajat ylittäviä vaikutuksia omaavien maksukyvyttömyysmenettelyjen tehokkuuden parantamistavoite, on tarpeen ja aiheellista, että tuomioistuimen toimivaltaa, päätösten tunnustamista ja sovellettavaa lakia tällä alalla koskevat säännökset sisällytettäisiin yhteisön säädökseen, joka on velvoittava ja jäsenvaltioissa sellaisenaan sovellettavissa.
(12) Tässä asetuksessa mahdollistetaan päämenettelyn aloittaminen siinä jäsenvaltiossa, jossa velallisen pääintressien keskus sijaitsee. Tämä menettely on vaikutuksiltaan yleinen ja pyrkii käsittämään velallisen koko omaisuuden. Eri intressien suojaamiseksi tässä asetuksessa sallitaan sekundäärimenettelyn aloittaminen rinnakkain päämenettelyn kanssa. Sekundäärimenettely voidaan aloittaa siinä jäsenvaltiossa, jossa velallisella on toimipaikka. Sekundäärimenettelyn vaikutukset rajoittuvat kyseisen valtion alueella sijaitsevaan velallisen omaisuuteen. Päämenettelyn ja sekundäärimenettelyjen yhteensovittamista koskevat pakottavat säännökset tyydyttävät yhtenäisyyden tarpeen yhteisössä.
(18) Tässä asetuksessa ei rajoiteta oikeutta hakea päämenettelyn tultua aloitetuksi maksukyvyttömyysmenettelyn aloittamista siinä jäsenvaltiossa, jossa velallisella on toimipaikka. Päämenettelyn selvittäjä tai muu henkilö, joka kyseisen jäsenvaltion kansallisen lain mukaan on toimivaltainen, voi pyytää sekundäärimenettelyn aloittamista.
(19) Sekundäärimenettelyt voivat paikallisten etujen suojaamisen ohella palvella eri tarkoituksia. Voi esiintyä tapauksia, joissa velallisen omaisuus on liian hankalaa hallinnoida yhtenä kokonaisuutena tai joissa erot asianomaisten oikeusjärjestelmien välillä ovat niin suuria, että aloitusvaltion lain vaikutusten ulottamisesta muihin jäsenvaltioihin, joissa varoja sijaitsee, saattaa aiheutua vaikeuksia. Tämän vuoksi päämenettelyn selvittäjä voi hakea sekundäärimenettelyn aloittamista, jos omaisuuden tehokas hallinnointi sitä vaatii.
(21) Jokaisella velkojalla olisi riippumatta siitä, missä velkojan asuin- tai kotipaikka taikka sääntömääräinen kotipaikka sijaitsee yhteisössä, oltava oikeus ilmoittaa saatavansa jokaisessa yhteisössä vireillä olevassa velallisen omaisuutta koskevassa maksukyvyttömyysmenettelyssä. – –”
7 Tämän asetuksen 3 artiklan sanamuoto on seuraava:
”1. Sen jäsenvaltion tuomioistuin, jossa velallisella on pääintressien keskus, on toimivaltainen aloittamaan maksukyvyttömyysmenettelyn. Yhteisön ja muun oikeushenkilön pääintressien keskuksen katsotaan sijaitsevan siinä valtiossa, jossa oikeushenkilöllä on sääntömääräinen kotipaikka, jollei muuta näytetä.
2. Jos velallisen pääintressien keskus sijaitsee jäsenvaltiossa, muun jäsenvaltion tuomioistuin on toimivaltainen aloittamaan maksukyvyttömyysmenettelyn vain, jos velallisella on toimipaikka tässä jäsenvaltiossa. Tällaisen menettelyn vaikutukset rajoittuvat viimeksi mainitussa jäsenvaltiossa sijaitsevaan velallisen omaisuuteen.
3. Jos maksukyvyttömyysmenettely on aloitettu 1 kohdan nojalla, myöhemmin 2 kohdan nojalla aloitettava menettely on sekundäärimenettely. Tällaisen menettelyn on oltava likvidaatiomenettely.
8 Mainitun asetuksen 4 artiklassa säädetään seuraavaa:
”1. Jollei tässä asetuksessa toisin säädetä, maksukyvyttömyysmenettelyyn ja sen vaikutuksiin sovelletaan sen jäsenvaltion lakia, jossa menettely on alkanut, jäljempänä ’menettelyn aloitusvaltio’.
2. Menettelyn aloittamisen edellytykset, menettelyn kulku sekä menettelyn päättäminen määräytyvät menettelyn aloitusvaltion lain mukaan. Sen mukaan määräytyy erityisesti:
h) saatavien ilmoittaminen, todistaminen ja hyväksyminen;
9 Saman asetuksen 27 artiklan sanamuoto on seuraava:
”Jos jäsenvaltion toimivaltaisen tuomioistuimen aloittama 3 artiklan 1 kohdassa tarkoitettu maksukyvyttömyysmenettely tunnustetaan toisessa jäsenvaltiossa (päämenettely), voi 3 artiklan 2 kohdan mukaan toimivaltainen toisen jäsenvaltion tuomioistuin aloittaa sekundäärimenettelyn ilman, että velallisen maksukyvyttömyyttä tutkitaan tässä toisessa valtiossa. – – Menettelyn vaikutukset rajoittuvat siihen velallisen omaisuuteen, joka sijaitsee kyseisessä jäsenvaltiossa.”
10 Asetuksen N:o 1346/2000 31 artiklassa säädetään seuraavaa:
”1. Jollei tietojen salassapitoa koskevista säännöksistä muuta johdu, päämenettelyn ja sekundäärimenettelyn selvittäjillä on keskinäinen tietojenantovelvollisuus. Heidän on viipymättä annettava toisilleen tieto sellaisesta seikasta, jolla voi olla merkitystä toisessa menettelyssä, ja erityisesti siitä, missä vaiheessa saatavien ilmoittaminen ja tutkiminen on, sekä myös menettelyn päättämiseen tähtäävistä toimenpiteistä.
2. Jollei näihin menettelyihin sovellettavista säännöksistä muuta johdu, päämenettelyn ja sekundäärimenettelyn selvittäjien on oltava yhteistyössä keskenään.
11 Kyseisen asetuksen 39 artiklassa säädetään seuraavaa:
”Velkojalla, jolla on asuin- tai kotipaikka taikka sääntömääräinen kotipaikka muussa jäsenvaltiossa kuin menettelyn aloitusvaltiossa, mukaan lukien jäsenvaltion veroviranomaiset ja sosiaaliturvaviranomaiset, on oikeus ilmoittaa vaatimuksensa kirjallisesti maksukyvyttömyysmenettelyssä.”
12 Mainitun asetuksen 40 artiklan sanamuoto on seuraava:
”1. Kun maksukyvyttömyysmenettely on alkanut jäsenvaltiossa, sen valtion toimivaltaisen tuomioistuimen tai tämän määräämän selvittäjän on viipymättä toimitettava tästä ilmoitus niille tunnetuille velkojille, joilla on asuinpaikka tai kotipaikka taikka sääntömääräinen kotipaikka toisessa jäsenvaltiossa.
2. Tässä ilmoituksessa, joka on toimitettava erikseen kullekin velkojalle, on mainittava erityisesti määräajat, seuraamukset niiden laiminlyönnistä, se toimielin tai viranomainen, joka ottaa vastaan ilmoitukset saatavista, sekä muut määrätyt toimenpiteet. Siitä on käytävä ilmi myös, onko velkojan ilmoitettava saatava, joka on etuoikeutettu tai jonka vakuutena on esineoikeus.”
13 Saman asetuksen 41 artiklassa säädetään seuraavaa:
”Velkojan on toimitettava jäljennökset niistä asiakirjoista, jos sellaisia on, jotka ovat todisteena hänen saatavastaan[,] ja ilmoitettava saatavansa laatu, saatavan syntymisen ajankohta ja määrä, vetoaako hän saatavansa osalta etuoikeuteen, esinevakuusoikeuteen tai omistuksenpidätykseen sekä mitä omaisuutta se oikeus koskee, johon hän vetoaa.”
14 Asetuksen 1346/2000 42 artiklan sanamuoto on seuraava:
”1. Edellä 40 artiklassa tarkoitetut ilmoitukset on toimitettava menettelyn aloitusvaltion virallisella kielellä tai jollakin sen virallisista kielistä. Sitä varten on käytettävä lomaketta, jonka otsikkona on ’Kehotus saatavan ilmoittamiseen. Noudatettavat määräajat’ kaikilla Euroopan unionin toimielinten virallisilla kielillä.
2. Velkoja, jolla on asuinpaikka tai kotipaikka taikka sääntömääräinen kotipaikka muussa jäsenvaltiossa kuin menettelyn aloitusvaltiossa, voi toimittaa ilmoituksensa tämän muun valtion virallisella kielellä tai jollakin sen virallisista kielistä. Tällöin saatavaa koskevan ilmoituksen otsikkona on kuitenkin oltava ’Saatavaa koskeva ilmoitus’ menettelyn aloittamisvaltion virallisella kielellä tai jollakin sen virallisista kielistä. Lisäksi velkojalta voidaan vaatia käännös menettelyn aloittamisvaltion virallisella kielellä tai jollakin sen virallisista kielistä.”
15 Maksukyvyttömyysmenettelystä annetun liittovaltion lain (Bundesgesetz über das Insolvenzverfahren, Insolvenzordnung), sellaisena kuin sitä sovelletaan pääasiassa (jäljempänä IO), 102 §:ssä säädetään seuraavaa:
”Maksukyvyttömyysmenettelyn velkojien on vaadittava saataviaan maksukyvyttömyysmenettelyssä seuraavien säännösten mukaisesti silloinkin, kun niitä koskeva oikeusriita on vireillä.”
16 IO:n 103 §:n 1 momentissa säädetään seuraavaa:
”Ilmoituksessa on esitettävä saatavan määrä ja tosiseikat, joihin se perustuu, sekä vaadittu etuoikeusasema ja todisteet, jotka väitetyn saatavan tueksi voidaan toimittaa.”
17 IO:n 110 §:n 1 momentin sanamuoto on seuraava:
”Velkojat, joiden saatavien oikeellisuus tai etuoikeusasema jää riidanalaiseksi, voivat nostaa kanteen saatavien toteamiseksi, siltä osin kuin riitauttaminen on mahdollista, nostamalla kanteen kaikkia saatavan kiistäneitä tahoja vastaan – –. Kanteessa esitetyt vaatimukset voivat perustua ainoastaan ilmoituksessa ja saatavien todentamista käsittelevässä istunnossa esitettyyn perusteeseen eikä niiden määrä voi ylittää tällöin vaadittua.”
18 Pääasian valittaja, joka vastaa Puolan valtiollisen tieverkon hallinnoinnista, antoi julkisten tarjouskilpailujen tuloksena Alpine Baun tehtäväksi toteuttaa useita tienrakennushankkeita Puolassa. Kyseisiä hankkeita koskevat sopimukset sisälsivät yksityiskohtaisia lausekkeita vahingonkorvauksista, joita toteutuksen myöhästymisestä olisi maksettava.
19 Itävallassa aloitettiin 19.6.2013 Alpine Baun omaisuutta koskeva saneerausmenettely, ja Stephan Riel nimettiin kyseisen yhtiön selvittäjäksi.
20 Menettely muutettiin 4.7.2013 ”konkurssimenettelyksi”. Seuraavana päivänä annettiin Handelsgericht Wienin (Wienin kauppatuomioistuin, Itävalta) päätöksen mukaisesti maksukyvyttömyysmenettelyjen luettelossa tiedoksi, että kyseessä on asetuksessa N:o 1346/2000 tarkoitettu päämenettely.
21 Puolassa aloitettiin Sąd Rejonowy Poznań-Stare Miasto w Poznaniussa (Poznań-Stare Miaston piirioikeus, Puola) Alpine Baun omaisuutta koskeva sekundäärimenettely.
22 Pääasian valittaja ilmoitti saatavia 16.8.2013 ja 22.6.2016 Itävallassa aloitetussa päämenettelyssä sekä 16.5.2014 ja 16.6.2015 Puolassa aloitetussa sekundäärimenettelyssä.
23 Stephan Riel, joka määrättiin selvittäjäksi päämenettelyssä Itävallassa, ja sekundäärimenettelyssä Puolassa määrätty selvittäjä kiistivät suurimman osan näin ilmoitetuista saatavista.
24 Pääasian valittaja nosti 1.4.2015 Puolassa kanteen, jossa vaadittiin 309 663 865 Puolan zlotyn (PLN) (noin 73 898 402 euron) suuruisen saatavan vahvistamista.
25 Pääasian valittaja nosti 31.10.2016 myös Handelsgericht Wienissä kanteen 64 784 879,43 euron suuruisen saatavan vahvistamiseksi ja vaati asetuksen N:o 1215/2012 29 ja 30 artiklan nojalla, että asian käsittely keskeytetään, kunnes saatavien todentamisesta Puolassa vireillä olevassa menettelyssä on annettu lainvoimainen ratkaisu.
26 Handelsgericht Wien hylkäsi pääasian valittajan kanteen 25.7.2017 antamallaan osatuomiolla 265 132,81 euron osalta ottamatta kantaa asian käsittelyn keskeyttämistä koskevaan vaatimukseen.
27 Pääasian valittaja haki tuomioon muutosta Oberlandesgericht Wienissä (Wienin osavaltion ylioikeus, Itävalta) vedoten muun muassa siihen, että Handelsgericht Wien teki menettelyvirheen, kun se kieltäytyi keskeyttämästä asian käsittelyä vastoin asetuksen N:o 1215/2012 29 artiklaa.
28 Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin kysyy ensinnäkin, kuuluuko sen käsiteltävänä oleva valitus saatavan vahvistamiseksi asetuksen N:o 1215/2012 vai asetuksen N:o 1346/2000 soveltamisalaan.
29 Toiseksi se pohtii, sovelletaanko asetuksessa N:o 1215/2012 säädettyjä vireilläolosääntöjä mahdollisesti analogisesti silloin, kun sovelletaan asetusta N:o 1346/2000.
30 Kolmanneksi se on epävarma niiden vaatimusten ulottuvuudesta, joista asetuksen N:o 1346/2000 41 artiklassa säädetään jäsenvaltioon sijoittautuneiden velkojien saatavia koskevien ilmoitusten sisällön osalta.
31 Oberlandesgericht Wien on täten päättänyt lykätä asian käsittelyä ja esittää unionin tuomioistuimelle seuraavat ennakkoratkaisukysymykset:
”1) Onko asetuksen N:o 1215/2012 1 artiklan 2 kohdan b alakohtaa tulkittava siten, että Itävallan oikeuden mukainen kanne saatavan vahvistamiseksi maksukyvyttömyysmenettelyssä koskee [kyseisessä säännöksessä] tarkoitettua maksukyvyttömyyttä eikä se siten kuulu asetuksen aineelliseen soveltamisalaan?
2) (Jos ensimmäiseen kysymykseen vastataan myöntävästi:)
Onko [asetuksen N:o 1215/2012] 29 artiklan 1 kohtaa sovellettava analogisesti asetuksen N:o 1346/2000 soveltamisalaan kuuluviin liitännäismenettelyihin?
3) (Jos ensimmäiseen kysymykseen vastataan kieltävästi tai toiseen kysymykseen vastataan myöntävästi:)
Onko asetuksen N:o 1215/2012 29 artiklan 1 kohtaa tulkittava siten, että kyseessä on samojen asianosaisten välillä nostettu samaa asiaa koskeva kanne, jos velkoja – valittaja –, joka on esittänyt Itävallassa vireillä olevassa maksukyvyttömyyttä koskevassa päämenettelyssä ja Puolassa vireillä olevassa maksukyvyttömyyttä koskevassa sekundäärimenettelyssä (olennaisin osin) samansisältöisen vaateen, jonka selvittäjä on kummassakin menettelyssä (pääosin) kiistänyt, nostaa ensin Puolassa sekundäärimenettelyn selvittäjää vastaan ja sen jälkeen Itävallassa päämenettelyn selvittäjää – vastapuoli – vastaan kanteet, joissa vaaditaan toteamaan tietynsuuruisten maksukyvyttömyysvaateiden olemassaolo?
4) Onko asetuksen N:o 1346/2000 41 artiklaa tulkittava siten, että ’saatavan laadun, saatavan syntymisen ajankohdan ja määrän’ ilmoittamista koskeva vaatimus täyttyy, jos velkoja – valittaja –, jonka kotipaikka on jossain muussa jäsenvaltiossa kuin siinä, jossa menettely on aloitettu, päämenettelyssä – kuten käsiteltävässä asiassa –
a) ilmoittaa saatavastaan pelkästään sen konkreettisen määrän muttei määritä saatavan syntymisen ajankohtaa (esimerkiksi ’alihankkijayrityksen JSV Slawomir Kubican saatavana tietöiden suorittamisesta’)
b) ei ilmoita itse ilmoituksessa saatavan syntymisen ajankohtaa, mutta se on johdettavissa saatavaa koskevan ilmoituksen liitteistä (esimerkiksi esitetyssä laskussa olevasta päivämäärästä)?
5) Onko [asetuksen N:o 1346/2000] 41 artiklaa tulkittava siten, ettei se ole esteenä ilmoittajana olevan velkojan, jonka kotipaikka on jossain muussa jäsenvaltiossa kuin siinä, jossa menettely on aloitettu, kannalta yksittäistapauksessa – esimerkiksi saatavan syntymisen ajankohdan ilmoittamista koskevan vaatimuksen osalta – edullisempien kansallisten säännösten soveltamiselle?”
32 Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin tiedustelee ensimmäisellä kysymyksellään lähinnä, onko asetuksen N:o 1215/2012 1 artiklan 2 kohdan b alakohtaa tulkittava siten, että pääasiassa kyseessä olevan kaltainen kanne, jossa vaaditaan saatavien vahvistamista, jotta ne voidaan ilmoittaa maksukyvyttömyysmenettelyssä, jää kyseisen asetuksen soveltamisalan ulkopuolelle.
33 Tältä osin on muistutettava, että asetuksia N:o 1215/2012 ja N:o 1346/2000 on tulkittava siten, että kyseisissä säädöksissä vahvistettujen oikeussääntöjen päällekkäisyydet ja lainaukot vältetään. Kanteet, jotka on asetuksen N:o 1215/2012 1 artiklan 2 kohdan b alakohdan mukaan suljettu viimeksi mainitun asetuksen soveltamisalan ulkopuolelle siltä osin kuin niissä on kyse ”konkurssi[sta], maksukyvyttömän yrityksen tai muun oikeushenkilön selvitysmenettely[stä], akordi[sta] tai mui[sta] niihin rinnastettavi[sta] menettelyi[stä]”, kuuluvat siis asetuksen N:o 1346/2000 soveltamisalaan. Vastaavasti kanteet, jotka eivät kuulu asetuksen N:o 1346/2000 3 artiklan 1 kohdan soveltamisalaan, kuuluvat asetuksen N:o 1215/2012 soveltamisalaan (tuomio 20.12.2017, Valach ym., C‑649/16, EU:C:2017:986, 24 kohta ja tuomio 4.10.2018, Feniks, C-337/17, EU:C:2018:805, 30 kohta).
34 Tästä seuraa, että näiden kummankin asetuksen soveltamisalat ovat selvästi rajatut ja että kanne, joka johtuu välittömästi maksukyvyttömyysmenettelystä ja liittyy siihen läheisesti, ei kuulu asetuksen N:o 1215/2012 vaan asetuksen N:o 1346/2000 soveltamisalaan (tuomio 14.11.2018, Wiemer & Trachte, C‑296/17, EU:C:2018:902, 31 kohta).
35 Tässä yhteydessä unionin tuomioistuin on ottanut huomioon sen, että ne erityyppiset kanteet, joista sen käsiteltäviksi saatetuissa asioissa on ollut kyse, on nostettu maksukyvyttömyysmenettelyn yhteydessä. Lisäksi se on ennen kaikkea pyrkinyt joka kerta määrittämään, perustuuko kyseessä oleva kanne maksukyvyttömyysmenettelyihin sovellettavaan oikeuteen vai muihin sääntöihin (tuomio 4.9.2014, Nickel & Goeldner Spedition, C‑157/13, EU:C:2014:2145, 26 kohta ja tuomio 4.12.2014, H, C-295/13, EU:C:2014:2410, 18 kohta).
36 Erityisesti on todettava, että määräävä tekijä, jonka unionin tuomioistuin on ottanut huomioon yksilöidäkseen alan, johon kanne kuuluu, on viimeksi mainitun oikeudellinen perusta. Tämän lähestymistavan mukaan on selvitettävä, saako kanteen perustana oleva oikeus tai velvoite alkunsa siviili- ja kauppaoikeuden yhteisistä säännöistä vai maksukyvyttömyysmenettelyille tunnusomaisista poikkeussäännöistä (tuomio 4.9.2014, Nickel & Goeldner Spedition, C‑157/13, EU:C:2014:2145, 27 kohta; tuomio 11.6.2015, Comité d’entreprise de Nortel Networks ym., C‑649/13, EU:C:2015:384, 28 kohta; tuomio 9.11.2017, Tünkers France ja Tünkers Maschinenbau, C‑641/16, EU:C:2017:847, 22 kohta ja tuomio 20.12.2017, Valach ym., C‑649/16, EU:C:2017:986, 29 kohta).
37 Nyt käsiteltävässä asiassa on todettava, että sen lisäksi, että pääasian valittajan nostama IO:n 110 §:ssä tarkoitettu saatavien vahvistamista koskeva kanne kuuluu Itävallan maksukyvyttömyyslainsäädännön alaan, tämän säännöksen sanamuodosta seuraa, että tämä kanne on tarkoitettu maksukyvyttömyysmenettelyyn osallistuvien velkojien nostettavaksi tällaisessa menettelyssä, mikäli kyseisten velkojien ilmoittamien saatavien oikeellisuus tai etuoikeusasema riitautetaan.
38 Näin ollen on niin, että kun otetaan huomioon nämä ominaispiirteet, IO:n 110 §:ssä tarkoitettu saatavien vahvistamista koskeva kanne johtuu välittömästi maksukyvyttömyysmenettelystä ja liittyy siihen läheisesti sekä perustuu maksukyvyttömyysmenettelyjä koskevaan oikeuteen.
39 Mainittu kanne ei näin ollen kuulu asetuksen N:o 1215/2012 vaan asetuksen N:o 1346/2000 soveltamisalaan.
40 Näin ollen ensimmäiseen kysymykseen on vastattava, että asetuksen N:o 1215/2012 1 artiklan 2 kohdan b alakohtaa on tulkittava siten, että pääasiassa kyseessä olevan kaltainen kanne, jossa vaaditaan saatavien vahvistamista, jotta ne voidaan ilmoittaa maksukyvyttömyysmenettelyssä, jää kyseisen asetuksen soveltamisalan ulkopuolelle.
41 Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin tiedustelee toisella kysymyksellään, jonka se esittää ainoastaan siltä varalta, että ensimmäiseen kysymykseen vastataan myöntävästi, lähinnä, onko asetuksen N:o 1215/2012 29 artiklan 1 kohtaa tulkittava siten, että sitä sovelletaan analogisesti pääasiassa kyseessä olevan kaltaiseen kanteeseen, joka jää kyseisen asetuksen soveltamisalan ulkopuolelle mutta joka kuuluu asetuksen N:o 1346/2000 soveltamisalaan.
42 Aluksi on muistutettava, että asetuksen N:o 1215/2012 29 artiklan 1 kohdalla, jonka mukaan on niin, että jos eri jäsenvaltioiden tuomioistuimissa nostetaan samojen asianosaisten välillä samaa asiaa koskevia kanteita, muiden tuomioistuinten kuin sen, jossa kanne on ensin nostettu, on omasta aloitteestaan keskeytettävä asian käsittely, kunnes on todettu, että tuomioistuin, jossa kanne on ensin nostettu, on toimivaltainen, pyritään välttämään se, ettei kyseisiin kanteisiin annettaisi ristiriitaisia ratkaisuja.
43 On myös todettava, että koska unionin lainsäätäjä on nimenomaisesti jättänyt tietyt asiat asetuksen N:o 1215/2012 soveltamisalan ulkopuolelle, kyseisen asetuksen säännöksiä, mukaan lukien luonteeltaan puhtaasti menettelylliset säännökset, ei sovelleta analogisesti näihin asioihin.
44 Lisäksi tällainen soveltaminen olisi asetuksen N:o 1346/2000 järjestelmän vastaista, ja sillä vaarannettaisiin näin ollen asetuksen säännösten tehokas vaikutus erityisesti siksi, että kyseisen asetuksen 3 ja 27 artiklan – luettuina yhdessä sen johdanto-osan 12, 18 ja 19 perustelukappaleen valossa – mukaan maksukyvyttömyyttä koskevia sekundäärimenettelyjä voidaan aloittaa samanaikaisesti päämenettelyn kanssa, mitä asetuksen N:o 1215/2012 29 artiklan 1 kohdassa ei sallita.
45 Lisäksi asetuksen N:o 1346/2000 järjestelmästä on todettava, kuten komissio on kirjallisissa huomautuksissaan todennut, että sen 31 artiklalla voidaan välttää ristiriitaisten ratkaisujen vaara, sillä siinä vahvistetaan tietojenantoa ja yhteistyötä koskevat säännöt rinnakkaisissa maksukyvyttömyysmenettelyissä.
46 Toiseen kysymykseen on näin ollen vastattava, että asetuksen N:o 1215/2012 29 artiklan 1 kohtaa on tulkittava siten, että sitä ei sovelleta edes analogisesti pääasiassa kyseessä olevan kaltaiseen kanteeseen, joka jää kyseisen asetuksen soveltamisalan ulkopuolelle mutta joka kuuluu asetuksen N:o 1346/2000 soveltamisalaan.
47 Koska kolmas kysymys on esitetty ainoastaan siltä varalta, että ensimmäiseen kysymykseen vastataan kieltävästi tai toiseen kysymykseen vastataan myöntävästi, siihen ei ole tarpeen vastata.
48 Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin tiedustelee neljännellä ja viidennellä kysymyksellään, jotka on käsiteltävä yhdessä, lähinnä, onko asetuksen N:o 1346/2000 41 artiklaa tulkittava siten, että velkoja voi maksukyvyttömyysmenettelyssä ilmoittaa saatavan ilmoittamatta muodollisesti sen syntymisen ajankohtaa, kun sen jäsenvaltion lainsäädännössä, jossa kyseinen menettely aloitettiin, sallitaan tämä ja kun tämä ajankohta voidaan päätellä kyseisessä 41 artiklassa tarkoitetuista saatavan todisteena olevista asiakirjoista.
49 Asetuksen N:o 1346/2000 johdanto-osan 2 ja 8 perustelukappaleesta ilmenee, että asetuksen tarkoituksena on mahdollistaa rajat ylittävien maksukyvyttömyysmenettelyjen tehokas ja tehollinen toiminta sekä parantaa ja nopeuttaa niitä.
50 Kuten kyseisen asetuksen johdanto-osan 21 perustelukappaleesta ja sen 39 artiklasta ilmenee, asetuksella pyritään erityisesti turvaamaan velkojien yhdenvertainen kohtelu unionissa ja helpottamaan niiden oikeuksien käyttämistä.
51 Asetuksen N:o 1346/2000 4 artiklan 2 kohdan h alakohdassa vahvistetaan periaate, jonka mukaan saatavien ilmoittamista, todistamista ja hyväksymistä koskevat säännöt määräytyvät sen jäsenvaltion lainsäädännön perusteella, jossa maksukyvyttömyysmenettely on aloitettu. Kyseisen asetuksen IV lukuun, jonka otsikko on ”Tietojen antaminen velkojille ja saatavien ilmoittaminen”, kuuluvassa 41 artiklassa säädetään kuitenkin tietyistä saatavaa koskevan ilmoituksen sisältövaatimuksista, joita on julkisasiamiehen ratkaisuehdotuksensa 59 ja 72 kohdassa toteaman tavoin pidettävä saatavaa koskevan ilmoituksen enimmäisvaatimuksina, joita kansallisessa lainsäädännössä voidaan asettaa velkojille, joiden tavanomainen asuinpaikka, kotipaikka taikka sääntömääräinen kotipaikka sijaitsee muussa kuin siinä jäsenvaltiossa, jossa maksukyvyttömyysmenettely aloitettiin.
52 Näihin vaatimuksiin kuuluu kyseisen 41 artiklan mukaan muun muassa se, että velkoja toimittaa jäljennökset niistä asiakirjoista, jos sellaisia on, jotka ovat todisteena hänen saatavastaan, sekä ilmoittaa saatavan syntymisen ajankohdan.
53 Lisäksi on muistutettava, kuten tämän tuomion 51 kohdassa on todettu, että saatavien todistamista ja hyväksymistä koskevat säännöt määräytyvät asetuksen N:o 1346/2000 4 artiklan 2 kohdan h alakohdassa ilmaistun periaatteen mukaisesti edelleen sen jäsenvaltion lainsäädännön mukaan, jossa maksukyvyttömyysmenettely aloitettiin.
54 Edellä esitetystä seuraa, ettei asetuksen N:o 1346/2000 41 artiklaa pidä tulkita siten, ettei saatavan ilmoittaminen ole mahdollista siitä syystä, että kyseessä olevaa saatavaa koskeva ilmoitus ei sisällä jotakin kyseisessä 41 artiklassa säädetyistä tiedoista, kun sen jäsenvaltion, jossa maksukyvyttömyysmenettely aloitettiin, lainsäädännössä ei edellytetä tämän tiedon mainitsemista ja kun tämä tieto voidaan ilman erityisiä vaikeuksia päätellä mainitussa 41 artiklassa tarkoitetuista saatavan todisteena olevista asiakirjoista, minkä arvioiminen kuuluu saatavien todentamisesta vastaavalle toimivaltaiselle elimelle.
55 Neljänteen ja viidenteen kysymykseen on täten vastattava, että asetuksen N:o 1346/2000 41 artiklaa on tulkittava siten, että velkoja voi maksukyvyttömyysmenettelyssä ilmoittaa saatavan ilmoittamatta muodollisesti sen syntymisen ajankohtaa, kun sen jäsenvaltion lainsäädännössä, jossa kyseinen menettely aloitettiin, ei aseteta velvollisuutta ilmoittaa tätä ajankohtaa ja kun tämä ajankohta voidaan ilman erityisiä vaikeuksia päätellä kyseisessä 41 artiklassa tarkoitetuista saatavan todisteena olevista asiakirjoista, minkä arvioiminen kuuluu saatavien todentamisesta vastaavalle toimivaltaiselle elimelle.
56 Pääasian asianosaisten osalta asian käsittely unionin tuomioistuimessa on välivaihe kansallisessa tuomioistuimessa vireillä olevan asian käsittelyssä, minkä vuoksi kansallisen tuomioistuimen asiana on päättää oikeudenkäyntikulujen korvaamisesta. Oikeudenkäyntikuluja, jotka ovat aiheutuneet muille kuin näille asianosaisille huomautusten esittämisestä unionin tuomioistuimelle, ei voida määrätä korvattaviksi.
1) Tuomioistuimen toimivallasta sekä tuomioiden tunnustamisesta ja täytäntöönpanosta siviili- ja kauppaoikeuden alalla 12.12.2012 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) N:o 1215/2012 1 artiklan 2 kohdan b alakohtaa on tulkittava siten, että pääasiassa kyseessä olevan kaltainen kanne, jossa vaaditaan saatavien vahvistamista, jotta ne voidaan ilmoittaa maksukyvyttömyysmenettelyssä, jää kyseisen asetuksen soveltamisalan ulkopuolelle.
2) Asetuksen N:o 1215/2012 29 artiklan 1 kohtaa on tulkittava siten, että sitä ei sovelleta edes analogisesti pääasiassa kyseessä olevan kaltaiseen kanteeseen, joka jää kyseisen asetuksen soveltamisalan ulkopuolelle mutta joka kuuluu asetuksen N:o 1346/2000 soveltamisalaan.
3) Maksukyvyttömyysmenettelyistä 29.5.2000 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 1346/2000 41 artiklaa on tulkittava siten, että velkoja voi maksukyvyttömyysmenettelyssä ilmoittaa saatavan ilmoittamatta muodollisesti sen syntymisen ajankohtaa, kun sen jäsenvaltion lainsäädännössä, jossa kyseinen menettely aloitettiin, ei aseteta velvollisuutta ilmoittaa tätä ajankohtaa ja kun tämä ajankohta voidaan ilman erityisiä vaikeuksia päätellä kyseisessä 41 artiklassa tarkoitetuista saatavan todisteena olevista asiakirjoista, minkä arvioiminen kuuluu saatavien todentamisesta vastaavalle toimivaltaiselle elimelle.

matches: tuomioistuin tuomioistuin tuomioistuin tuomioistuin tuomioistuin tuomioistuin tuomioistuin tuomioistuin tuomioistuin


Laki panttilainauslaitoksista annetun lain… 769/1997 - Säädökset alkuperäisinä - FINLEX ®
Olet tässä: Finlex › Lainsäädäntö › Säädökset alkuperäisinä › 1997 › 769/1997
kumotaan 18 päivänä joulukuuta 1992 panttilainauslaitoksista annetun lain (1353/1992) 8 ja 9 §,
muutetaan 1 ja 3 §, 4 §:n 2 momentti, 5 §, 7 §:n 1 momentin 2 kohta, 10 ja 11 §, 12 §:n 2 momentti, 13 §, 14 §:n 3 momentti, 15 §, 17 §:n 1 momentti, 18 ja 19 §, 21 §:n 2 momentti, 22 §:n 2 ja 3 momentti, 24 ja 25 §, 26 §:n 2 momentti, 27 §:n 1 momentti, 32 ja 33 §, 34 §:n 1-3 momentti, 35 §, 37 §:n 2 momentti sekä 38 ja 40 §,
sellaisena kuin näistä on 37 §:n 2 momentti laissa 609/1995, ja
lisätään 4 §:ään uusi 3 momentti, lakiin uusi 5 a, 5 b, 11 a, 13 a ja 14 a §, 22 §:ään uusi 4 momentti, lakiin uusi 22 a, 28 a ja 28 b §, 30 §:ään uusi 1 momentti, jolloin nykyinen 1 ja 2 momentti siirtyvät 2 ja 3 momentiksi, 31 §:ään uusi 2 momentti sekä lakiin uusi 38 a § seuraavasti:
Panttilainauslaitoksen toimintaa valvoo rahoitustarkastus.
Toimilupahakemuksessa on annettava tarpeellinen selvitys panttilainauslaitoksen omistajista ja heidän omistusosuuksistaan, hallinnosta sekä hallintoa hoitavista henkilöistä. Hakemukseen on liitettävä perustamiskirja. Valtiovarainministeriöllä on oikeus vaatia myös muita tarpeelliseksi katsomiaan selvityksiä.
Panttilainauslaitoksen toimilupahakemuksesta on pyydettävä rahoitustarkastuksen ja asianomaisen paikkakunnan poliisin lausunto.
Valtiovarainministeriöllä on oikeus toimiluvan hakijaa kuultuaan asettaa toimilupaan panttilainauslaitoksen liiketoimintaa koskevia rajoituksia tai ehtoja.
Valtiovarainministeriö voi rahoitustarkastuksen esityksestä peruuttaa panttilainauslaitoksen toimiluvan, jos
1) panttilainauslaitoksen toiminnassa on olennaisesti rikottu lakia, asetuksia tai viranomaisen niiden nojalla antamia tai vahvistamia määräyksiä taikka jos luvan myöntämiselle säädettyjä edellytyksiä ei enää ole olemassa;
Jos valtiovarainministeriö peruuttaa 1 momentin nojalla panttilainauslaitoksen toimiluvan, voi valtiovarainministeriö samalla antaa määräyksiä siitä, miten toiminnan lopettamisen tulee tapahtua.
Valtiovarainministeriön on ilmoitettava toimiluvan peruuttamisesta kaupparekisterille.
Valtiovarainministeriö voi panttilainauslaitoksen hakemuksesta peruuttaa panttilainauslaitoksen toimiluvan, jos panttilainauslaitos on päättänyt lopettaa luvanvaraisen toiminnan harjoittamisen. Toimiluvan peruuttamista koskevasta hakemuksesta on pyydettävä rahoitustarkastuksen lausunto.
Panttilainauslaitoksen yhtiöjärjestyksessä on sen lisäksi, mitä osakeyhtiölaissa (734/1978) säädetään, määrättävä:
2) hallituksen jäsenen, varajäsenen ja toimitusjohtajan sekä, jos varatoimitusjohtaja on valittu, varatoimitusjohtajan oikeudesta kuulua toisen liikeyrityksen hallintoon; sekä
Panttilainauslaitoksen sivutoimipaikkojen perustamisesta ja lopettamisesta on ilmoitettava rahoitustarkastukselle.
Ennen kuin panttilainauslaitos aloittaa toimintansa, laitoksen on toimitettava rahoitustarkastukselle:
2) hallituksen jäsenten ja varajäsenten, toimitusjohtajan sekä, jos varatoimitusjohtaja on valittu, varatoimitusjohtajan, tilintarkastajien ja varatilintarkastajien nimet, kansalaisuus ja kotipaikka; sekä
Jos 1 momentissa mainituissa tiedoissa tapahtuu muutos, on siitä viipymättä ilmoitettava rahoitustarkastukselle.
Panttilainauslaitoksen on ennen toiminnan aloittamista ilmoitettava rahoitustarkastukselle ne panttilainauslaitoksen osuuksien omistajat, jotka omistavat vähintään 10 prosenttia osakepääomasta tai joiden osuus tuottaa vähintään 10 prosenttia laitoksen osakkeiden äänivallasta taikka muutoin oikeuttaa käyttämään siihen rinnastettavaa vaikutusvaltaa panttilainauslaitoksen hallinnossa, sekä omistusten suuruus. Ilmoituksessa on annettava tarpeelliset tiedot osuuden suuruudesta ja sen omistajasta. Panttilainauslaitoksen on välittömästi ilmoitettava sen tietoon tulleet osuuksien omistuksessa tapahtuneet muutokset.
Jos rahoitustarkastus havaitsee osuuden omistuksen vaarantavan panttilainauslaitoksen varovaista ja tervettä liiketoimintaa, voi rahoitustarkastus kieltää osuuden omistajan äänivallan käyttämisen.
Rahoitustarkastus voi antaa tarkempia määräyksiä tässä pykälässä tarkoitettujen tietojen ilmoittamisesta rahoitustarkastukselle.
Panttilainauslaitoksella on oltava toimitusjohtaja. Mitä tässä laissa on säädetty toimitusjohtajasta, on vastaavasti sovellettava varatoimitusjohtajaan, jos varatoimitusjohtaja valitaan laitokselle.
Panttilainauslaitoksen tilintarkastuksesta on voimassa, mitä tilintarkastuslaissa (936/1994), osakeyhtiölaissa ja tässä laissa säädetään.
Panttilainauslaitoksen yhtiökokouksen on kutakin tilikautta varten valittava vähintään kaksi tilintarkastajaa ja yksi varatilintarkastaja. Vähintään yhden tilintarkastajan ja varatilintarkastajan tulee olla Keskuskauppakamarin hyväksymä tilintarkastaja tai tilintarkastusyhteisö.
Rahoitustarkastuksen on määrättävä panttilainauslaitokselle kelpoisuusehdot täyttävä tilintarkastaja, jos
2) tilintarkastaja on tilintarkastuslain 23 §:n ja 24 §:n 1 momentin mukaan esteellinen eikä esteettömien tilintarkastajien lukumäärä ole tämän lain ja yhtiöjärjestyksen mukaan riittävä;
Rahoitustarkastuksen määräys on voimassa siihen asti, kunnes 1 momentissa tarkoitetun tilintarkastajan tilalle on valittu tilintarkastaja.
Rahoitustarkastus antaa panttilainauslaitokselle osakeyhtiölain 10 luvun 1 §:n 4 momentissa ja 14 §:n 1 ja 2 momentissa tarkoitetun määräyksen.
Sen lisäksi, mitä 2 momentissa säädetään, panttilainauslaitos saa omistaa panttilainaustoimintaa varten tarvittavia kiinteistöjä ja kiinteistöyhteisöjen osakkeita tai osuuksia. Muita kiinteistöjä ja kiinteistöyhteisöjen osakkeita tai osuuksia panttilainauslaitos saa omistaa vain erityisestä syystä rahoitustarkastuksen luvalla.
Antamastaan lainasta panttilainauslaitoksella on oikeus periä koron lisäksi korvaukset, jotka vastaavat lainanannosta ja panttauksesta aiheutuvia kustannuksia. Panttikuittiin 17 §:n 1 momentin mukaisesti merkittyä korkoa ja muita lainakustannuksia vastaavien korvausten määrää ei saa laina-aikana muuttaa lainansaajan vahingoksi.
Panttilainauslaitos ei saa vastaanottaa pantattavaksi tarkoitettua esinettä, ellei panttaaja osoita todistettavasti henkilöllisyyttään ja ole täysi-ikäinen tai jos on syytä epäillä, ettei panttaajalla ole oikeutta pantata esinettä. Tunnistamistiedot, jotka koskevat panttaajan henkilöllisyyttä ja lainanantoon liittyvää liiketoimintaa, on säilytettävä luotettavalla tavalla siten suojattuina, ettei muilla kuin panttilainauslaitoksella, jolle tiedot on luovutettu, ole mahdollisuutta saada niitä käyttöönsä. Tunnistamistiedot on säilytettävä vähintään viiden vuoden ajan asiakassuhteen tai liiketoimen päättymisestä.
Panttikuittiin on merkittävä lainan järjestysnumero, panttauksen päivämäärä, lainan eräpäivä, lainapääoma, korko, lainanannosta ja panttauksesta aiheutuvia lainakustannuksia vastaavan korvauksen määrä sekä lainaehdot. Korko ja muut edellä tarkoitetut lainakustannukset on merkittävä panttikuittiin rahanmääräisinä. Lisäksi kuitissa on oltava pantin laatua ja lukumäärää sekä tarvittaessa mittaa ja painoa koskevat tiedot.
Panttikuitin haltijalla on oikeus lunastaa pantti ennen lainan erääntymistä suorittamalla lainapääoma, korko ja muut sovitut lainakustannukset. Tällöin korko ja muut lainakustannukset saadaan kuluttajansuojalain (38/1978) 7 luvun 12 §:n 2 momentin estämättä laskea siten, että jokainen alkava kuukausi laina-ajan alkamispäivästä lasketaan täydeksi kuukaudeksi.
Jos pantiksi on annettu osakkeita, jotka oikeuttavat hallitsemaan huoneistoa, joka on yksinomaan tai pääasiallisesti tarkoitettu käytettäväksi lainansaajan asuntona, on lainan erääntymisen jälkeen lainansaajalle ilmoitettava erääntymisestä. Ilmoituksessa on mainittava, että jollei lainaa makseta suorittamalla lainapääoma, korko ja muut panttikuitissa sovitut lainakustannukset kahden kuukauden kuluessa ilmoituksesta, pantti myydään. Ilmoituksen tulee sisältää myös maininta siitä, että tässä momentissa tarkoitetut osakkeet voidaan 22 §:n 1 momentin nojalla omistajan vaatimuksesta myydä myös kiinteistönvälittäjän välityksellä.
Panttilainauslaitos ei saa myydä panttia aikaisemmin kuin kuukauden kuluttua lainan eräpäivästä tai 21 §:n 2 momentissa tarkoitetussa tapauksessa kahden kuukauden kuluttua ilmoituksen tekemisestä, ellei panttikuitin haltija anna suostumustansa pantin myymiseen aikaisemmin. Panttikuitin haltijan suostumuksetta pantin saa myydä myöhemmin kuin neljän kuukauden kuluttua lainan eräpäivästä vain, jos siihen on kausivaihtelun tai muun pantin myyntihintaan vaikuttavan syyn johdosta perusteltua aihetta.
Niin kauan kuin pantti on vielä myymättä on panttikuitin haltijalla oikeus lunastaa pantti suorittamalla panttilainauslaitokselle lainapääoma, korko ja muut sovitut lainakustannukset sekä korvaus myyntiä tarkoittaviin toimenpiteisiin ryhtymisestä aiheutuneista kuluista. Laina-ajalta perittävän koron lisäksi viivästyskorkoa ei saa periä enemmältä kuin neljältä kuukaudelta eräpäivästä.
Myytäessä 21 §:n 2 momentissa mainitut osakkeet kiinteistönvälittäjän välityksellä on ne myytävä viimeistään neljän kuukauden kuluttua 21 §:n 2 momentissa tarkoitetun ilmoituksen tekemisestä, mikäli panttilainauslaitos ei anna suostumusta pidempään myyntiaikaan. Mikäli panttilainauslaitos ei anna suostumustaan pidempään myyntiaikaan, siirtyy pantti myytäväksi huutokaupalla.
Arvopaperimarkkinalain (495/1989) 1 luvun 3 §:ssä tarkoitetut arvopaperit on kuitenkin 22 §:n 1 momentin estämättä myytävä arvopaperimarkkinalain 3 luvun mukaisessa julkisessa kaupankäynnissä myyntiajankohtana olevaan pörssi- tai markkinahintaan.
Panttilainauslaitoksen on pidettävä erityistä luetteloa kadonneeksi ilmoitetuista panttikuiteista. Henkilöllä on oikeus saada tietoja tästä luettelosta vain siltä osin, kun kysymys on hänelle annettuun lainaan liittyvistä tiedoista. Sama oikeus on sillä, jolle panttikuitti on 16 §:n 3 momentin mukaisesti siirretty.
Jos lainansaaja tai se, jolle panttikuitti on siirtynyt, on ilmoittanut panttikuitin kadonneeksi, hän saa lunastaa pantin, jollei kukaan muu vaadi oikeutta siihen. Lunastus on mahdollinen lainan eräännyttyä tai kun yksi kuukausi on kulunut 26 §:n 2 momentissa tarkoitetusta luetteloon merkitsemisestä. Pantti on lunastettava kuitenkin viimeistään kahden kuukauden kuluttua lainan eräpäivästä.
Panttilainauslaitoksen on asianmukaista huolellisuutta noudattaen selvitettävä perusteet ja tarkoitus sen palvelujen käytölle, jos se havaitsee, että ne poikkeavat tavanomaisesta niiden rakenteen tai suuruuden suhteen, laitoksen koon tai sen sijainnin osalta tai että niillä ei ole ilmeistä taloudellista tarkoitusta taikka että ne eivät sovi yhteen asiakkaan taloudellisen tilanteen tai liiketoimien kanssa.
Jos panttilainauslaitoksella on edellä tarkoitetun huolellisuusvelvoitteen täytettyään tai muutoin syytä epäillä liiketoimeen sisältyvien panttien laillista alkuperää, on sen ennen liiketoimen loppuun suorittamista keskeytettävä liiketoimi lisäselvityksiä varten tai kieltäydyttävä siitä sekä aina viipymättä ilmoitettava asiasta rahoitustarkastukselle ja annettava sille sen pyynnöstä kaikki tiedot ja asiakirjat, joilla saattaa olla merkitystä epäilyn selvittämiseksi. Jos liiketoimen keskeyttäminen tai siitä kieltäytyminen todennäköisesti vaikeuttaisi liiketoimen edunsaajan selville saamista, voidaan liiketoimi kuitenkin suorittaa, jonka jälkeen asiasta on välittömästi ilmoitettava rahoitustarkastukselle. Ilmoituksen tekoa ei saa paljastaa sille, johon epäily kohdistuu tai muulle kolmannelle henkilölle. Rahoitustarkastus saa rekisteröidä, käyttää ja luovuttaa sille ilmoitettuja tietoja vain tämän pykälän 4 momentissa tarkoitetun rikollisen toiminnan vastustamiseen.
Jos rahoitustarkastus sille ilmoitettujen tai muutoin hankkimiensa tietojen perusteella katsoo, että on syytä epäillä kysymyksessä olevan rikoksesta peräisin olevan pantin todellisen luonteen, alkuperän, sijainnin tai niihin kohdistuvien määräämistointen tai oikeuksien peittäminen tai häivyttäminen, sen on ilmoitettava asiasta asianomaiselle esitutkintaviranomaiselle. Rahoitustarkastus voi samanaikaisesti antaa panttilainauslaitokselle määräyksen pidättyä suorittamasta liiketointa enintään seitsemän päivän ajaksi, jos tällainen pidättyminen on tarpeen esitutkintatoimenpiteitä varten.
Rahoitustarkastukselle ja panttilainauslaitokselle sekä niiden puolesta vilpittömässä mielessä toimineille henkilöille ei aiheudu vastuuta 28 a §:n mukaisista toimenpiteistä mahdollisesti aiheutuneesta taloudellisesta vahingosta.
Ainoastaan panttilainauslaitokset saavat käyttää toiminimessään tai muuten toimintaansa osittamaan nimitystä "pantti". Kiellon estämättä saadaan nimitystä "pantti" käyttää toiminimessä tai kuvaamaan toimintaa, jos on ilmeistä, ettei nimityksen käyttäminen viittaa harhaanjohtavasti panttilainauslaitoksen toimintaan.
Panttilainauslaitoksella on oikeus antaa 1 momentissa tarkoitettuja tietoja luottolaitostoiminnasta annetun lain (1607/1993) 2 §:ssä tarkoitetulle samaan konserniin kuuluvalle luottolaitokselle, jos tiedon antaminen on vastaanottavan luottolaitoksen riskien hallinnan kannalta tarpeen.
Panttilainauslaitoksen on toimitettava rahoitustarkastukselle panttilainauslaitoksen ja sen asiakkaan välisissä sopimuksissa käytettävät yleiset ehdot.
Havaitessaan panttilainauslaitoksen menettelevän sopimusehtojen käytössä kuluttajansuojalain vastaisesti rahoitustarkastuksen on pyydettävä asiassa kuluttaja-asiamiehen lausunto.
Rahoitustarkastus voi kieltää sopimusehdon käytön, jos sopimusehto ei kuulu panttilainaustoimintaan tai jos sitä osapuolten asema ja olosuhteet huomioon ottaen on pidettävä asiakkaan kannalta kohtuuttomana.
Rangaistus 33 §:ssä säädetyn salassapitovelvollisuuden rikkomisesta ja 28 a §:n 2 momentin vastaisesta ilmoituksen tekemisen paljastamisesta tuomitaan rikoslain 38 luvun 1 ja 2 §:n mukaan, jollei teosta muualla laissa säädetä ankarampaa rangaistusta.
Joka rikkoo 15 §:ssä säädetyn panttaajan tunnistamisvelvollisuuden tai tunnistamistietojen säilyttämistä koskevan velvollisuuden, on tuomittava tunnistamisvelvollisuuden rikkomisesta sakkoon, jollei teosta muualla laissa säädetä ankarampaa rangaistusta.
Jos panttilainauslaitos ei ole toiminnassaan noudattanut tätä lakia tai sen nojalla annettuja määräyksiä taikka laitoksen yhtiöjärjestystä, rahoitustarkastus voi velvoittaa laitoksen uhkasakolla täyttämään velvollisuutensa.
HE 16/1996
TaVM 15/1997
EV 83/1997
1 §3 §2 luku - Perustaminen4 §5 §5 a §5 b §7 §10 §11 §11 a §3 luku - Hallinto ja tilintarkastus12 §13 §13 a §14 §14 a §15 §17 §18 §19 §21 §22 §22 a §24 §25 §26 §27 §28 a §28 b §30 §31 §32 §33 §34 §35 §37 §38 §38 a §40 §


text:
EUT C-295/18 – Euroopan unionin tuomioistuimen tulkinta ’maksupalvelu’ ja ’maksupalvelunkäyttäjä’ käsitteistä | Nordic Law
EUT C-295/18 – Euroopan unionin tuomioistuimen tulkinta ’maksupalvelu’ ja ’maksupalvelunkäyttäjä’ käsitteistä
Euroopan unionin tuomioistuin (EUT) otti tapauksen C-295/18 ennakkoratkaisussa kantaa direktiivin 2007/64/EY (direktiivi) käsitteiden ’maksupalvelu’ ja ’maksupalvelunkäyttäjä’ tulkinnan osalta.
Portugalin kansallinen ylioikeus Tribunal da Relação do Porto (TRP) esitti EUT:lle pyynnön ennakkoratkaisusta kysymyksiinsä siitä, miten direktiivin käsitteitä ’maksupalvelu’ ja ’maksupalvelunkäyttäjä’ tulee tulkita. Tulkintaepäselvyys nousi pinnalle tapauksessa, jossa laivayhtiö Mediterranean Shipping Companyn (MSC) avistatiliä oli suoraveloitettu sveitsiläisessä BCP pankissa.
Osapuolten välisessä kiistassa oli kyse maksunsaajan käynnistämistä suoraveloituksista, jotka oli toteutettu maksutililtä, jonka haltija maksunsaaja ei ollut, ja jotka oli toteutettu ilman, että mainitun tilin haltija olisi antanut tähän minkäänlaista suostumusta.
EUT:n ennakkoratkaisu
EUT totesi ratkaisussaan TRP:n ensimmäisen kysymyksen osalta, että direktiivin 2 artiklan 1 kohtaa on tulkittava siten, että suoraveloitukset, jotka suoritetaan maksunsaajan aloitteesta sellaiselta tililtä, jonka haltija se ei ole, ja joihin näin veloitetun tilin haltija ei ole antanut suostumustaan, kuuluvat kyseisessä säännöksessä tarkoitetun ’maksupalvelu’ käsitteen alaan.
Toiseen kysymykseen tuomioistuin lausui, että direktiivin artiklassa 58 kuvattua ’maksupalvelunkäyttäjä’ käsitteen alaa on tulkittava siten, että siihen kuuluu myös sellaisen maksutilin haltija, jolta on suoritettu suoraveloituksia ilman kyseisen haltijan suostumusta.
EUT perustelee ratkaisuaan käsitetulkinnasta ’maksupalvelu’ käsitteen osalta sillä, että vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan säännöksen sanamuodon lisäksi on huomioitava säännöksen päämäärä sekä käsitteen asiayhteys. Siitä asiayhteydestä, johon mainittu käsite kuuluu, ilmenee tuomioistuimen mukaan se, että käsitettä on tulkittava siten, että käsitteen soveltamisala kattaa tapauksessa esille nostetut suoraveloitukset. Tuomioistuin mainitsee lisäksi sen tosiasian, ettei suoraveloitusten suorittamista maksutililtä ilman kyseisen tilin haltijan suostumusta mainita niiden maksutapahtumien joukossa, jotka direktiivin 3 artiklassa suljetaan sen soveltamisalan ulkopuolelle.
’Maksupalvelunkäyttäjä’ käsitealan tulkinnan tuomioistuin ankkuroi niin ikään asiayhteyteen ja käsillä oleviin olosuhteisiin, perustellen tällaisen tulkinnan olevan koherentti direktiivin tavoiteltuihin päämääriin nähden.
Direktiivillä tavoitellut päämäärät tukevat EUT:n käsitetulkintaa, ja tuomioistuin on antanut päämäärille vahvan merkityksen.
Kuten tuomioistuin toteaa, olisi suoraveloitusten kaltaisten oikeudettomien maksutapahtumien soveltamisen ulkopuolelle sulkemisen seuraus se, että direktiivin päämäärien toteutuminen vaarantuisi. Eli mikäli se, että suoraveloitetun tilin haltija ei ole suostunut tällaiseen veloitukseen mahdollistaisi sen, että tällainen maksutapahtuma suljettaisiin direktiivin ’maksupalvelu’ käsitteen ja tämän myötä direktiivin soveltamisalan ulkopuolelle, menettäisivät säännökset merkityksensä ja tehokkaan vaikutuksensa, siltä osin kuin ne koskevat oikeudettomia maksutapahtumia. Tämä tarkoittaisi sitä, että markkinatoimijoilta evättäisiin se suoja, joka direktiivillä nimenomaan pyritään luomaan oikeudettomien maksutapahtumien varalle.
Täten voi siis todeta, että EUT:n teleologinen käsitetulkinta turvaa direktiivin päämäärien toteutumisen.
Tags: EU, euroopan unionin tuomioistuin, fintech, jere lehtimäki nordic law, kansainvälinen oikeus, maksupalvelu, max atallah nordic law

matches: tuomioistuin tuomioistuin Tuomioistuin tuomioistuin tuomioistuin tuomioistuin


KHO:2020:5 - Korkein hallinto-oikeus
Etusivu » Päätöksiä » Vuosikirjapäätökset » Vuosikirjapaatos » KHO:2020:5
KHO:2020:5
Lastensuojeluasia – Huostassapidon jatkaminen – Tapaamisten rajoittaminen – Sijaisvanhempien läsnäolo
Vuosikirjanumero: KHO:2020:5
Taltionumero: 166
Diaarinumero: 3688/3/18
ECLI-tunniste: ECLI:FI:KHO:2020:5
X:n kaupungin lastensuojelun johtava viranhaltija rajoitti 14.8.2017 vuonna 2008 syntyneen lapsen oikeutta pitää yhteyttä äitiinsä 14.8.2017–13.8.2018 siten, että sijaisvanhemmat voivat olla läsnä äidin ja lapsen tapaamistilanteissa. Päätöksessä ei määritelty tapaamisten määrää eikä paikkaa. Lastensuojelun johtava viranhaltija päätti 13.10.2017, että lapsen huostassapitoa jatketaan sijaisperheessä. Ennen päätöstä oli järjestetty huostaanoton purkutyöskentely 10.4.–11.8.2017. Hallinto-oikeus hylkäsi äidin valituksen molemmista päätöksistä.
Äiti uudisti korkeimmassa hallinto-oikeudessa vaatimuksensa, että yhteydenpitoa ei saa rajoittaa ja että lapsen tuli saada tavata äitiään valvomattomasti joka toinen viikonloppu perjantaista sunnuntaihin sekä koulun lomien aikana. Sijaishuolto sijaisperheessä oli alkanut heinäkuussa 2009. Huostassapidon lopettamisen osalta äiti katsoi valituksessaan, että lapsen ja äidin arviointi huostaanoton purkutyöskentelynä oli järjestetty täysin keinotekoisesti. Lapsi oli päässyt sijaishuollon aikana käymään äitinsä ja sisarustensa kotona vain kerran. Muutoin kaikki kanssakäyminen äidin ja lapsen välillä oli ollut kontrolloitua, mistä johtuen lapsen tuominen äidin kotiin huostaanoton purkutyöskentelyn aikana oli ollut lasta hämmentävää.
Korkein hallinto-oikeus totesi, että Euroopan ihmisoikeustuomioistuimen suuren jaoston tuomiossa 10.9.2019 Strand Lobben and others v. Norway, joka koskee Norjan lain mukaista pakkoadoptiota, on selostettu tuomion 202–213 kohdassa ihmisoikeustuomioistuimen oikeuskäytännön mukaisia ihmisoikeussopimuksen 8 artiklan tulkinnan yleisiä periaatteita. Esimerkiksi ihmisoikeustuomioistuimen 17.12.2019 huostassapidon lopettamista ja yhteydenpidon rajoittamista koskevasta tuomiosta A.S. v. Norway käy ilmi (tuomion kohta 59), että edellä mainitussa asiassa esitetty koonnos yleisistä periaatteista soveltuu yleisesti lastensuojelutoimenpiteitä koskeviin asioihin.
Kun otettiin huomioon A:n huostassapidon lopettamista koskevan hakemuksen johdosta sosiaalitoimessa tehty ajantasainen selvitys huostassapidon jatkamisen edellytyksistä, hallinto-oikeuden päätöksen perustelut ja perusteluissa mainitut oikeusohjeet sekä korkeimmassa hallinto-oikeudessa esitetyt vaatimukset ja asiassa saatu muu selvitys, hallinto-oikeuden päätöksen lopputuloksen muuttamiseen huostassapidon lopettamista koskevilta osin ei ollut perusteita.
Mitä tuli yhteydenpidon rajoittamiseen, niin korkein hallinto-oikeus totesi, että asiakassuunnitelmaan oli kirjattu sijaisvanhempien ja äidin välillä vakiintunut käytäntö, jonka mukaan äidin ja lapsen tapaamisia oli keskimäärin kerran kuukaudessa sijaisperheessä. Päätös yhteydenpidon rajoittamisesta oli tehty sen jälkeen, kun äiti oli elokuun 2017 alussa ilmaissut sosiaalitoimelle olevansa tyytymätön sijaisvanhempien läsnäoloon tapaamisissa. Äiti oli vaatinut yhteydenpidon lisäämistä maaliskuussa 2017 hakiessaan samalla huostassapidon lopettamista. Näissä oloissa viimeistään yhteydenpidon rajoittamispäätökseen 14.8.2017 olisi tullut kirjata, missä ja kuinka usein tapaamiset järjestetään. Koska yhteydenpidon rajoittamista koskeva aika oli jo päättynyt, hallinto-oikeuden päätöstä ei tältä osin muutettu.
Lastensuojelulaki 4 § 2 momentti, 40 §, 47 § 1–3 momentti, 49 § 3 momentti, 54 §, 62 § 1 momentti 1 ja 2 kohta, 62 § 2 momentti 1 kohta, 62 § 4 momentti sekä 63 §
Europan ihmisoikeussopimus 8 artikla
Euroopan ihmisoikeustuomioistuimen suuren jaoston tuomio Strand Lobben and others v. Norway 10.9.2019 (tuomion kohdat 202–213 ja niissä mainittu muu oikeuskäytäntö).
Euroopan ihmisoikeustuomioistuimen tuomio A.S. v. Norway 17.12.2019
Hämeenlinnan hallinto-oikeus 21.6.2018 nro 18/0234/2
X:n kaupungin lastensuojelun johtava sosiaalityöntekijä on 14.8.2017 tekemällään päätöksellä rajoittanut B:n oikeutta pitää yhteyttä äitiinsä A:han ajalla 14.8.2017–13.8.2018 siten, että sijaisvanhemmat C ja D voivat olla läsnä äidin ja lapsen tapaamistilanteessa.
X:n kaupungin lastensuojelun johtava sosiaalityöntekijä on 13.10.2017 päättänyt, että B:n huostassapitoa jatketaan C:n ja D:n sijaisperheessä.
A on valittanut viranhaltijan päätöksistä Hämeenlinnan hallinto-oikeuteen.
Hallinto-oikeus on, toimitettuaan suullisen käsittelyn, hylännyt A:n valitukset.
Hallinto-oikeus on päätöksensä perusteluissa selostanut sovellettavat oikeusohjeet ja asiassa saadun selvityksen sekä johtopäätöksinään lausunut seuraavaa:
Huostassapidon lopettaminen
B:n huostaanoton jälkeen A on eronnut edellisestä puolisostaan, mennyt naimisiin ja hänellä on kaksi nuorempaa lasta. Suullisessa käsittelyssä saadun selvityksen perusteella A ja H elävät tavanomaista lapsiperheen arkea. Asiassa ei ole väitettykään, että perheestä olisi lastensuojelullista huolta, vaan päinvastoin todettu, että A suoriutuu yhdessä puolisonsa kanssa lasten hoidosta ja huolenpidosta.
B on erityislapsi, jolla on normaalisti kehittyneeseen lapseen verrattuna erilaiset tarpeet. B:n opettajan ja toimintaterapeutin lausunnoista ilmenee, että B:n käyttäytyminen on arvaamatonta ja että hän tarvitsee jatkuvaa valvontaa ja ohjausta. Suullisen ohjauksen lisäksi fyysinen ohjaaminen on tärkeää. B:n opettaja tapaa lasta päivittäin, minkä vuoksi lausunnossa todettua ammatillista näkemystä on pidettävä luotettavana selvityksenä B:n tuen tarpeesta. Suullisessa käsittelyssä kuultu perhehoitaja D kertoi yksityiskohtaisesti B:n keskittymiskyvyn puutteesta ja siitä, miten B:n tunnetilat ja sitä myöten käyttäytymisen muutokset voivat olla äkkinäisiä ja ennalta-arvaamattomia. Kertomus oli yhdenmukainen mainittujen lausuntojen kanssa. Esitetyn selvityksen perusteella B:stä pitkään huolehtineet aikuiset myös oppivat jossain määrin "lukemaan" B:tä, ja tällä aikuisen ennakoinnilla on tärkeä rooli päivittäisen arjen sujumisen kannalta.
A välittää B:stä, ja hänen suuri toiveensa on saada B luokseen asumaan ja oppia toimimaan tämän kanssa. A:n ja B:n yhteydenpito on kuitenkin ollut hyvin rajoittunutta johtuen muun muassa pitkästä välimatkasta ja B:n erityispiirteistä. Tämä on osaltaan vaikuttanut siihen, ettei B:n ja A:n välinen suhde ole päässyt kehittymään läheiseksi, ja tämä asettaa osaltaan vielä lisähaasteita A:lle B:n kanssa toimimiseen.
Purkutyöskentelystä laaditusta yhteenvedosta ilmenee, että A pyrki runsailla sanallisilla ohjeilla ohjaamaan B:tä, mutta ilmein, elein tai koskettamalla tapahtuvaa ohjaamista ei tapahtunut lainkaan, vaikka B:nkohdalla fyysinen ohjaaminen on olennaista ja tästä on keskusteltu A:n kanssa. A:lla ei ollut keinoja puuttua B:n rajattomaan käyttäytymiseen, eikä hän havainnut B:n kuormittumista. Vaikka vanhemman arviointia varten järjestettyjä tapaamisia voidaan pitää osin keinotekoisina ja on ymmärrettävää, että A on ollut tilanteissa hermostunut ja tämä on väistämättä vaikuttanut purkutyöskentelyyn, edellä kerrotut seikat kuitenkin osoittavat, ettei A:lla ole riittäviä valmiuksia vastata B:n hoidosta ja huolenpidosta. Asian kokonaisarvioinnissa ei voida myöskään ohittaa B:n kiintymyssuhdetta sijaisvanhempiin ja hänen herkkyyttään reagoida uusiin tilanteisiin. Edellä esitetyt seikat huomioon ottaen olosuhteet A:n luona uhkaavat vakavasti vaarantaa B:n terveyttä ja kehitystä.
Tässä tilanteessa ei ole olemassa sellaisia avohuollon tukitoimia, joiden avulla huostassapito voitaisiin lopettaa ja siirtää B A:n luo asumaan. Vastaavasta syystä lastensuojelulain 49 §:ssä tarkoitettu sijoitus A:n luo ei voi tulla kysymykseen.
B:n edun mukaista on jatkaa asumista sijaisvanhempien luona. Sen sijaan edelleen on tärkeää, että tapaamisilla B:n ja A:n suhdetta vahvistetaan ja ylläpidetään.
Edellä kerrotuin perustein huostaanoton edellytykset ovat edelleen olemassa. Johtavan sosiaalityöntekijän päätös ei ole lainvastainen eikä sitä ole syytä muuttaa. Perhe-elämän rajoittamiselle on esitetty lailliset lapsen edusta johtuvat syyt.
Yhteydenpidon rajoittamista koskevalla päätöksellä on ratkaistu ainoastaan kysymys siitä, tuleeko perhehoitajien olla paikalla tapaamisten aikana. Valituksenalaisella päätöksellä ei ole rajoitettu tapaamisten määrää eikä ratkaistu edes sitä, missä tapaamiset järjestetään.
Edellä huostassapidon lopettamista koskevassa osiossa on todettu, että A:n vuorovaikutus B:n kanssa on puutteellista eikä A kykene tunnistamaan B:n tarpeita. Kun vielä otetaan huomioon, että B tarvitsee ympärivuorokautista valvontaa ja ohjausta, tässä vaiheessa yhteydenpito ilman sijaisvanhempien läsnäoloa vaarantaa lapsen sijaishuollon tarkoituksen toteuttamisen. Rajoittaminen on lapsen hoidon ja kasvatuksen kannalta välttämätöntä, kun otetaan huomioon toimintaterapeutin ja opettajan lausunnoissa esitetty selvitys siitä, kuinka tärkeää aikuisen jatkuva tuki ja ohjaus on B:n kehityksen kannalta. Ilman valvontaa yhteydenpidosta on myös vaaraa B:n kehitykselle.
Yhteydenpidon rajoittamiselle on esitetty lastensuojelulaissa säädetyt perusteet, eikä yhteydenpitoa ole rajoitettu enempää kuin se on ollut välttämätöntä. Johtavan sosiaalityöntekijän päätös ei ole lainvastainen eikä sitä ole syytä muuttaa.
Lastensuojelulaki 4 § 2 momentti, 40 §, 47 § 1 ja 3 momentti, 49 § 3 momentti, 62 § 1 momentti 1 ja 2 kohta, 62 § 2 momentti 1 kohta, 62 §
4 momentti sekä 63 §
Asian ovat ratkaisseet hallinto-oikeuden jäsenet Paula Pihlava, Ria Savolainen, joka on myös esitellyt asian, ja Salla Rikander.
A on valituksessaan vaatinut, että hallinto-oikeuden päätös kumotaan. B:n huostassapito tulee lopettaa tai toissijaisesti B tulee sijoittaa äitinsä A:n luokse asumaan. Äidin ja B:n yhteydenpitoa ei tule rajoittaa. B:n tulee saada tavata äitiään äidin kotona valvomattomasti joka toinen viikonloppu perjantaista sunnuntaihin sekä koulun lomien aikana. Valittaja on myös vaatinut, että korkein hallinto-oikeus toimittaa suullisen käsittelyn.
Huostassapidon ja sijaishuollon lopettaminen
Äidin tilanne on muuttunut toisenlaiseksi huostaanoton jälkeen. Äidin tarjoamissa kodin olosuhteissa ei ole vakavaa vaaraa tai sen uhkaa lapsen terveydelle tai kehitykselle. Äidillä on valmiuksia vastata B:n hoidosta ja huolenpidosta. Äiti hoitaa kotona kahta nuorempaa lastaan ilman, että hänellä olisi vaikeuksia selvitä arjesta.
B:lle on syksyllä 2012 asetettu diagnoosi F83, monimuotoinen kehityshäiriö. Lapsi käyttäytyy kehitysviiveiselle lapselle ominaisella tavalla. Lasta ei voida tämän vuoksi kuitenkaan asettaa eriarvoiseen ja heikompaan asemaan. Sairauden perusteella ei voida myöskään rajoittaa tarpeettomasti jokaiselle kuuluvaa oikeutta perhe-elämään. Hallinto-oikeuden johtopäätökset loukkaavat B:n oikeuksia yhdenvertaiseen kohteluun.
B:llä ei ole koskaan ollut oikeutta nauttia perhe-elämästä, vaan koko sijaishuollon ajan tapaamisia on estetty vetoamalla lapsen käytökseen ja "oireiluun". Sijaishuolto nykyisessä perheessä on alkanut heinäkuussa 2009. B on vain kerran päässyt käymään äitinsä ja sisarustensa kotona koko sijaishuollon aikana. Kyseessä on poikkeuksellisen ankara perhe-elämään kajoaminen, koska kaikki yhdessäolo äidin kanssa on ollut kontrolloitua. B:n asiakassuunnitelmista ilmenee, että lapsen kehitys on ollut alkuun ikätasoista useamman vuoden ajan, mutta tästä huolimatta lapsi ei ole saanut tavata äitiään kuin valvotusti sijaisperheessä noin kerran kuukaudessa.
B:n perhehoitajat eivät ole hyväksyneet sitä, että lapsen ja äidin tapaaminen luonnollisesti aiheuttaa lapsessa tunnetilan muutoksia. Perhehoitajien tehtävänä on osata vastata lapsen käytöksen muutoksiin. Sijaisperheeltä saatu tieto on värittynyttä mahdollisesti siitä syystä, että sijaisperhe pitää sijaishuoltoa pysyvänä tilana lapseen kiinnyttyään.
Sosiaalitoimi on pyrkinyt aktiivisesti vastoin Euroopan ihmisoikeussopimusta ja siihen liittyvää oikeuskäytäntöä (R v. Suomi 30.5.2006) kiinnittämään lapsen sijaisperheeseensä. Hallinto-oikeuden olisi tullut katsoa, että avohuollon tukitoimin perheen jälleenyhdistäminen on mahdollista.
Äidille ei ole tehty omaa asiakassuunnitelmaa, eikä äidin ja lapsen välistä vuorovaikutusta ole tuettu. Tämä on johtunut valittajan näkemyksen mukaan siitä, että viranomaisen tavoitteet ovat olleet vastoin ihmisoikeussopimusta.
Äidin toimintaa lapsensa kanssa on arvioitu hallinto-oikeuden päätöksessä vain viranomaisen esittämän todistelun perusteella. Hallinto-oikeus siteeraa lapsen terveydentilaa koskevia lausuntoja sekä E:n ja F:n laatimaa yhteenvetoa 28.9.2017. E ja F olivat olleet vain yhdellä kotikäynnillä äidin luona ja tuoneet B:n ensimmäistä kertaa kotikäynnille äitinsä luokse. Siihen saakka tapaamiset olivat toteutuneet sijaisperheessä.
Todistajat G ja H ovat hallinto-oikeudessa kertoneet muun ohella B:n ensimmäisestä kotikäynnistä 29.5.2017 äidin ja H:n kotona. He ovat kertoneet, että B oli innoissaan ja että äiti ohjasi parhaansa mukaan lasta, mutta tilanne ja kaikki ulkopuoliset aikuiset aiheuttivat toki hämmennystä lapselle.
Viranomainen on järjestänyt lapsen ja äidin arvioinnin täysin keinotekoisesti pyytämällä E:n ja F:n laatimaan vuorovaikutuksesta lausunnon. Asiassa on täysin tarpeetonta ryhtyä arvioimaan lapsen ja äidin vuorovaikutusta liki kymmenen vuoden vieraannuttamisen jälkeen. Lapsen tuominen kotikäynnille äidin kotiin on ollut täysin lapsen edun vastainen ja tätä hämmentävä tapahtuma. Tällaiseen tilanteeseen perustuvan lausunnon käyttäminen äitiä ja lasta vastaan todisteena osoittaa, että lastensuojelutyön laadussa on vakavia puutteita.
Äiti on pidetty erossa lasta koskevista asioista, eikä hänelle ole annettu muun ohella tietoa lapsen terveydentilasta. Myöskään lapsen terapia-asioissa ei ole otettu äitiä huomioon. Äidille ei ole annettu riittävästi tietoa lapsen erityistarpeista.
Lapsen kotiuttaminen on mahdollista tiivistämällä tapaamisia, sallimalla lapsen elää äidin luona normaalia perhe-elämää sekä päättämällä huostaanotto ja sijaishuolto suunnitellusti. Avohuollon tukitoimena on mahdollista käyttää erilaisia vuorovaikutuksen syventämisen menetelmiä perheen ollessa yhteistyökykyinen (esimerkiksi Therapy-menetelmä).
Lapsen omat näkemykset on jätetty selvittämättä. B on 10-vuotias, ja hänen näkemyksensä on täysin sivuutettu.
Suullisessa käsittelyssä valittaja haluaa esittää saman henkilötodistelun kuin hallinto-oikeudessa.
Äiti on sosiaalitoimelle tekemällään kirjallisella hakemuksella pyytänyt tapaamisten järjestämistä joka toinen viikonloppu ja lomien aikana. Äidillä ei ole ollut riittäviä oikeussuojakeinoja käytössään, kun asianmukaisia valituskelpoisia päätöksiä ei ole suostuttu tekemään.
X:n kaupungin lastensuojelun johtava sosiaalityöntekijä on antanut selityksen, jossa on esitetty muun ohella seuraavaa:
Huostaanoton purkutyöskentely järjestettiin ajalla 10.4.–11.8.2017. Työskentelyn aikana ei vahvistunut käsitys, että äidin kyvyt vastata lapsen tarpeisiin olisivat ratkaisevasti muuttuneet huostaanoton perusteisiin nähden.
Työskentelyn aikana sijaishuollon sosiaaliohjaajien havaintona äidin ja lapsen välisestä vuorovaikutuksesta oli, ettei äiti kykene tilanteenmukaisiin ratkaisuihin.
A elää perheensä kanssa normaalia lapsiperheen arkea. Hänellä on tukenaan kasvatuksessa puolisonsa. Lapsiperheessä kummankin vanhemman on pystyttävä vastaamaan aika ajoin yksin lasten hoidosta ja kasvatuksesta. Sijaishuollon työntekijöille ei ole syntynyt sellaista käsitystä A:n vanhemmuudesta, että hän pystyisi toimimaan itsenäisesti lastensa kanssa. Sosiaalitoimen avohuollon palvelut eivät ole niin kattavia, että vanhempien tukena kasvatuksessa ja hoidossa voitaisiin olla aina.
Äiti on vaatinut useampia tapaamisia ja ilman valvontaa. Seuraavan asiakassuunnitelman laadinnan yhteydessä 10.10.2018 on mahdollista jälleen miettiä keinoja, miten selvitetään äidin valmiuksia toimia itsenäisesti vanhempana tapaamistilanteissa. Sijaishuollon tämänhetkisten tietojen ja kokemusten perusteella lapsen edun mukaista ei ole toteuttaa tapaamisia ilman sijaisperheen läsnäoloa.
Tulevassa asiakassuunnitelmassa on mahdollista sopia vanhemman asiakassuunnitelman toteuttamisesta. Asiakassuunnitelmassa 12.2.2018 vanhemmille kerrottiin, että heille voidaan tehdä oma vanhemmuutta tukeva asiakassuunnitelma, jos he haluavat sellaisen tehtäväksi. Helmikuun 2018 asiakassuunnitelmassa on myös käyty läpi lapsen terveydentilaa koskevia asioita.
Sosiaalitoimen päätöksenteossa on sinänsä ollut viivettä, mutta huostaanoton purkutyöskentely on ollut aktiivista toimimista asianosaisten kanssa.
Huostassapidon jatkaminen ja sijoitus nykyiseen sijaisperheeseen on tällä hetkellä B:n kasvun ja kehityksen kannalta välttämätöntä. Vuorovaikutusta äidin kanssa tuetaan niin, että lapsen tarpeet ovat etusijalla.
C ja D ovat antaneet selityksen, jossa on vaadittu valituksen hylkäämistä.
Tapaamisjärjestelyjen tulee säilyä ennallaan, jotta B:n perusturvallisuus säilyy ja jotta sijaisvanhemmat voivat tukea äitiä ja lasta tapaamistilanteissa. Huostassapitoa ei tule lopettaa. B ei sitä pystyisi ymmärtämään eikä kestäisi sitä psyykkisesti.
I ei ole käyttänyt hänelle varattua tilaisuutta selityksen antamiseen.
Suullisen käsittelyn hylkääminen
Hallinto-oikeus on jo toimittanut asiassa hallintolainkäyttölain 38 §:n nojalla suullisen käsittelyn, jossa on kuultu A:ta itseään sekä hänen nimeämiään todistajia. Hallinto-oikeudessa on muun ohella kuultu todistajana huostassapidon purkutyöskentelyyn osallistunutta sosiaaliohjaaja E:tä. A on valituskirjelmässään ilmoittanut, että hän haluaa esittää korkeimmassa hallinto-oikeudessa saman henkilötodistelun kuin hallinto-oikeudessakin.
Asiassa on huostassapidon lopettamista koskevilta osin kysymys ennen kaikkea siitä, voidaanko A:n katsoa pystyvän vastaamaan B:n hoidosta ja huolenpidosta siten, että huostassapidon edellytysten on katsottava lakanneen ja lapsen paluuta äidin luokse on muutoinkin pidettävä lapsen edun mukaisena. Edellä mainittuun nähden ja kun otetaan huomioon perusteet, joiden vuoksi A on pyytänyt uuden suullisen käsittelyn toimittamista, selvitys, jota hän on ilmoittanut siinä esittävänsä, sekä asiakirjoista muutoin saatu selvitys, uuden suullisen käsittelyn toimittaminen korkeimmassa hallinto-oikeudessa ei ole tarpeen asian selvittämiseksi.
Lastensuojelulain 47 §:n 1 momentin mukaan huostaanotto on voimassa toistaiseksi. Kun 40 §:n mukaista huostassapidon ja sijaishuollon tarvetta ei enää ole, 13 §:n 2 ja 3 momentin mukaan määräytyvän viranhaltijan tulee tehdä päätös huostassapidon lopettamisesta lapsen asioista vastaavan sosiaalityöntekijän valmisteltua asian. Huostaanoton edellytysten lakkaamisesta huolimatta huostassapitoa ei kuitenkaan saa lopettaa, jos lopettaminen on 3 momentissa tarkoitetulla tavalla selvästi vastoin lapsen etua.
Lastensuojelulain 47 §:n 2 momentin mukaan lapsen asioista vastaavan sosiaalityöntekijän on arvioitava huostassapidon jatkamisen edellytykset asiakassuunnitelman tarkistamisen yhteydessä, lapsen tai huoltajan hakiessa huostassapidon lopettamista tai kun se muutoin osoittautuu tarpeelliseksi.
Lastensuojelulain 47 §:n 3 momentin mukaan harkittaessa lapsen etua huostassapidon lopettamista koskevassa asiassa on otettava 4 §:n 2 momentissa mainitun lisäksi huomioon sijaishuollon kestoaika, lapsen ja sijaishuoltoa antavan välillä vallitsevan kiintymyssuhteen laatu, lapsen ja hänen vanhempiensa välinen kanssakäyminen sekä lapsen mielipide.
Euroopan ihmisoikeustuomioistuimen suuren jaoston tuomiossa 10.9.2019 Strand Lobben and others v. Norway, joka koskee Norjan lain mukaista pakkoadoptiota, on selostettu tuomion 202–213 kohdassa ihmisoikeustuomioistuimen oikeuskäytännön mukaisia ihmisoikeussopimuksen 8 artiklan tulkinnan yleisiä periaatteita. Esimerkiksi ihmisoikeustuomioistuimen 17.12.2109 huostassapidon lopettamista ja yhteydenpidon rajoittamista koskevasta tuomiosta A.S. v. Norway käy ilmi (tuomion kohta 59), että edellä mainitussa asiassa esitetty koonnos yleisistä periaatteista soveltuu yleisesti lastensuojelutoimenpiteitä koskeviin asioihin.
Tämän vuoksi ja kun otetaan huomioon A:n huostassapidon lopettamista koskevan hakemuksen johdosta sosiaalitoimessa tehty ajantasainen selvitys huostassapidon jatkamisen edellytyksistä sekä myös edellä ilmenevät hallinto-oikeuden päätöksen perustelut ja perusteluissa mainitut oikeusohjeet sekä korkeimmassa hallinto-oikeudessa esitetyt vaatimukset ja asiassa saatu muu selvitys, hallinto-oikeuden päätöksen lopputuloksen muuttamiseen huostassapidon lopettamista koskevilta osin ei ole perusteita.
Lastensuojelulain 54 §:n mukaan sijaishuollossa lapselle on turvattava hänen kehityksensä kannalta tärkeät, jatkuvat ja turvalliset ihmissuhteet. Lapsella on oikeus tavata vanhempiaan, sisaruksiaan ja muita hänelle läheisiä henkilöitä vastaanottamalla vieraita tai vierailemalla sijaishuoltopaikan ulkopuolella sekä pitää heihin muuten yhteyttä käyttämällä puhelinta tai lähettämällä ja vastaanottamalla kirjeitä tai niihin rinnastettavia muita luottamuksellisia viestejä taikka muita lähetyksiä. Sosiaalihuollosta vastaavan toimielimen ja lapsen sijaishuoltopaikan on tuettava ja edistettävä lapsen ja hänen vanhempiensa sekä lapsen ja muiden hänelle läheisten henkilöiden yhteydenpitoa.
Mainitun lain 62 §:n 1 momentin 1 ja 2 kohdan mukaan sijaishuollossa olevan lapsen oikeutta pitää yhteyttä vanhempiinsa tai muihin hänelle läheisiin henkilöihin saadaan 63 §:ssä tarkoitetulla päätöksellä rajoittaa, jos yhteydenpidosta ei ole voitu 30 §:ssä tarkoitetussa asiakassuunnitelmassa tai erityisestä syystä muutoin sopia lapsen ja hänen vanhempiensa tai muiden läheistensä kanssa, ja jos 1) yhteydenpito vaarantaa lapsen sijaishuollon tarkoituksen toteuttamisen ja rajoittaminen on lapsen hoidon ja kasvatuksen kannalta välttämätöntä; tai 2) yhteydenpidosta on vaaraa lapsen hengelle, terveydelle, kehitykselle tai turvallisuudelle. Pykälän 2 momentin 1 kohdan mukaan edellä 1 momentissa tarkoitetuin edellytyksin saadaan rajoittaa lapsen oikeutta tavata vanhempiaan tai muita läheisiään. Pykälän 4 momentin mukaan edellä 1–3 momentissa tarkoitettua yhteydenpidon rajoittamista voidaan käyttää vain siinä määrin kuin kussakin tapauksessa on laissa säädetyn tarkoituksen saavuttamiseksi välttämätöntä.
Lain 63 §:n 1 momentin mukaan edellä 62 §:n 1–3 momentissa tarkoitetusta yhteydenpidon rajoittamisesta on tehtävä päätös, jonka tulee olla määräaikainen, enintään yhdeksi vuodeksi kerrallaan. Päätöksessä on mainittava rajoituksen syy, henkilöt, joihin rajoitus kohdistuu, millaista yhteydenpitoa rajoitus koskee ja missä laajuudessa rajoitus toteutetaan. Yhteydenpidon rajoitus on pykälän 2 momentin mukaan poistettava heti, kun se ei enää ole 62 §:n 1 momentissa tarkoitetulla tavalla tarpeellinen.
Euroopan ihmisoikeustuomioistuin on ratkaisukäytännössään (esimerkiksi tapauksissa R v. Finland, tuomio 30.5.2006 ja H.K. v. Finland, tuomio 26.9.2006 sekä Strand Lobben and others v. Norway, suuren jaoston tuomio 10.9.2019, tuomion kohta 211 ja siinä mainittu muu ihmisoikeustuomioistuimen ratkaisukäytäntö) kiinnittänyt huomiota siihen, että vaikka viranomaisilla on laaja harkintavalta arvioidessaan lapsen huostaanoton tarpeellisuutta, tiukemmin on suhtauduttava lisärajoituksiin kuten sellaisiin, jotka koskevat lapsen yhteydenpidon rajoittamista. Jos yhteydenpitoa rajoitetaan voimakkaasti, lapsen ja vanhemman suhde ei saa tilaisuutta kehittyä myönteisellä tavalla tai lapsi ja vanhempi etääntyvät toisistaan. Lapsen ja vanhemman on tällöin mahdotonta voittaa perhe-elämässään ilmenneitä vaikeuksia.
Ihmisoikeustuomioistuin asettaa kuitenkin erityistä merkitystä lapsen edulle, joka tapauksen luonteen ja vakavuuden perusteella saattaa olla painavampi kuin vanhempien etu. Vanhempi ei Euroopan ihmisoikeussopimuksen 8 artiklan nojalla voi olla oikeutettu toimenpiteisiin, jotka saattavat haitata lapsen terveyttä ja kehitystä (esimerkiksi Johansen v. Norway, tuomio 27.6.1996). Vaikka viranomaisen tulee edistää perheen jälleenyhdistämistä ja sen jäsenten tapaamista, lapsen etu on aina ensisijainen. Jos yhteydenpito vanhempiin näyttää vaarantavan tuota etua, viranomaisen on löydettävä oikea tasapaino lapsen ja hänen vanhempansa etujen välillä. Viranomaisen tulee myös ajan kuluessa tarkastella tilannetta uudelleen. Jos tilanne on muuttunut, viranomaisen on harkittava, onko edellytyksiä laajentaa yhteydenpitoa, tarvittaessa asteittain.
Asiakassuunnitelmasta 17.1.2017, jonka laatimiseen on osallistunut myös A, ilmenee muun ohella, että äiti on tavannut B:tä pääsääntöisesti kerran kuukaudessa sijaisperheessä ja että äiti ja sijaisperhe ovat voineet sopia tapaamisajankohdista keskenään.
A on asiakassuunnitelman laatimisen jälkeen 9.3.2017 sosiaalitoimeen saapuneella hakemuksella vaatinut B:n huostassapidon lopettamista sekä sitä, että äiti ja B voivat tavata toisiaan tiiviimmin eli joka toinen viikonloppu perjantaista sunnuntaihin.
Sosiaalitoimi on käynnistänyt äidin hakemuksen johdosta huostassapidon lopettamista koskevan selvityksen, joka on toteutettu ajalla 10.4.–11.8.2017.
Viranhaltija on 14.8.2017 tekemällään päätöksellä rajoittanut B:n oikeutta pitää yhteyttä äitiinsä A:han ajalla 14.8.2017–13.8.2018 siten, että sijaisvanhemmat C ja D voivat olla läsnä äidin ja lapsen tapaamistilanteessa. Päätös on tehty sen jälkeen, kun A oli 3.8.2017 ilmaissut sosiaalitoimelle tyytymättömyytensä siihen, että sijaisvanhemmat ovat läsnä äidin ja B:n tapaamisissa. Viranhaltijan päätös ei koske sitä, missä ja kuinka usein tapaamisia järjestetään.
Viranhaltija on 13.10.2017 päättänyt, että B:n huostassapitoa jatketaan C:n ja D:n sijaisperheessä.
A on valittanut viranhaltijan päätöksistä hallinto-oikeuteen ja uudistanut vaatimuksensa siitä, että B:n ja äidin tapaamiset tulee järjestää joka toinen viikonloppu perjantaista sunnuntaihin sekä lisäksi myös koulun loma-aikoina. Sosiaalitoimi on hallinto-oikeudelle yhteydenpidon rajoittamista koskevan valituksen johdosta antamassaan selityksessä 2.10.2017 todennut, että A:n vaatimus ei ole kaikki näkökulmat sekä B:n sairaudet ja erityistarpeet huomioon ottaen ollut tuolloin lapsen edun mukainen.
Korkein hallinto-oikeus toteaa, että jos yhteydenpidosta ei ole voitu sopia lastensuojelulain 30 §:ssä tarkoitetussa asiakassuunnitelmassa, tulee asiassa tehdä lastensuojelulain 63 §:n mukaisesti yhteydenpidon rajoittamista koskeva päätös. Tässä tapauksessa asiakassuunnitelmaan on kirjattu osapuolten välille vakiintunut käytäntö, jonka mukaan tapaamisia on keskimäärin kerran kuukaudessa sijaisperheessä, mutta A on myöhemmin huostassapidon lopettamista koskevan hakemuksensa yhteydessä vaatinut tapaamisten toteuttamista laajempina kuin asiakassuunnitelmasta ilmenee.
Korkein hallinto-oikeus toteaa, että näissä oloissa viimeistään yhteydenpidon rajoittamista koskevaan päätökseen 14.8.2017 olisi tullut kirjata, missä ja kuinka usein tapaamiset järjestetään, jos niistä on ollut erimielisyyttä. Korkein hallinto-oikeus toteaa lisäksi, että päätös on tehty lähes puoli vuotta sen ajankohdan jälkeen, jolloin A oli pyytänyt sekä huostassapidon lopettamista että yhteydenpidon lisäämistä.
Kun otetaan huomioon edellä ilmenevät hallinto-oikeuden päätöksen perustelut ja siinä mainitut oikeusohjeet sekä korkeimmassa hallinto-oikeudessa esitetyt vaatimukset ja asiassa saatu selvitys sekä lisäksi se, että yhteydenpidon rajoittamista koskeva aika on jo päättynyt, hallinto-oikeuden päätöksen lopputuloksen muuttamiseen yhteydenpidon rajoittamista koskevilta osin ei kuitenkaan ole perusteita.
Asian ovat ratkaisseet oikeusneuvokset Eija Siitari, Outi Suviranta, Janne Aer, Ari Wirén ja Toomas Kotkas. Asian esittelijä Anne Rautiainen.


text:
Ilmainen Mac Any DVD Ripper - Vapaa Rip tahansa DVD MP4 / AVI / WMV / MOV, jne.
Vapaa Kaikki DVD Ripper
Voit ripata minkä tahansa DVD MP4: lle, AVI: lle, FLV: lle, MOV: lle, WMV: lle, MP3: lle, OGG: lle Mac: lle
Tämä freeware on all-in-one Free Mac DVD Ripper. Se voi kopioida kaikki DVD-levyt MP4, MOV, FLV, AVI, MP3, jne. Nopealla nopeudella ja laadukkaasti. Se voi myös auttaa sinua kopioimaan suosikki DVD-elokuvasi iPhonelle, iPadille, iPodille ja Android-laitteille nautintoa varten myös iTunesiin varmuuskopiointia varten.
Voit kopioida DVD-levyn / kansion, ISO-kuvatiedostot MP4-, MOV-, AVI-, FLV-, WMV-, MKV-, MP3-, AAC- ja useammille 200 + -formaateille ilman rajoituksia Macille
Yhteensopiva iPhone, iPad, iPod, Android-laitteet, iTunes ja niin edelleen
Nopea muuntamisnopeus ilman laadun heikkenemistä
Tehokas muokkaustoiminto leikkaamaan, rajaamaan, vesileimaamaan ja säätämään efektivideoita
Miksi valita Tipard Free Any DVD Ripper
Se on täysin ilmainen ja helppokäyttöinen. Se pystyy kopioimaan kaikenlaisia DVD-levyjä DVD-dekrypteriksi, mukaan lukien suojatut tai kopioidut 4K-videot, MP4, MOV, MPEG, FLV, MP3 ja useammat 300 + -muodot yhdellä napsautuksella. Lataa tämä freeware ja nauti.
Vapaa kopioi kaikki DVD-levyt mihin tahansa suosittuun video / audio-formaattiin, kuten MP4, MP3
Se muuntaa kaikki DVD-elokuvat mihin tahansa video / audio-formaattiin nautinnolliseen kannettavaan laitteeseen missä ja milloin tahansa. Tämän ilmaisen ohjelmiston avulla voit muuntaa DVD Mac OS: ssä MP4-, FLV-, MOV-, WMV-, M4V-, H.264-, H.265-, AVI-, MPEG-, ASF-, 3GP-, VOB-, AMV-, ProRes- ja muille 300 + X El Capitan. Ja kopioi DVD HD-videoille kuten HD H.264, HD AVI, HD MPG, HD TS, HD WMV, HD MPEG 4, HD MOV, HD ASF jne. Voit myös käyttää tätä DVD-äänen poistoa, DVD-levyltä ja muuntaa ne MP3, FLAC, WAV, WMA, AAC, ALAC, AC3, AIFF, AMR, AU, MP2, M4A, OGG jne. Samanaikaisesti voit nauttia muunnetuista DVD-videoista ja äänistä iPhone SE / 6s / 6s plus / 6 / 6 plus / 5s / 5 / 4, iPad Pro / Air / mini, iPod Touch / Nano / Shuffle, Apple TV, Samsung, HTC, LG, enemmän Android-puhelimia / tabletteja ja muuta mediasoitinta.
Luotettavasti käytä tätä ilmaista DVD Ripper for Macia kopioitaksesi kaikki DVD-levyt. Vaikka se on suojattu kaupallinen DVD- tai DVD-kopio, voit muuntaa helposti DVD CSS: n, UOP: n, RCE: n, aluekoodin ja Sony ARccOS: n avulla. Tämä ilmainen DVD-kopiointisovellus hyväksyy myös MMX-SSE $ 3DNow: n perustuvan Hyper-Threading- ja Super Encode Engine -mallin, jolla varmistetaan videon laatu ja nopea nopeus.
Voit muokata videoita monipuolisilla muokkaustoiminnoilla
Jos haluat tuottaa DVD-videosi vastaamaan vaatimuksiasi, käytä Free Mac DVD -muunninta ja muokkaa videoasi. DVD Ripper for Mac on varustettu sarjalla muokkaustoimintoja. Räätälöi video saadaksesi haluamasi osan; satunnaisia ei-toivottuja videoleikkeitä tai mustia nauhoja, jotta se sopisi multimediasoittimesi alkuperäisen, rajausalueen (muokata), 16: 9 ja 4: 3; Lisää vesileima tekstiin tai kuvaan videolle, jotta se olisi erottuva; yhdistää useita videoleikkeitä yhdeksi tiedostoksi, joka on helppo tallentaa tai luoda uusi videotiedosto; Voit korjata videotehosteen säätämällä kirkkautta, kontrastia, värikylläisyyttä, äänenvoimakkuutta ja värisävyä. Paranna videon laatua yhdellä napsautuksella. Toiminnot ovat erittäin helppokäyttöisiä ja voit saada toisen DVD-videon muokkauksen jälkeen.
Erittäin nopea kopiointi nopeus ja helppokäyttöisyys
Ilmainen DVD Ripper voi ladata erä DVD-videoita sovellukseen muutamassa sekunnissa, ja erittäin nopea kopiointi nopeus tekee siitä tyydyttävän ilmaisen työkalun sinulle. Vaikka se on ammattimainen DVD-kopiointityökalu, se ei ole ollenkaan vaikeaa vaikka olet uusi tietokoneen käyttäjä. Alkuperäisen käyttöliittymän avulla on helppo käyttää ja ohjata sinua suoraan. Voit suorittaa DVD videon muuntamiseen muutamalla yksinkertaisella klikkauksella. Lataa ja kokeile sitä, paras ilmainen DVD Ripper tarjoaa erittäin humanisoituneen kokemuksen.
Jos lataat useita DVD-videoita kerralla, vain yhdellä napsautuksella voit kopioida ne kaikki.
6x nopeampi nopeus
Tämän Mac DVD ripperin nopeus on 6x nopeampi kuin muut vapaat DVD-ripperit.
Kaappaa DVD-videokuvan kuvakaappaus tietokoneellesi.
Lähtötiedoston parametriasetukset
Videoefektin muokkauksen lisäksi voit säätää tulostustiedostojen parametrien asetuksia tarpeiden mukaan.
40 prosenttia pois kuumille suositelluille ohjelmistoille
Rip tahansa DVD + muuntaa minkä tahansa videon
Ripata DVD mihin tahansa video / audio-formaattiin nopealla nopeudella (mukana 4K Video)
Muunna video MP4, AVI, MOV, WMV, FLV, MKV, M4V jne. Ilman rajoituksia
Kierrä ja tehosta videoefektiäsi paremmaksi
Lifetime Hinta:$ 47.40 $ 79.00 40% OFF: TIPAWJKS
Vertailu voit tehdä paras valinta
Mac Video Converter Ultimate DVD Ripper Macille Vapaa DVD Ripper
Hinta $ 47.40 $ 79.00
$ 23.99$ 49.00
Ajan rajoitettu tarjous Vapaa
Hanki se App Storesta Hanki se App Storesta
Muunna kaikki DVD MP4, AVI, MOV formaatteja
(Sisältää suojatun ja kaupallisen DVD: n) rajoitetuilla videomuodoilla
Muunna minkä tahansa videon (kuten MP4, MKV) 4K / HD-videoksi ja MP4, AVI, FLV jne.
Poimi ääntä kaikista DVD-elokuvista ja tallenna kaikkiin audiomuotoihin (kuten MP3, AAC, FLAC jne.) rajoitettu ääniformaatti
Trim, Crop, Watermark, Preview, Rename, Effect-videoita
Enahnce videon laatu
7days & 24 tuntia Tekninen tuki
Huolehdi myynninedistämisestä
Alennus 40 prosenttia pois 50 prosenttia pois
Kim: Ladataan ja käytän tätä ilmaista sovellusta jonkin aikaa. Se auttaa minua kopioimaan DVD-elokuvan MP4: lle, ja voin nauttia niistä helposti iPhonella. Tämä ilmainen DVD Ripper auttaa minua paljon.
John: Käytin sekä Winx DVD Ripperia että tätä ilmaista DVD-ripperiä, löysin tämän olevan parempi kuin Winx, se on helppokäyttöisempi ja nopeampi muunnosnopeus. Hyvä.
George Ripperin DVD-videota ilmaiseksi tämän Free Ripperin avulla. Kopioitava tiedosto tallennetaan kiintolevylle ja muulle medialaitteelle varmuuskopiointiin, jakamiseen tai toistoon ilman DVD-levyn lataamista. Se on niin kätevä.
Mac Total Media Converter avulla käyttäjät voivat muuntaa 2D-videot ja DVD 2D / 3D-videoiksi.
Ripata DVD MP4-, AVI-, WMV-, MOV-, FLV-, MKV-, MP3-, FLAC- jne. Video / audio-muodossa Macille.
Mac-Blu-ray-soitin
Toista tällä soittimella kaikki Blu-ray-levy / elokuva-, multimedia- tai videotiedostot 1080p-laadulla.
Miten muuntaa dvd: n H.264-muotoon
Kuinka muuntaa WMV-videon MP4-muotoon
Miten muuntaa AVCHD MTS Converter Macia
Miten muuntaa MKV MP4-muodossa
Ilmainen DVD Creator Macille
Vapaa Video Converter for Mac
Ilmainen PDF JPG Converter for Mac
Vapaa DVD MP3 Converter
Vapaa Video Player Macille

matches: HD HD HD HD HD HD HD HD