text:
8 päivänä toukokuuta 2012 (1)
Asia C‑44/11
Arvonlisävero – Arvopapereita koskevat omaisuudenhoitopalvelut – Vapautus verosta – Pääasiallinen ja liitännäinen suoritus – Suorituspaikka
1. Arvonlisäverodirektiivin(2) mukaan tietyt rahoitusliiketoimet vapautetaan arvonlisäverosta. Jos tarjoaja ja hankkija eivät asu samassa maassa, pankki-
ja rahoitusliiketoimien suorituspaikka on hankkijan liiketoiminnan kotipaikka tai asuinpaikka.
2. Saksan Bundesfinanzhof (veroasioita käsittelevä liittovaltion ylimmän oikeusasteen tuomioistuin) haluaa tietää, miten kyseisiä
sääntöjä sovelletaan arvopapereita koskeviin omaisuudenhoitopalveluihin (jäljempänä salkunhoitopalvelut), joissa asiakas antaa
pankille valitun strategian puitteissa vapaat kädet ostaa ja myydä arvopapereita hänen nimissään ja hänen lukuunsa vastasuorituksena
palkkiosta, joka lasketaan prosenttiosuutena arvopapereiden arvosta. Se haluaa myös tietää, onko tällaiset palvelut muodostavia
osasuorituksia käsiteltävä itsenäisesti vai yhdessä ja mikä osasuoritus ratkaisee viimeksi mainitussa tapauksessa luokittelun.
3. Vuonna 2008, joka oli pääasiassa kyseessä oleva verovuosi, arvonlisäverodirektiivin 56 artiklan 1 kohdassa säädettiin merkityksellisiltä
osin seuraavaa:
”Jäljempänä lueteltujen palvelujen suorituspaikka on paikka, jossa hankkijalla on liiketoimintansa kotipaikka tai kiinteä
toimipaikka, jolle palvelu on suoritettu, taikka näiden puuttuessa hankkijan kotipaikka tai vakinainen asuinpaikka, jos palvelut
suoritetaan yhteisön ulkopuolelle sijoittautuneille hankkijoille tai yhteisöön mutta muuhun kuin suorittajan kotimaahan sijoittautuneille
verovelvollisille:
e) pankki-, rahoitus- ja vakuutustoiminta, mukaan lukien jälleenvakuutus, lukuun ottamatta tallelokerovuokrausta;
– –”(3)
4. Arvonlisäverodirektiivin 135 artiklan 1 kohdan a–g alakohdan mukaan jäsenvaltioiden on vapautettava verosta lukuisat finanssialan
liiketoimet:
”a) vakuutus- ja jälleenvakuutustoiminnat, mukaan lukien näihin liiketoimiin liittyvät vakuutuksenvälittäjän ja vakuutusasiamiehen
palvelujen suoritukset;
b) luottojen myöntäminen ja välitys sekä luotonantajan harjoittama luoton hallinta;
c) luottotakuun[, takauksen] tai muun vakuuden välitys ja [antaminen] sekä luotonantajan harjoittama [vakuuksien hallinnointi];
d) liiketoimet, mukaan lukien välitys, jotka koskevat [varojen talletusta,] käyttötilejä, maksuja, tilisiirtoja, saamisia, shekkejä
ja muita [siirtokelpoisia arvopapereita], lukuun ottamatta saamisten perimistä;
e) liiketoimet, mukaan lukien välitys, jotka koskevat valuuttaa sekä laillisina maksuvälineinä käytettäviä seteleitä ja kolikoita,
lukuun ottamatta keräilyseteleitä ja -kolikoita: keräilyrahoina pidetään kulta-, hopea- ja muita metallikolikoita ja seteleitä,
joita ei tavallisesti käytetä laillisina maksuvälineinä, sekä numismaattisesti arvokkaita kolikoita;
f) liiketoimet, mukaan lukien välitys mutta lukuun ottamatta [hallinnointia] ja tallessapitoa, jotka koskevat osakkeita, yhtiö-
ja yhteenliittymäosuuksia, obligaatioita ja muita arvopapereita, ei kuitenkaan tavaroiden hallintaan oikeuttavia asiakirjoja
ja 15 artiklan 2 kohdassa tarkoitettuja oikeuksia ja arvopapereita;[(4)]
g) jäsenvaltioiden määrittelemien erityisten sijoitusrahastojen [hallinnointi];[(5)]
5. Kyseisistä määräyksistä f ja g alakohta(6) ovat merkityksellisiä nyt käsiteltävässä asiassa. Muut 135 artiklan 1 kohdassa säädetyt vapautukset koskevat postimerkkien
sekä veromerkkien ja muiden vastaavien merkkien luovutusta nimellisarvostaan (h alakohta), vedonlyöntiä, arvontoja ja muita
uhka- tai rahapelejä (i alakohta), rakennusten luovutusta siihen liittyvine maapohjineen (j alakohta), sellaisen rakentamattoman
kiinteän omaisuuden luovutusta, joka ei ole rakennusmaata, (k alakohta) ja kiinteän omaisuuden vuokrausta (l alakohta).
6. Arvonlisäverodirektiivin 135 artiklan 2 kohdan d alakohdassa suljetaan tallelokeroiden vuokraus 135 artiklan 1 kohdan l alakohdassa
säädetyn vapautuksen ulkopuolelle. Niinpä sen kaltaisista liiketoimista kannetaan arvonlisävero.
7. Komissio antoi helmikuussa 2008 neuvostolle ehdotukset arvonlisäverodirektiivin muuttamisesta vakuutus- ja rahoituspalvelujen
kohtelun osalta ja sitä koskevasta soveltamissäännöstöstä.(7) Ehdotuksista, joissa määritellään rahoituspalveluja tarkoittavat käsitteet, käydään edelleen aktiivista keskustelua neuvostossa,
eikä sopua ole vielä saavutettu.(8) Komissio totesi ehdotusten antamisen yhteydessä, että rahoituspalvelujen määritelmät olivat vanhentuneet ja johtaneet siihen,
että jäsenvaltiot tulkitsevat ja soveltavat niitä epäyhdenmukaisesti. Talouden toimijoiden ja veroviranomaisten toimintaa
vaikeuttivat komission mukaan säännöstöjen vaikeaselkoisuus, vaihtelevat hallintokäytännöt ja oikeudellinen epävarmuus, jotka
puolestaan johtivat tuomioistuinmenettelyjen lisääntymiseen ja hallintokulujen kasvuun.
8. Saksan vuoden 2005 liikevaihtoverolain (Umsatzsteuergesetz, jäljempänä UStG) 3 a §:n 3 momentissa ja 4 momentin 6 kohdan a
alakohdassa sekä 4 §:n 8 momentin e ja h kohdassa, luettuina yhdessä, säädettiin vuonna 2008 olennaisilta osin ”arvopaperikauppaa
ja -välittämistä koskevista liiketoimista, lukuun ottamatta arvopapereiden säilytystä ja hallinnointia” ja ”sijoituksista
annetun lain [Investmentgesetz] mukaisesta sijoitusomaisuuden hallinnoinnista ja vakuutusvalvontalain [Versicherungsaufsichtsgesetz]
mukaisten sosiaalivakuutuslaitosten hallinnoinnista”, että i) tällaiset liiketoimet vapautetaan arvonlisäverosta, että ii)
jos hankkija oli elinkeinonharjoittaja, palvelu katsottiin suoritetuksi olosuhteista riippuen joko hankkijan liiketoiminnan
kotipaikassa tai kiinteässä toimipaikassa ja että iii) jos hankkija ei ollut elinkeinonharjoittaja ja asui tai oli sijoittautunut
toisen maan alueelle, suoritus katsottiin tehdyksi tuossa maassa.
9. Liittovaltion valtionvarainministeriön 9.12.2008 antaman hallinnollisen ohjeistuksen mukaan UStG:n 3 a §:n 3 momenttia ja
4 §:n 6 momentin a kohtaa ei kuitenkaan sovellettu omaisuudenhoitopalvelujen suorituspaikan määrittämiseen. Sitä ei voitu
ratkaista myöskään arvonlisäverodirektiivin 56 artiklan 1 kohdan e alakohdan perusteella, koska siinä ei mainittu, että se
olisi tarkoitettu koskemaan muita kuin siinä lueteltuja liiketoimia. Vapautuksesta ohjeistuksessa todettiin, että kyseisen
direktiivin 135 artiklan 1 kohta on selkeä eikä siinä mainita omaisuudenhoitoa. Salkunhoito yhden kokonaisuuden muodostavana
suorituksena oli siten veronalaista, eikä sitä ollut vapautettu verosta UStG:n 4 §:n 8 momentin e kohdan perusteella.
10. Deutsche Bank tarjoaa palveluja, joissa sijoittajat antavat sille ohjeet hallinnoida puolestaan arvopaperisijoituksia oman
harkintansa mukaan ilman edeltäviä ohjeita mutta sijoittajan valitseman strategian mukaisesti ja ryhtyä kaikkiin kyseisten
osakkeiden hallinnoinnin edellyttämiin toimiin. Deutsche Bankilla on lupa määrätä osakkeista sijoittajan nimissä ja lukuun.
Sijoittaja maksaa vuosittaisen palkkion, joka vastaa 1,8:aa prosenttia hallinnoitujen varojen arvosta ja joka on 1,2 prosentin
osalta hallinnointipalkkiota ja 0,6 prosentin osalta osakkeiden osto- ja myyntipalkkiota. Palkkio käsittää myös arvo-osuustilin
ja osakesalkun hallinnoinnin ja palkkiot sijoitusrahasto-osuuksien hankinnasta. Sijoittajat saavat säännöllisen selvityksen
kehityksestä, ja heillä on oikeus päättää toimeksianto milloin tahansa välittömin vaikutuksin.
11. Deutsche Bank piti toukokuulta 2008 antamassaan alustavassa veroilmoituksessa arvopaperisijoitusten hallinnointipalvelujaan
UStG:n 4 §:n 8 momentin perusteella arvonlisäverosta vapautettuina silloin, kun niitä tarjottiin sijoittajille Saksassa ja
Euroopan unionissa, ja 3 a §:n 4 momentin 6 kohdan a alakohdan perusteella verosta vapautettuina silloin, jos ne suoritetaan
muualla asuville sijoittajille. Veroviranomainen oli eri mieltä, ja asia on nyt Bundesfinanzhofin käsiteltävänä Revision-valituksen
12. Bundesfinanzhof on esittänyt seuraavat ennakkoratkaisukysymykset:
”1) Onko arvopapereita koskeva omaisuudenhoito (salkunhoito), jonka yhteydessä verovelvollinen päättää korvausta vastaan oman
harkintansa mukaan arvopapereiden ostosta ja myynnistä ja toteuttaa tämän päätöksen ostamalla ja myymällä arvopapereita, vapautettu
– ainoastaan direktiivin 2006/112/EY 135 artiklan 1 kohdan g alakohdan mukaisten useille sijoittajille tarkoitettujen yhteisten
erityisten sijoitusrahastojen hallinnointina vai myös
– direktiivin 2006/112 – – 135 artiklan 1 kohdan f alakohdan mukaisena yksityisten sijoittajien yksilöllisenä salkunhoitona
(liiketoimena, joka liittyy arvopapereihin, tai tällaisen liiketoimen välityksenä)?
2) Mikä merkitys on palvelujen pääasiallisen ja liitännäisen suorituksen määrityksessä sillä kriteerillä, että suoritusta on
pidettävä pääasialliselle suoritukselle liitännäisenä etenkin silloin, kun se ei ole asiakaskunnan kannalta tavoite sinällään
vaan keino nauttia toimijan tarjoamasta pääasiallisesta suorituksesta parhaissa olosuhteissa, verrattuna liitännäisen suorituksen
erilliseen laskutukseen ja mahdollisuuteen teettää se myös kolmannella osapuolella?
3) Sovelletaanko direktiivin 2006/112 – – 56 artiklan 1 kohdan e alakohtaa ainoastaan direktiivin 2006/112/ – – 135 artiklan
1 kohdan a–g alakohdassa mainittuihin palveluihin vai myös arvopapereita koskevaan omaisuudenhoitoon (salkunhoitoon), vaikka
tällaisia liiketoimia ei mainita viimeksi mainitussa säännöksessä?”
13. Deutsche Bank, Saksan ja Alankomaiden hallitukset sekä komissio ovat esittäneet kirjallisia huomautuksia. Suullisia huomautuksia
esittivät 1.3.2012 pidetyssä istunnossa veroviranomainen, Deutsche Bank, Saksan ja Ison-Britannian hallitukset sekä komissio.
14. On riidatonta, etteivät kyseessä olevat palvelut ole arvonlisäverodirektiivin 135 artiklan 1 kohdan g alakohdassa tarkoitettua
”erityisten sijoitusrahastojen hallintaa”.
15. Kyseinen säännös koskee yhteisiä sijoitusrahastoja, joihin on koottu useita sijoituksia ja joissa nämä on hajautettu arvopapereihin,
joita voidaan hallinnoida tehokkaasti tulosten optimoimiseksi, ja joissa yksittäiset sijoitukset voivat olla melko pieniä;
tällaiset sijoitusrahastot hallinnoivat sijoituksiaan omissa nimissään ja omaan lukuunsa, kun taas jokainen sijoittaja omistaa
(yhden tai useamman) osuuden rahastosta mutta ei rahaston sijoituksista sellaisenaan. Kyseessä olevat palvelut sen sijaan
koskevat yleensä yhden henkilön varallisuutta, jonka arvon on oltava kokonaisuudessaan huomattava, jotta sitä voitaisiin kannattavasti
hallinnoida kuvatulla tavalla; salkunhoitaja ostaa ja myy sijoituksia sijoittajan nimissä ja lukuun, ja arvopaperit pysyvät
sijoittajan omistuksessa koko sopimuskauden ajan ja sen jälkeenkin.
16. On myös riidatonta, etteivät kyseessä olevat arvopaperit ole arvonlisäverodirektiivin 135 artiklan 1 kohdan f alakohdassa
vapautuksen ulkopuolelle jätettyjä ”tavaroiden hallintaan oikeuttavia asiakirjoja” tai ”15 artiklan 2 kohdassa tarkoitettuja
oikeuksia ja arvopapereita”. Ne eivät ole myöskään vapautuksen ulkopuolelle jätettyjä arvopapereiden säilytyspalveluja.
17. Kahden ensimmäisen ennakkoratkaisukysymyksen ydin on se, ovatko kyseiset palvelut 135 artiklan 1 kohdan f alakohdassa verosta
vapautettuja ”liiketoimia, mukaan lukien välitys mutta lukuun ottamatta hallintoa”, jotka koskevat arvopapereita.
18. Ennakkoratkaisupyynnön ja Deutsche Bankin omien huomautusten mukaan kyseiset palvelut kuuluvat kolmeen luokkaan, jotka voidaan
kiteyttää seuraavasti: a) päättäminen asiantuntemuksen ja markkinaseurannan perusteella niistä arvopapereista, joita kulloinkin
kannattaa ostaa tai myydä, b) tällaisten päätösten täytäntöönpano ostamalla ja myymällä arvopapereita(9) ja c) joukko arvopapereiden hallintaan liittyviä luonteeltaan enemmänkin hallinnollisia palveluja.
19. Kansallinen tuomioistuin haluaa ensimmäisellä kysymyksellään tietää, kuuluvatko luokat a) ja b) yhdistettyinä arvonlisäverodirektiivin
135 artiklan 1 kohdan f alakohdassa säädetyn vapautuksen soveltamisalaan. Kysymykseen vastaamiseksi on pohdittava muun muassa
sitä, muodostavatko palvelut ”kokonaisuutena arvioiden [sellaisen erillisen kokonaisuuden], jolla täytetään tässä säännöksessä
kuvatun palvelun erityiset ja olennaiset tehtävät”.(10)
20. Toisella kysymyksellään – joka myös koskee 135 artiklan 1 kohdan f alakohdassa säädetyn vapautuksen mahdollisuuden selvittämistä
– kansallinen tuomioistuin haluaa tietoa toisiinsa liittyvien palvelujen arvonlisäverokohtelua koskevasta oikeuskäytännöstä
tapauksissa, joissa yhtä suorituksista voidaan pitää ”pääasiallisena” ja yhtä tai useampaa muuta suoritusta ”liitännäisenä”,
jolloin niitä voidaan yhdessä pitää yhden kokonaisuuden muodostavana suorituksena.(11) Sanamuotonsa perusteella kysymys näyttäisi koskevan pääasiallisesti edellä mainittuihin luokkiin a) ja b) kuuluvien suoritusten,
joista perittävät palkkiot Deutsche Bank erittelee, suhdetta. Toisaalta ennakkoratkaisupyynnön perustelut antavat ymmärtää,
että kansallinen tuomioistuin on myös kiinnostunut luokkaan c) kuuluvista suorituksista, joista perittävät palkkiot näyttäisivät
sisältyvän luokkiin a) ja b) kuuluvista palveluista perittäviin palkkioihin.
21. Näiden kahden seikan välillä on selkeä ja läheinen yhteys. Itse asiassa niitä voidaan tarkastella olennaisilta osin yhtenä
kysymyksenä. Niinpä aloitan tutkimalla ne yhdessä eli käsittelemällä yhden ensimmäiseen kysymykseen liittyvän seikan ja vastaamalla
toiseen kysymykseen. Tämän jälkeen otan käsiteltäväksi ensimmäisen kysymyksen ydinasian ja lopuksi kolmannen kysymyksen, joka
koskee arvonlisäverodirektiivin eri säännöstä.
Kuvattujen suoritusten suhde (ensimmäinen ja toinen kysymys)
22. Kaikki kirjallisia huomautuksia esittäneet ovat yhtä mieltä siitä, että ennakkoratkaisupyynnössä kuvattua salkunhoitoa on
pidettävä yhtenä taloudellisena toimena tai ainakin sitä olisi kohdeltava arvonlisäverotuksessa yhdenmukaisesti suoritetuista
palveluista pääasiallisen perusteella. Ne hyväksyvät sen, että palvelu voidaan jakaa osasuorituksiksi, joita ovat sijoitussalkun
koostaminen, markkinoiden analysointi, arvopapereiden osto ja myynti, kirjanpito ja niin edelleen, mutta esittävät, että myytävä
”tuote” sisältää kaikki nämä suoritukset ja että asiakkaan mielenkiinto kohdistuu yhden kokonaisuuden muodostavan palvelun
eikä osasuoritusten joukon saamiseen. Ne ovat yhtä mieltä myös siitä, että suorituksen puhtaasti hallinnolliset osat ovat
vähämerkityksisiä tai liitännäisiä eikä niiden pitäisi vaikuttaa luokitteluun.
23. Olen samaa mieltä.
24. Vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan silloin, kun liiketoimi koostuu useasta eri osatekijästä, on otettava huomioon kaikki
olosuhteet, jotta voidaan ratkaista, onko kyse kahdesta tai useammasta erillisestä suorituksesta vai yhdestä yhtenäisestä
suorituksesta. Vaikka jokaista liiketoimea on tavallisesti pidettävä erillisenä ja itsenäisenä, taloudelliselta kannalta katsottuna
yhdestä ainoasta suorituksesta koostuvaa liiketoimea ei pidä jakaa keinotekoisesti osiin, jottei arvonlisäverojärjestelmän
toimivuutta vaarannettaisi. Lisäksi useita muodollisesti erillisiä suorituksia, jotka voidaan tehdä erikseen, on tietyissä
olosuhteissa pidettävä yhtenä ainoana liiketoimena, kun ne eivät ole itsenäisiä. Kyse on yhdestä suorituksesta, jos vähintään
kaksi osatekijää liittyy niin läheisesti yhteen, että ne muodostavat yhden jakamattoman taloudellisen suorituksen, jonka paloittelu
osiin olisi keinotekoista, tai kun yksi tai useampi osatekijä on katsottava pääasialliseksi suoritukseksi, kun taas muut osatekijät
ovat liitännäissuorituksia. Suoritusta on pidettävä pääsuoritukselle liitännäisenä erityisesti, kun se ei ole asiakaskunnan
kannalta tavoite sinällään vaan keino nauttia toimijan tarjoamasta pääasiallisesta palvelusta parhaissa olosuhteissa. Vaikka
kansallisen tuomioistuimen on määritettävä yksittäisen asian tosiseikasto, unionin tuomioistuin voi antaa ohjata sitä sellaisen
unionin lainsäädännön tulkitsemisessa, josta saattaa olla sille apua pääasian ratkaisemisessa.(12)
25. Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin näyttää katsovan, että arvopapereiden ostamisesta ja myymisestä koostuvaa suoritusta
(johon olen edellä 18 kohdassa ja sitä seuraavissa kohdissa viitannut merkinnällä b)) olisi pidettävä omaisuudenhoitopalveluun
(johon olen viitannut merkinnällä a)) nähden liitännäisenä, ellei asiassa RLRE Tellmer Property annetussa tuomiossa(13) olisi korostettu, että kolmas osapuoli saattoi suorittaa asuinhuoneistojen vuokraamisesta erillisenä pidettävän siivouspalvelun
ja/tai laskuttaa siitä erikseen.
26. Mielestäni arviointia ei pidä aloittaa pohtimalla sitä, kumpi suorituksista, joihin olen viitannut merkinnöillä a) ja b),
on pääasiallinen ja kumpi liitännäinen, vaan tutkimalla ensin, onko niillä niin läheinen yhteys, että ne muodostavat yhden
jakamattoman taloudellisen suorituksen, jonka paloittelu osiin olisi keinotekoista. Mielestäni niillä on tällainen läheinen
27. Saksan hallitus on esittänyt, että oikeuskäytännössä on tarkasteltu kysymystä siitä, muodostaako kaksi osatekijää tai sitä
useampi yhden taloudellisen suorituksen, tavanomaisen tai keskimääräisen kuluttajan näkökulmasta.(14) Olen samaa mieltä tällaisesta lähestymistavasta. Vaikka joissakin kyseiseen oikeuskäytäntöön kuuluvissa tuomioissa on tässä
yhteydessä käytetty ilmaisua ”objektiivisesti katsoen”, keskivertokuluttajan näkökulma suoritukseen on määritelmällisesti
objektiivinen peruste verrattuna tietyn asiakkaan subjektiiviseen näkemykseen tietystä toimesta. Lisäisin, että unionin tuomioistuin
totesi yhdistetyissä asioissa Bog ym. antamassaan tuomiossa, että painotuksen on oltava kuluttajan näkökulmasta laadullisesti
hallitsevalla osatekijällä.(15)
28. Kyseessä olevan kaltaisten palvelujen tavanomaisen asiakkaan – yksityishenkilö, jolla on huomattavasti pääomaa käytettävissä
sijoittamiseen mutta jolla ei ole vaadittavaa aikaa ja/tai asiantuntemusta huolehtia siitä yksin – näkökulmasta merkinnöillä
a) ja b) kuvatut toisiinsa liittyvät suoritukset, siten kuin ne on kuvattu ennakkoratkaisupyynnössä, muodostavat yhden jakamattoman
29. En ole sitä mieltä, että a) ja b) olisivat niin jakamattomia suorituksia, ettei niitä voitaisi toteuttaa yksittäin. Sijoittaja,
joka haluaa tietää, kuinka hoitaa salkkuaan parhaalla tavalla, ja joka on valmis toteuttamaan liiketoimet itse, voi haluta
neuvontapalveluita ja tehdä todelliset päätökset tämän jälkeen itse. Toisaalta sijoittaja, joka tietää, mitkä ostot ja myynnit
hän haluaa toteuttaa ja milloin, mutta joka haluaa välttää liiketoimien toteuttamisen vaivan, voi sopia välittäjän kanssa
ainoastaan viimeksi mainituista palveluista. Erotuksena molempiin kuvattuihin tilanteisiin Deutsche Bankin tarjoama salkunhoito,
sellaisena kuin se on kuvattu ennakkoratkaisupyynnössä, on tarkoitettu niille, jotka haluavat yhden kokonaisuuden muodostavan
30. Vaikka suoritukset a) ja b) voidaan tehdä erillisinä, kumpikaan niistä ei voi eristettynä palvella mielekästä tarkoitusta.
Päättäminen parhaasta tavasta ostaa, myydä tai säilyttää arvopapereita olisi hyödytöntä, jos tapaa ei koskaan pantaisi täytäntöön,
kun taas ostojen ja myyntien toteuttaminen – tai mahdollinen toteuttamatta jättäminen – ilman rationaalista ja tietoon perustuvaa
päätöksentekoa olisi asioiden jättämistä onnen varaan. Päätös ostaa tai myydä, taikka pidättäytyminen niistä, liittyy niin
läheisesti harkittuun päätökseen toimia tai olla toimimatta, että nämä kaksi ovat todellisuudessa ja tavanomaisessa tapahtumaketjussa
saman kolikon kaksi puolta. Niinpä sijoittajan, jolla ei itsellään ole riittäviä voimavaroja, on järkevää antaa sekä päätöksenteko
että täytäntöönpano luotettavan kolmannen osapuolen tehtäväksi.
31. Pelkästään se, että Deutsche Bankin vakiosopimuksessa eritellään erityinen prosenttiosuus suorituksesta a) ja suorituksesta
b), ei muuta arviotani. Edellä mainitussa asiassa RLRE Tellmer Property annetussa tuomiossa(16) erillistä laskutusta ei käytetty kriteerinä sille, oliko kyseessä yhden kokonaisuuden muodostava suoritus vai erilliset suoritukset.
Siinä korostettiin kyseistä seikkaa pikemminkin sen vahvistamiseksi, että kyseessä olleet asuntojen vuokraamista vuokralaisille
ja asuinrakennusten yleisten tilojen siivoamista koskeneet suoritukset olivat luonteeltaan erilaisia. Lisäksi unionin tuomioistuin
korosti yhdistetyissä asioissa Bog ym. antamassaan tuomiossa,(17) että jos juhlapalvelu tarjoaa ruoka-annokset, ruokailuvälineet, korkeat juhlapöydät sekä tarjoiluhenkilökunnan, suorituksen
pitäminen yhtenä kokonaisuutena ei riipu siitä, antaako juhlapalvelun suorittaja yhden kaikki osat käsittävän laskun vai erilliset
laskut eri osatekijöistä. Lisäksi Deutsche Bank ilmoitti istunnossa, että sen kokonaispalkkio oli eritelty voittojen verotukseen
liittyvistä historiallisista syistä eikä erittely ilmentänyt niiden osatekijöiden suhteellista arvoa, joista palkkion osa
nimellisesti perittiin – joskin tämän tutkiminen kuuluu toimivaltaiselle kansalliselle tuomioistuimelle.
32. Jos suorituksia a) ja b) voidaan yhdistettyinä pitää yhtenä jakamattomana suorituksena, jonka paloittelu osiin olisi keinotekoista
– vaikka ne voitaisiin toisissa olosuhteissa tarjota erillisinä suorituksina –, ne selkeästi muodostavat pääasiallisen suorituksen,
johon nähden enemmänkin hallinnolliset suoritukset, joihin olen viitannut merkinnällä c), ovat liitännäisiä. Tällaisiin suorituksiin
kuuluvat asiakirja-aineiston mukaan liiketoimiin liittyvien maksujen suorittaminen, hallinnoitujen arvopapereiden korkotuottojen
vastaanottaminen ja niitä koskeva kirjanpito asiakasta varten. Tällaisia suorituksia tarjotaan yhdessä pääasiallisen suorituksen
kanssa mukavuussyistä – oikeuskäytännössä ilmaistun mukaisesti keinoina nauttia palvelusta parhaissa olosuhteissa. Niinpä
niihin on sovellettava samaa arvonlisäverotuskohtelua.
33. Kysymys on kuitenkin siitä, kuuluvatko suoritukset a) ja b) yhdessä tarkasteluina arvonlisäverodirektiivin 135 artiklan 1
kohdan f alakohdan soveltamisalaan.
Suoritusten luokittelu 135 artiklan 1 kohdan f alakohdan kannalta (ensimmäinen kysymys)
34. Deutsche Bank ja komissio esittävät, että kyseessä olevat suoritukset on vapautettu verosta arvonlisäverodirektiivin 135 artiklan
1 kohdan f alakohdassa, kun taas veroviranomainen sekä Saksan, Alankomaiden ja Yhdistyneen kuningaskunnan hallitukset katsovat,
ettei niitä ole vapautettu. Huomautukset koskevat muun muassa arvonlisäverodirektiivin tulkinnassa sovellettavia periaatteita
ja siinä yhteydessä kyseessä olevan vapautuksen tarkoitusta yhtenä rahoitusliiketoimia koskevista vapautuksista.
35. Vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan arvonlisäverodirektiivin 131–137 artiklassa tarkoitetut vapautukset ovat unionin oikeuteen
perustuvia itsenäisiä käsitteitä, joiden tarkoituksena on välttää eroavaisuudet arvonlisäverojärjestelmän soveltamisessa eri
jäsenvaltioissa. Ilmaisuja on tulkittava suppeasti, koska ne ovat poikkeus siitä yleisestä periaatteesta, jonka mukaan arvonlisäveroa
kannetaan jokaisesta verovelvollisen suorittamasta vastikkeellisesta palvelusta. Ilmaisujen tulkinnan on kuitenkin sovelluttava
yhteen tavoiteltujen päämäärien kanssa, ja tulkinnassa on noudatettava arvonlisäverojärjestelmään kuuluvaa verotuksen neutraalisuuden
periaatetta, joka on esteenä samanlaisten, keskenään kilpailevien palveluiden erilaiselle arvonlisäverotuskohtelulle.(18) Suppea tulkinta ei kuitenkaan tarkoita sitä, että käytettyjä ilmaisuja pitäisi tulkita niin, että vapautukset menettäisivät
niillä tavoitellut vaikutukset.(19)
36. Arvonlisäverodirektiivin tai sen edeltäjän kuudennen direktiivin johdanto-osissa tai kummankaan valmisteluaineistossa ei ole
selkeää mainintaa arvonlisäverodirektiivin 135 artiklan 1 kohdan b–g alakohdassa (aikaisemmin kuudennen direktiivin 13 artiklan
B kohdan d alakohdan 1–6 alakohta) tarkoitetun finanssialan verosta vapauttamisen tavoitellusta vaikutuksesta. Unionin tuomioistuimen
oikeuskäytännössä on kuitenkin todettu, että tarkoitus on poistaa vaikeudet, jotka liittyvät veron perusteen ja vähennettävän
arvonlisäveron määrän määrittämiseen, sekä välttää kulutusluottojen kulujen kasvaminen.(20) Tarkemmin sanottuna 135 artiklan 1 kohdan g alakohdassa säädetyn, sijoitusrahastoihin liittyvien liiketoimien verosta vapauttamisen
tavoitteena on helpottaa piensijoittajien sijoitusyritysten avulla tehtävää arvopaperisijoittamista. Sillä pyritään varmistamaan,
että yhteinen arvonlisäverojärjestelmä olisi verotuksellisesti neutraali tilanteissa, joissa on valittava, tehdäänkö sijoitus
suorana sijoituksena arvopapereihin vai yhteissijoitusyrityksen välityksellä.(21)
37. Unionin tuomioistuin ei ole ottanut vastaavalla tavalla kantaa 135 artiklan 1 kohdan f alakohdassa säädetyn vapautuksen erityiseen
tarkoitukseen. Se on kuitenkin rajannut vapautuksen soveltamisalaa. Tarjottavan palvelun on vapautuksen soveltamisalaan kuuluakseen
kokonaisuutena tarkasteltuna muodostettava erillinen kokonaisuus, joka tosiasiallisesti täyttää säännöksessä kuvatun palvelun
erityiset ja olennaiset tehtävät. Vain liiketoimet, joilla voidaan luoda, muuttaa tai lakkauttaa osapuolten arvopapereihin
liittyviä oikeuksia ja velvollisuuksia, ovat verosta vapautettuja, eivät hallintopalvelut, jotka eivät muuta tällaista tilannetta,
tai liiketoimet, joihin liittyy taloustiedon tarjoamista. ”Välitys” viittaa sellaisen välittäjän toimintaan, jolla ei ole
rahoitustuotetta koskevan sopimuksen osapuolen asemaa ja jonka toiminnan tulos on jotakin muuta kuin tällaisten sopimusten
osapuolten tavanomaisesti toteuttama sopimuksenmukaisten palvelujen sopimuksenmukainen suorittaminen. Se on palvelu, joka
suoritetaan erillisenä välitystoimintana sopimuksen yhdelle osapuolelle ja josta kyseinen osapuoli suorittaa vastikkeen.(22)
38. Olen tullut tulokseen, että kyseessä olevat suoritukset muodostavat kokonaisuutena tarkasteltuna erillisen kokonaisuuden.
Täyttääkö kyseinen kokonaisuus 135 artiklan 1 kohdan f alakohdassa kuvatut erityiset ja olennaiset tehtävät? On tärkeää, että
unionin tuomioistuin antaa selkeän vastauksen. Käytäntö vaihtelee huomattavasti jäsenvaltioiden välillä, millä on haitallisia
vaikutuksia yhteisen arvonlisäverojärjestelmän yhtenäistämiseen ja kilpailuun unionin sisällä.
39. Veroviranomainen sekä Saksan, Alankomaiden ja Yhdistyneen kuningaskunnan hallitukset katsovat ensinnäkin ”erillisen kokonaisuuden”
luonteesta, että salkunhoitopalvelujen ydin on asiantuntemuksessa, jonka avulla ratkaistaan salkun rakenne ja joka muodostaa
pohjan tehtäville päätöksille ostaa tai myydä arvopapereita oikeaan aikaan taikka olla ryhtymättä näihin toimiin. Tällaisen
asiantuntemuksen käyttö voi johtaa liiketoimiin, joilla luodaan, muutetaan tai lakkautetaan osapuolten arvopapereita koskevia
oikeuksia ja velvollisuuksia, mutta liiketoimet ovat vain välineellisiä suhteessa päätarkoitukseen, joka on halutun tuoton
varmistaminen asiakkaan sijoitukselle ja/tai sen arvon kasvattaminen.
40. Deutsche Bankin ja komission mielestä palvelun ydin on kuitenkin aktiivinen arvopapereiden ostaminen ja myyminen valitun strategian
mukaisesti. Asiantuntemus on, olennaisuudestaan huolimatta, vain ennakkoehto tälle toiminnalle, sillä sijoittajaa kiinnostaa
tarpeellisten liiketoimien toteuttaminen. Deutsche Bank lisää, että sopimusvelvoitteena on soveltaa valittua strategiaa, ei
saavuttaa määrättyä tuottoa tai kasvattaa arvoa. Silloinkin, kun on päätetty olla ryhtymättä toistaiseksi tiettyä arvopaperia
koskeviin toimiin, asiantuntemuksen käyttö voi mahdollisesti muuttaa kulloinkin kyseessä olevien osapuolten välistä oikeudellista ja taloudellista asetelmaa.(23)
41. Kokonaissuorituksen osatekijöitä koskevan arviointini mukaisesti on tutkittava palvelua kokonaisuutena sen määrittämiseksi,
kuuluuko se arvonlisäverodirektiivin 135 artiklan 1 kohdan f alakohdan soveltamisalaan.
42. Kokonaispalvelun yhden osan muodostavat liiketoimet, joilla todella luodaan, muutetaan tai lakkautetaan osapuolten arvopapereita koskevia oikeuksia ja velvollisuuksia. Jäljelle jäävä osa (merkityksellisen
talousosaamisen käyttö) voi johtaa toimiin, joilla luodaan, muutetaan tai lakkautetaan tällaisia oikeuksia ja velvollisuuksia, mutta se voi yhtä hyvin
myös olla johtamatta niihin.
43. Olen veroviranomaisen ja huomautuksia esittäneiden hallitusten kanssa samaa mieltä siitä, että viimeksi mainittu määrittää
asiakkaan näkökulmasta kokonaissuorituksen luonteen. Asiakas, joka valitsee tietyn sijoitusstrategian, haluaa nähdä kyseistä
strategiaa sovellettavan. Se, ostetaanko tai myydäänkö arvopapereita todella, on hänelle vähemmän tärkeää kuin varmuus siitä,
että hänen sijoituksensa on aina koostettu valitun strategian mukaisesti. Hän haluaa olla varma siitä, että kaikki toteutettavat
liiketoimet suoritetaan oikeaan aikaan, mutta myös siitä, ettei ostoja tai myyntejä toteuteta silloin, kun on parempi odottaa.
Kuten istunnossa esitettiin, ”asiantuntemus”-osatekijän hallitsevan roolin suhteessa ”liiketoimet”-osatekijään vahvistaa se,
että palkkio perustuu yksin sijoituksen arvoon eikä mahdollisesti suoritettujen liiketoimien määrä tai volyymi vaikuta siihen.
44. Toiseksi on todettava, että on riidatonta, että vaikka kyseiset palvelut eivät kuulu arvonlisäverodirektiivin 135 artiklan
1 kohdan g alakohdan (jossa vapautetaan verosta erityisten sijoitusrahastojen hallinnointi) soveltamisalaan, ne ovat olennaisilta
osin tällaisen hallinnoinnin vastine yksityishenkilöiden omaisuudenhoidon osalta yhteissijoitusyritysten sijasta. Tästä sinänsä
riidattomasta asiasta on kuitenkin esitetty toisistaan poikkeavia näkemyksiä.
45. Deutsche Bank ja komissio korostavat, että sijoittaja, joka haluaa varoistaan huolehdittavan asiantuntemuksella, voi valita
kyseessä olevan kaltaisen salkunhoidon (ainakin niin kauan kuin hänellä on riittävästi pääomaa, jotta palvelu kannattaa) ja
sijoitusrahastoihin sijoittamisen (pääoman määrästä riippumatta) välillä, sillä molemmat ovat vaihtoehtoja suorille arvopaperisijoituksille.
Vaikka monet tekijät voivat vaikuttaa sijoittajan valintaan, erilainen arvonlisäverotuskohtelu voi johtaa hänet valitsemaan
vaihtoehdon, josta ei kanneta veroa. Tämä vääristäisi kilpailua samankaltaisten palvelujen välillä, mikä olisi arvonlisäverotuksen
neutraalisuuden periaatteen vastaista. Koska sijoitusrahastojen hallinnointi on vapautettu 135 artiklan 1 kohdan g alakohdan
ja suorat sijoitukset 135 artiklan 1 kohdan f alakohdan perusteella, henkilökohtainen salkunhoito olisi niiden mukaan myös
vapautettava verosta jälkimmäisen säännöksen perusteella.
46. Saksan, Alankomaiden ja Yhdistyneen kuningaskunnan hallitukset sen sijaan katsovat, että yhteisten sijoitusrahastojen nimenomainen verosta vapauttaminen merkitsee väistämättä sitä, että yksilölliseen omaisuudenhoitoon sovelletaan yleistä periaatetta, jonka mukaan arvonlisävero kannetaan kaikista verovelvollisen suorittamista
vastikkeellisista palveluista, ja että jos 135 artiklan 1 kohdan f alakohta käsittäisi varallisuudenhoidon yleisesti, yhteisiä
sijoitusrahastoja ei olisi nimenomaisesti vapautettu 135 artiklan 1 kohdan g alakohdassa. Ne viittaavat myös edellä mainitussa
asiassa Abbey National(24) annetussa tuomiossa esitettyyn toteamukseen siitä, että 135 artiklan 1 kohdan g alakohdassa säädetyllä poikkeuksella on tarkoitus
helpottaa piensijoittajien sijoitusyritysten avulla tehtävää arvopaperisijoittamista eikä sellaisten henkilöiden sijoittamista, joilla on
riittävästi pääomaa salkunhoitopalvelujen käyttämiseen.
47. Vaikka pidänkin Deutsche Bankin ja komission näkemystä loogisena eikä niiden kannattama lopputulos ole mielestäni kohtuuton,
olen taipuvainen katsomaan, että nykyisessä muodossaan arvonlisäverodirektiivin 135 artiklan 1 kohdan f alakohdassa ei vapauteta
verosta kyseessä olevan kaltaisia salkunhoitopalveluja. On mahdollista, että tuleva muutos ratkaisee asian selkeästi vapautuksen
hyväksi, mutta sen ratkaiseminen kuuluu neuvostolle, jossa komission ehdotuksista edelleen keskustellaan.(25)
48. Perustan näkemykseni seuraaviin seikkoihin.
49. Ensinnäkin on totta, että tarjottu palvelu kokonaisuutena käsittää arvopaperiliiketoimia, mukaan lukien niiden välittäminen.
Tällaiset osatekijät olisivat erillään tarkasteltuina vapautettuja verosta 135 artiklan 1 kohdan f alakohdan perusteella.
Palvelua luonnehtii kuitenkin sen toinen osatekijä, nimittäin markkinaosaamisen kerääminen ja käyttö yhdessä aikaisemman tiedon
ja asiantuntemuksen kanssa tietoon perustuvien päätösten tekemiseksi kunkin arvopaperisalkun hoitamiseksi valitun yksilöllisen
strategian mukaisesti. On riidatonta, ettei viimeksi mainittu osatekijä voi itsenäisenä suorituksena kuulua 135 artiklan 1
kohdassa f alakohdassa säädetyn vapautuksen soveltamisalaan.
50. Niinpä ei vaikuta mahdolliselta todeta, että kyseiset suoritukset kokonaisuutena tarkasteltuina muodostaisivat erillisen kokonaisuuden,
jonka ydin täyttäisi mainitun säännöksen mukaiset erityiset ja olennaiset tehtävät. Mainitun 135 artiklan 1 kohdan f alakohdan
soveltamisala rajoittuu ensi katsomalta liiketoimiin, joilla luodaan, muutetaan tai lakkautetaan osapuolten arvopapereita
koskevia oikeuksia ja velvollisuuksia, tai niiden välittämiseen.(26) Tällainen suoritus muodostaa erillisen kokonaisuuden, eikä sitä voida rinnastaa vain yhteen sen muodostavista osatekijöistä. Suorituksen hallitseva osatekijä on
kuitenkin asiantuntemuksen hankinta ja käyttö valistuneiden päätösten tekemiseksi, mikä tarkoittaa, ettei se kuulu 135 artiklan
1 kohdan f alakohdassa kuvattujen erityisten ja olennaisten tehtävien piiriin.
51. Toiseksi on vaikea päätyä sellaiseen selkeästi tarkoitushakuiseen 135 artiklan 1 kohdan f alakohdan tulkintaan, josta seuraisi,
että säännös – tarkasteltuna erikseen tai rahoitusliiketoimia koskevan vapautusten ryhmän asiayhteydessä tai koko 135 artiklan
vapautusten luettelon asiayhteydessä – olisi tarkoitettu koskemaan kyseessä olevan kaltaisia salkunhoitopalveluja.
52. Erikseen tarkasteltuna 135 artiklan 1 kohdan f alakohtaan ei sisälly mainintaa sen tarkoituksesta. Ainoa vihje – josta ei
kuitenkaan ole hyötyä – on se, että vapautuksen ulkopuolelle on jätetty liiketoimet aineelliseen omaisuuteen kohdistuvilla
arvopapereilla. Oikeuskäytännössä on korostettu vain, että vapautus rajoittuu liiketoimiin, joilla luodaan, muutetaan tai
lakkautetaan osapuolten arvopapereita koskevia oikeuksia ja velvollisuuksia, tai niiden välittämiseen.
53. Oikeuskäytännössä yksilöidyistä rahoitusliiketoimien arvonlisäverosta vapauttamisen yleisistä tarkoitusperistä(27) on todettava, että kyseisiin suorituksiin ei näyttäisi liittyvän mitään veron perusteen tai vähennyskelpoisen määrän määrittämisvaikeuksia
(kuten taustalla oleviin arvopaperiliiketoimiin, jotka on vapautettu verosta 135 artiklan 1 kohdan f alakohdan perusteella),
eikä niiden verottaminen johda kulutusluottojen kulujen kasvamiseen. Salkunhoitopalvelut eivät myöskään (jälleen toisin kuin
taustalla olevat liiketoimet) ole julkisasiamies Ruiz-Jarabo Colomerin sanoja lainaten toimia, ”jotka yleisyytensä ja tavanomaisuutensa
takia ovat keskeinen osa finanssijärjestelmiä ja näin ollen jäsenvaltioiden taloudellista toimintaa”.(28) Jos taas alkuperäinen tarkoitus oli soveltaa edelleen jäsenvaltioissa aikaisemmin voimassa olleita vapautuksia,(29) on huomattava, että salkunhoitopalveluja verotettiin kaikissa alkuperäisissä jäsenvaltioissa ennen vuotta 1972.(30)
54. Kun 135 artiklan 1 kohdassa olevaa vapautusten luetteloa tarkastellaan kokonaisuutena, on selvää, ettei siitä voida johtaa
yhteistä tarkoitusta. Kyseiset suoritukset liittyvät edellä tarkastelujen rahoituspalvelujen lisäksi niinkin erilaisiin kohteisiin
kuin postimerkkeihin, uhka- ja rahapeleihin, maan luovutukseen ja kiinteän omaisuuden vuokraukseen.
55. Komission istunnossa esittämästä väitteestä huolimatta myöskään kuudennen direktiivin 13 artiklan B kohdan d alakohdan 5 alakohdan
esityöt eivät ole mielestäni erityisen valaisevat. Varaus, jonka mukaan ”vapautus ei koske tällaisiin palveluihin liittyviä
liiketoimia” ja jota ei sisältynyt alkuperäiseen ehdotukseen, lisättiin(31) ilmeisesti parlamentin vaatimuksesta, mutta neuvosto poisti sen. Selkeämmän maininnan puuttuessa tällaista horjuvuutta voidaan
käyttää kummankin näkemyksen tueksi.
56. Kun siis otetaan huomioon tarve tulkita vapautuksia suppeasti poikkeuksena yleisestä säännöstä, jonka mukaan arvonlisävero
kannetaan kaikista verovelvollisen suorittamista vastikkeellisista palveluista, arvonlisäverodirektiivin 135 artiklan 1 kohdan
f alakohdan tavoite ei mielestäni voi edellyttää yksilöllisen salkunhoidon kuuluvan siinä säädetyn vapautuksen soveltamisalaan.
57. Verotuksen neutraalisuutta 135 artiklan 1 kohdan f ja g alakohdan välillä on kuitenkin pohdittava.
58. On totta, että oikeuskäytännön mukaan arvonlisäverojärjestelmään kiinteästi kuuluva verotuksen neutraalisuuden periaate on
esteenä samankaltaisten, keskenään kilpailevien suoritusten erilaiselle arvonlisäverotukselle ja että 135 artiklan 1 kohdan
g alakohdan vapautuksella pyritään takaamaan tällainen neutraalisuus valinnassa suorien arvopaperisijoitusten ja yhteissijoitusyhtiöiden
kautta tehtävien sijoitusten välillä.(32)
59. Hyväksyn myös sen, että yksilöllinen salkunhoito on ainakin jossakin määrin kilpailuasemassa molempiin mainittuihin sijoittamistapoihin
nähden. Istunnossa kävi kuitenkin vielä selvemmäksi, että sijoittajan valinta – mikäli hänellä on riittävästi varoja voidakseen
valita – riippuu luultavasti useista tekijöistä, joista arvonlisäverotuskohtelu on vain yksi.(33) Vaikka arvonlisäverotuskohtelu saattaa joskus tulla pohdittavaksi, ei myöskään ole selvää, että verottaminen, johon liittyy
oikeus vähentää aikaisemmassa vaihdannan vaiheessa maksettu vero, olisi asiakkaalle välttämättä lopulta huomattavasti epäedullisempi
vaihtoehto kuin verovapautus, jonka yhteydessä aikaisemmassa vaihdannan vaiheessa maksettu vero sisältyisi peruuttamattomasti
palvelujen hintaan. Kuten istunnossa esitettiin, sekä salkunhoito että erityiset sijoitusrahastot houkuttelevat suursijoittajia,
jotka saattavat olla verovelvollisia, jotka hyötyvät vähennysoikeudesta.
60. Vaikka arvonlisäverotuksen neutraalisuuden periaate saattaa selittää sekä suorien sijoitusten että yhteisten sijoitusrahastojen
hallinnoinnin nimenomaisten vapauttamisten välisen suhteen, en hyväksy sitä, että se voisi laajentaa nimenomaisen vapautuksen
soveltamisalaa laajentamista koskevan nimenomaisen maininnan puuttuessa. Kuten Saksan hallitus huomautti istunnossa, se ei
ole perusperiaate eikä primaarioikeuden määräys, joka voisi määrittää vapautuksen voimassaoloa, vaan tulkintaperiaate, jota
on sovellettava samanaikaisesti vapautusten suppean tulkinnan periaatteen kanssa – ja rajoituksena sille. Oikeuskäytännöstä
ilmenee selvästi, että jossakin määrin toisiinsa rinnastettavia liiketoimia ja siten keskenään kilpailevia toimintoja voidaan
kohdella arvonlisäverotuksessa eri tavalla, jos erilaisesta kohtelusta on nimenomaisesti säädetty.(34) Lisäksi on niin, että jos kaikkia osittain kilpailuasemassa olevia toimintoja olisi kohdeltava arvonlisäverotuksessa samalla
tavalla, lopputuloksena olisi käytännössä kaikkien arvonlisäverotuskohtelun erojen poistaminen kokonaan, sillä käytännössä
kaikki toiminnot ovat jossakin määrin päällekkäisiä muiden toimintojen kanssa. Tämä johtaisi (luultavasti) kaikkien vapautusten
poistamiseen, sillä arvonlisäverotusjärjestelmä on olemassa vain liiketoimien verottamista varten.
61. Sen sijaan pidän erityisen vakuuttavana Saksan ja Alankomaiden hallitusten, joita veroviranomainen ja Yhdistyneen kuningaskunnan
hallitus tukevat, yhteistä näkemystä siitä, että yhteisten sijoitusrahastojen hallintaa koskeva vapautus merkitsee sitä, että
yksilöllistä varainhoitoa ei ole vapautettu, ja että jos 135 artiklan 1 kohdan f alakohta käsittäisi varainhoidon yleisesti,
ei sijoitusrahastojen hallinnoinnin verosta vapauttamiselle olisi ollut tarvetta.
62. Komissio esitti istunnossa kuitenkin, että erityisten sijoitusrahastojen hallinnointi (eli käsiteltävässä asiassa kyseessä
olevan salkunhoidon vastine) on komission tulkinnan mukaan jo vapautettu verosta 135 artiklan 1 kohdan f alakohdan perusteella,
kun taas 135 artiklan 1 kohdan g alakohdassa säädetty vapautus on tarpeen sellaisten nyt kyseessä olevien kaltaisten liiketoimien
vapauttamiseksi, jotka liittyvät osakkeiden (osuuksien) liikkeellelaskuun ja lunastukseen tällaisissa rahastoissa silloin,
kun niillä ei käydä kauppaa pörssissä. Mielestäni ei ole kuitenkaan syytä katsoa, että tällaiset liiketoimet jäisivät 135
artiklan 1 kohdan f alakohdassa säädetyn vapautuksen soveltamisalan ulkopuolelle vain siitä syystä, että ne ovat ominaisia
yhteisille sijoitusrahastoille eikä niille ole vastinetta yksilöllisessä salkunhoidossa, jos kyseinen vapautus todella kattaa
omaisuudenhoitopalvelut yleisesti riippumatta sijoittamistavasta, kuten olisi oltava, jos komission tulkintaa seurattaisiin
63. Kaiken edellä esitetyn perusteella olen sitä mieltä, etteivät pääasiassa kyseessä olevan kaltaiset salkunhoitopalvelut kuulu
135 artiklan 1 kohdan f alakohdassa säädetyn vapautuksen soveltamisalaan.
Suorituspaikka (kolmas kysymys)
64. Pääasian tosiseikkojen tapahtuma-aikaan arvonlisäverodirektiivin 56 artiklan 1 kohdan e alakohdassa säädettiin, että ”pankki-,
rahoitus- ja vakuutustoiminnassa” palvelujen suorituspaikka on paikka, jossa hankkijalla on liiketoiminnan kotipaikka tai
asuinpaikka, jos palvelut suoritetaan yhteisön ulkopuolelle sijoittautuneille hankkijoille tai yhteisöön mutta muuhun kuin
suorittajan kotimaahan sijoittautuneille verovelvollisille.
65. Bundesfinanzhof yhdessä kaikkien huomautuksia unionin tuomioistuimelle esittäneiden kanssa katsoo, että 56 artiklan 1 kohdan
e alakohdassa tarkoitettu ”pankki-, rahoitus- ja vakuutustoiminta” käsittää kaikki 135 artiklan 1 kohdan a–g alakohdassa luetellut
liiketoimet. Jos käsiteltävänä olevan kaltaiset salkunhoitopalvelut eivät kuulu minkään kyseisistä vapautuksista soveltamisalaan,
kuten olen päätellyt, on ratkaistava, kattaako 56 artiklan 1 kohdan e alakohta kuitenkin ne.
66. Lähes kaikki huomautuksia esittäneet katsovat, että kyseiset suoritukset kuuluvat 56 artiklan 1 kohdan e alakohdan soveltamisalaan.
Niiden näkemys perustuu säännöksen laajaan sanamuotoon ja siihen, ettei säännöksessä ole viitattu saman direktiivin 135 artiklaan
tai muihin unionin säännöstöön kuuluviin säännöksiin, joilla sen soveltamisalaa olisi saatettu rajoittaa.
67. Vain Saksan hallitus on tästä eri mieltä. Se viittaa asiassa Swiss Re Germany Holding annettuun tuomioon,(35) jossa todettiin, että yhteisen arvonlisäverojärjestelmän asianmukainen toiminta ja sen yhdenmukainen tulkinta edellyttävät,
että merkityksellisenä aikana arvonlisäverodirektiivin 56 artiklan 1 kohdan e alakohdassa ja 135 artiklan 1 kohdan a alakohdassa
olleita käsitteitä ”vakuutustoiminta” ja ”jälleenvakuutustoiminta” ei määritellä eri tavalla sen mukaan, kummassa säännöksessä
niitä käytetään. Päättelyä olisi sen mukaan sovellettava analogisesti ”rahoitustoimintaan”. Vain tällainen lähestymistapa
voi Saksan hallituksen mukaan yhdenmukaisesti sovellettuna tarjota riittävän oikeusvarmuuden kaksinkertaisen verotuksen tai
verottamatta jäämisen riskien välttämiseksi.
68. En ole tästä vakuuttunut.
69. Asiassa Swiss Re Germany Holding annetussa tuomiossa esitetty pohdinta liittyy siihen, että 56 artiklan 1 kohdan e alakohdassa
ja 135 artiklan 1 kohdan a alakohdassa käytetään olennaisilta osin samoja ilmauksia vakuutuksista: ”vakuutustoiminta, mukaan
lukien jälleenvakuutus” ja ”vakuutus- ja jälleenvakuutustoiminnat”. Tällaisia samanlaisia ilmaisuja on tulkittava yhdenmukaisesti
kaksinkertaisen verottamisen tai kokonaan verottamatta jäämisen välttämiseksi. Vastaavaa samanlaisuutta ei kuitenkaan ole
56 artiklan 1 kohdan e alakohdan ilmaisun ”pankki- ja rahoitustoiminta” ja minkään 135 artiklan 1 kohdan b–g alakohdassa luetellun
toiminnan välillä. Missään jälkimmäisistä säännöksistä ei käytetä sanoja ”pankki-” tai ”rahoitus-”. Luetellut toiminnat ovat
selkeästi finanssialaan kuuluvia, ja usean niistä suorittajana on tavanomaisesti pankki, joskaan ei kaikissa tapauksissa,
eikä luettelo sisällä läheskään tyhjentävästi kaikkia toimintoja, joita pankit voivat hoitaa tai joita voidaan kuvailla rahoitukseen
liittyviksi.
70. Lisäksi on niin, että jos 56 artiklan 1 kohdan e alakohdan soveltamisala olisi täsmälleen sama kuin 135 artiklan 1 kohdan
a–g alakohdan soveltamisala, sillä olisi vain vähäinen merkitys tai ei sitäkään. Kaikki viimeksi mainittujen säännösten kattamat
suoritukset on nimenomaisesti vapautettu arvonlisäverosta. Koska niistä ei kanneta eikä voida vähentää mitään veroa, niiden
suorituspaikka on arvonlisäverotuksen kannalta lähes merkityksetön.
71. Saksan hallitus esitti tästä istunnossa, että koska sen ratkaiseminen, onko suoritus verosta vapaa, kuuluu sen jäsenvaltion
viranomaisille, jossa suoritus toteutuu, suorituspaikka on määritettävä ensin. Tämä näkemys vaikuttaa kuitenkin kehäpäätelmältä,
koska se edellyttää sen ratkaisemista, onko suoritus vapautettu verosta (kuuluuko se 135 artiklan 1 kohdan a–g alakohdan soveltamisalaan)
sen jäsenvaltion määrittämiseksi, jonka viranomaisten vastuulla on ratkaista, onko suoritus vapautettu verosta. Siinä ei myöskään
oteta huomioon sitä, että 56 artiklan 1 kohdan e alakohdan mukaan suorituspaikka saattaa olla yhteisön ulkopuolella. Joka
tapauksessa vaikuttaa epätodennäköiseltä, että lainsäädännössä annettaisiin erityinen sääntö yksin sen määrittämistä varten,
mikä viranomainen on vastuussa suorituksen toteamisesta verovapaaksi silloin, kun suoritus on vapautettu verosta kaikissa
72. Lopuksi on todettava, että 56 artiklan 1 kohdan e alakohdan ja 135 artiklan 1 kohdan l alakohdan ja 2 kohdan d alakohdan lukemisesta
yhdessä ilmenee, että tallelokerovuokrauksen katsotaan kuuluvan 56 artiklassa tarkoitetun ”pankki-, rahoitus- ja vakuutustoiminnan”
ja 135 artiklassa tarkoitetun ”kiinteän omaisuuden vuokrauksen” piiriin.
73. Päättelen, että 56 artiklan 1 kohdan e alakohta käsittää ainakin joitakin muita toimintoja kuin 135 artiklan 1 kohdan a–g
alakohdassa mainitut toiminnot. Kysymys kuuluu, sisältyvätkö kyseessä olevan kaltaiset salkunhoitopalvelut niihin.
74. Minusta vaikuttaa siltä, että kysymykseen on 56 artiklan 1 kohdan e alakohdan ja unionin tuomioistuimen oikeuskäytännön perusteella
vastattava myöntävästi. Salkunhoito on finanssialan palvelu. Mainitun 56 artiklan 1 kohdan e alakohdan sanamuoto on laaja,
ja sen soveltamisalan ulkopuolelle jätetään nimenomaisesti vain tallelokeronvuokraus. Oikeuskäytännössä on säännönmukaisesti
katsottu, ettei kuudennen direktiivin 9 artiklan 2 kohtaa (jonka viides luetelmakohta on identtinen arvonlisäverodirektiivin,
sellaisena kuin sitä sovelletaan käsiteltävässä asiassa, 56 artiklan 1 kohdan e alakohdan kanssa) pidä soveltaa suppeasti.(36) Niinpä ei ole perustetta sulkea muita finanssialan palveluja kuin tallelokerovuokraus (jos se edes on finanssialan palvelu)
sen soveltamisalan ulkopuolelle. Kuten komissio on esittänyt korostaessaan, että arvonlisäverodirektiivin itsenäisiä käsitteitä
on tulkittava yksistään yhteisen arvonlisäverojärjestelmän asiayhteydessä, ei ole myöskään tarpeen etsiä tulkintaohjeita mistään
muusta unionin säännöksestä tai määräyksestä, kuten kansallisen tuomioistuimen mainitsemasta direktiivistä 2004/39.(37)
75. Kaiken edellä esitetyn perusteella ehdotan, että unionin tuomioistuin vastaa Bundesgerichtshofin kysymyksiin seuraavasti:
1) Pääasiassa kyseessä olevan kaltaiset salkunhoitopalvelut muodostavat arvonlisäverotuksen kannalta yhtenä kokonaisuutena pidettävän
2) Kyseiset palvelut eivät kuulu yhteisestä arvonlisäverojärjestelmästä 28.11.2006 annetun neuvoston direktiivin 2006/112/EY
3) Direktiivin 2006/112 56 artiklan 1 kohdan e alakohdassa tarkoitettu ”pankki-, rahoitus- ja vakuutustoiminta” ei rajoitu sen
135 artiklan 1 kohdan a–g alakohdassa lueteltuihin toimintoihin, vaan siihen sisältyvät muun muassa pääasiassa kyseessä olevan
kaltaiset salkunhoitopalvelut.
3 – Ks. jäsenvaltioiden liikevaihtoverolainsäädännön yhdenmukaistamisesta – yhteinen arvonlisäverojärjestelmä: yhdenmukainen määräytymisperuste
– 17.5.1977 annetun kuudennen neuvoston direktiivin 77/388/ETY (EYVL L 145, s. 1; jäljempänä kuudes direktiivi) 9 artiklan
2 kohdan e alakohdan viides luetelmakohta; ks. myös arvonlisäverodirektiivin 59 artiklan e alakohta, jota sovelletaan unionin
ulkopuolelle sijoittautuneisiin hankkijoihin.
4 – Mainitussa 15 artiklan 2 kohdassa viitataan tiettyihin kiinteään omaisuuteen kohdistuviin oikeuksiin ja etuihin.
5 – Useissa kieliversioissa käytetään sanoja ”yhteinen” tai ”kollektiivinen” eikä sanaa ”erityinen” vastaavaa sanaa, ja on selvää,
että säännös koskee vain yhteissijoitusrahastoja (ks. mm. asia C-169/04, Abbey National, tuomio 4.5.2006, Kok., s. I‑4027,
53 kohta ja sitä seuraavat kohdat; ks. jäljempänä tämän ratkaisuehdotuksen 15 kohta.
6 –	Aikaisemmin kuudennen direktiivin 13 artiklan B kohdan d alakohdan 5 ja 6 alakohta.
7 –	KOM(2007) 746 lopullinen ja KOM(2007) 747 lopullinen.
8 –	Ks. toimielinten välinen asia 2007/0267(CNS) internetosoitteessa http://register.consilium.europa.eu. Viimeisimmässä puheenjohtajavaltion
tilanneselvityksessä ehdotuksista neuvoston direktiiviksi ja asetukseksi vakuutus- ja rahoituspalvelujen alv-kohtelusta (14.12.2011
päivätty neuvoston asiakirja 18650/11) ilmaistaan tyytyväisyys siihenastisesta edistymisestä ja aikomus jatkaa kompromissiin
tähtääviä toimia.
9 –	On riidatonta, että ostot ja myynnit itsessään ovat arvonlisäverodirektiivin 135 artiklan 1 kohdan f alakohdan perusteella
verosta vapautettuja arvopapereita koskevia liiketoimia. Riidanalaisena palveluna on liiketoimen suorittaminen asiakkaan puolesta.
10 –	Ks. mm. asia C‑242/08, Swiss Re Germany Holding, tuomio 22.10.2009 (Kok., s. I‑10099, 45 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
11 – Ks. mm. yhdistetyt asiat C‑497/09, C‑499/09, C‑501/09 ja C‑502/09, Bog ym., tuomio 10.3.2011 (54 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen,
12 – Ks. mm. asia C‑41/04, Levob Verzekeringen ja OV Bank, tuomio 27.10.2005 (Kok., s. I‑9433, 19–23 kohta); asia C‑111/05, Aktiebolaget
NN, tuomio 29.3.2007 (Kok., s. I‑2697, 21–23 kohta); asia C‑276/09, Everything Everywhere, tuomio 2.12.2010 (21–26 kohta,
ei vielä julkaistu oikeustapauskokoelmassa) ja edellä alaviitteessä 11 mainitut yhdistetyt asiat Bog ym., tuomion 51–55 kohta.
13 – Asia C‑572/07, tuomio 11.6.2009 (Kok., s. I‑4983, 22–24 kohta).
14 –	Ks. asia C‑349/96, CPP, tuomio 25.2.1999 (Kok., s. I‑973, 29 kohta); edellä alaviitteessä 12 mainittu asia Levob Verzekeringen,
tuomion 20 ja 22 kohta; asia C‑453/05, Ludwig, tuomio 21.6.2007 (Kok., s. I‑5083, 17 kohta); asia C‑88/09, Graphic Procédé,
tuomio 11.2.2010 (Kok., s. I‑1049, 20 kohta) ja edellä alaviitteessä 12 mainittu asia Everything Everywhere, tuomion 26 kohta.
15 – Mainittu edellä alaviitteessä 11, tuomion 76 kohta. On totta, että kyseinen tuomio koski luokittelemista tavaroiden luovutukseksi
tai palvelujen suoritukseksi, mutta mielestäni sama peruste on merkityksellinen myös luokittelussa yhtä kokonaisuutta olevaksi
suoritukseksi tai erillisiksi suorituksiksi.
16 – Mainittu edellä alaviitteessä 13.
17 –	Mainittu edellä alaviitteessä 11, ks. tuomion 57 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen.
18 –	Käsitettä neutraalisuus käytetään arvonlisäverotuksen yhteydessä kahdessa merkityksessä: yhtäältä arvonlisävero on neutraali
suhteessa verovelvollisiin, sillä näiden ei itse tarvitse kantaa verotaakkaa, ja toisaalta verotus ei saisi olla erilaista
siten, että se häiritsee toisiinsa rinnastuvien palvelujen välistä kilpailua, kuten käsiteltävän asian tilanteessa.
19 –	Ks. mm. asia C‑540/09, Skandinaviska Enskilda Banken, tuomio 10.3.2011 (19 ja 20 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen, ei
vielä julkaistu oikeustapauskokoelmassa) ja edellä alaviitteessä 12 mainittu asia Everything Everywhere, tuomion 31 kohta
oikeuskäytäntöviittauksineen.
20 –	Ks. edellä alaviitteessä 19 mainittu asia Skandinaviska Enskilda Banken, tuomion 21 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen
ja julkisasiamies Jääskisen ratkaisuehdotuksen 22 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen. Asiassa C‑235/00, CSC esittämässään
ratkaisuehdotuksessa (Kok., s. I‑10237, 24 ja 25 kohta) julkisasiamies Ruiz-Jarabo Colomer totesi, että tarkoitus oli vapauttaa
verosta sellaiset toimet, ”jotka yleisyytensä ja tavanomaisuutensa takia ovat keskeinen osa finanssijärjestelmiä ja näin ollen
jäsenvaltioiden taloudellista toimintaa”. Kommenteissa on esitetty, että yksityiskohtaisella tasolla kuudennessa direktiivissä
säädetyt vapautukset ilmensivät pääasiallisesti ennen vuotta 1977 (erityisesti Ranskassa) voimassa olleita kansallisia säännöksiä
– ks. esim. Amand, C., ja Lenoir, V., ”Pro rata deduction by financial institutions – gross margin or interest?”, International VAT Monitor, 2006, s. 17; de la Feria, R., ”The EU VAT treatment of insurance and financial services (again) under review”, EC Tax Review, 2007, s. 74 ja Henkow, O., Financial Activities in European VAT, Kluwer Law International, 2008, s. 87–90.
21 –	Ks. 135 artiklan 1 kohdan g alakohdassa tarkoitetut ”erityiset sijoitusrahastot”. Ks. myös edellä alaviitteessä 5 mainittu
asia Abbey National, tuomion 62 kohta. Viittaus piensijoittajiin jätettiin pois myöhemmästä, asiassa C-363/05, JP Morgan Fleming
Claverhouse, 28.6.2007 annetusta tuomiosta (Kok., s. I‑5517, 45 kohta). Viimeisimmässä puheenjohtajavaltion tilanneselvityksessä
ehdotetusta muutosdirektiivistä (ks. edellä alaviite 8) todetaan, että ”eräät jäsenvaltiot taas katsovat, että vapautus olisi
rajattava koskemaan sellaisia sijoitusrahastoja, jotka vastaanottavat piensijoittajien säästöjä”.
22 –	Ks. edellä alaviitteessä 20 mainittu asia CSC, tuomion 25, 28, 38 ja 39 kohta.
23 –	Ks. edellä alaviitteessä 19 mainittu asia Skandinaviska Enskilda Banken, tuomion 31 ja 32 kohta.
24 – Mainittu edellä alaviitteessä 5, tuomion 62 kohta.
25 – Ks. edellä tämän ratkaisuehdotuksen 7 kohta ja alaviite 8.
26 – Ks. edellä 37 kohta ja alaviite 22.
27 – Ks. edellä 36 kohta.
28 – Ks. edellä alaviite 20.
29 – Ks. edellä alaviite 20.
30 –	Ks. Hutchings, G., Les opérations financières et bancaires et la taxe sur la valeur ajoutée, Commission des Communautés européennes, Collection études, Série concurrence – Rapprochement des législations, nro 22, Bryssel,
31 –	Ks. ehdotetut muutokset: EYVL 1974, C 121, s. 34, s. 37.
32 –	Ks. edellä 36 kohta.
33 –	Useiden asianosaisten esittämä analogia mittatilausvaatteiden ja ”rekistä otettavien” vaatteiden väliseen eroon ilmentää
kahden sijoitusvaihtoehdon osittaista kilpailuasetelmaa mutta on tietyllä tapaa yksinkertaistettu.
34 –	Ks. mm. asia C‑174/08, NCC Construction Danmark, tuomio 29.10.2009 (Kok., s. I‑10567, 36 ja 37 kohta) ja julkisasiamies
Botin samassa asiassa esittämä ratkaisuehdotus, 47–54 kohta.
35 – Mainittu edellä alaviitteessä 10, tuomion 31 ja 32 kohta.
36 –	Ks. mm. asia C‑327/94, Dudda, tuomio 26.9.1999 (Kok., s. I‑4595, 21 kohta) ja edellä alaviitteessä 12 mainittu asia Levob
Verzekering, tuomion 34 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen.
37 – Rahoitusvälineiden markkinoista sekä neuvoston direktiivien 85/611/ETY ja 93/6/ETY ja Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin
2000/12/EY muuttamisesta ja neuvoston direktiivin 93/22/ETY kumoamisesta 21.4.2004 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston
direktiivi 2004/39/EY (EUVL L 145, s. 1).

matches: tuomioistuin tuomioistuin tuomioistuin tuomioistuin tuomioistuin tuomioistuin tuomioistuin tuomioistuin tuomioistuin tuomioistuin


text:
Mene...Kotiin3DAbstraktiArkkitehtuurianimaatioEläimetlinnutPyörätautotSarjakuvatJulkkiksetKaupunkiVärikäsViileäTietokoneetSöpöKukkaHauskaPelitTytötteLomaHDKuumaElääLogoRakkausElokuvatmusiikkiluontopaikatavaruusUrheiluteknologiaMaailmanLisää	Kotiin / Värikäs / värikäs tapetti HD	värikäs tapetti HD
lähettänyt: HD Lover heinäkuussa 15, 2016
3,745 näkymät
1	värikäs tapetti HD
Tässä on joukko värikäs tapetti HD Collection Pöytäkoneet, Kannettavat, puhelimissa ja Tabletit. Täällä HDwallpaper20.com, on yli sata tuhansia taustakuvia ovat saatavilla ilmaiseksi Lataus. Voit ladata Joka taustakuvat veloituksetta, Koska nämä taustakuvat ovat lataaja käyttäjille.
Jos Like This värikäs tapetti HD Collection Anna Tykkää Ja Jaa Facebook.
piipittää Tietoja HD Lover Edellinen: Chevron tapetti HD
seuraava: söpö tyttö tapetti HD
Psychedelic taustakuva mielessä puhaltavat kokoelmatShivan taustakuvia ilmaiseksi Lataaflash tapetti ilmaiseksi Lataalive tapetti Upea CollectionAssassins Creed tapetti HDsäröillä näytön taustakuva ilmaiseksi Lataajalkapallo tapetti HDvärikäs tapetti HD3d hd taustakuvia Freetriple taustakuva ilmaiseksi Lataa Suunnitellut HDwallpaper20.com | Powered by zuuur.com	© Copyright 2016, Kaikki oikeudet pidätetään	Siirry alkuun

matches: HD HD HD HD HD HD HD HD HD hd


Laki korkeimmasta oikeudesta 665/2005 - Säädökset alkuperäisinä - FINLEX ®
Olet tässä: Finlex › Lainsäädäntö › Säädökset alkuperäisinä › 2005 › 665/2005
Korkein oikeus toimii oikeudenkäynti- ja muiden asiakirjojen tiedoksiannosta jäsenvaltioissa siviili- tai kauppaoikeudellisissa asioissa annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 1348/2000 2 artiklassa tarkoitettuna lähettävänä viranomaisena siten kuin Suomi mainitun asetuksen täytäntöönpanoa varten ilmoittaa.
Korkeimmassa oikeudessa voi olla määräaikaisia jäseniä siten kuin tuomareiden nimittämisestä annetussa laissa säädetään.
Esittelijät nimittää korkein oikeus. Esittelijöiden kelpoisuusvaatimuksista, nimittämisperusteista ja nimittämisestä määräajaksi on voimassa, mitä tuomareiden nimittämisestä annetussa laissa säädetään. Esittelijäneuvokseksi voidaan nimittää määräajaksi virkasuhteeseen myös, jos se on tärkeää lainkäytön monipuolisen tuntemuksen edistämiseksi tuomioistuin- tai syyttäjälaitoksessa tai korkeimman oikeuden käsiteltävinä olevissa asioissa tarvittavan esittelijöiden asiantuntemuksen monipuolisuuden turvaamiseksi. Määräajaksi virkasuhteeseen nimitettyinä voi samanaikaisesti olla kuitenkin enintään kolmasosa esittelijäneuvoksista, jollei tuomareiden nimittämisestä annetun lain 15 §:n 1 momentista muuta johdu.
HE 7/2005
1 luku - Korkeimman oikeuden tehtävät1 §2 §3 §4 §5 §2 luku - Asioiden ratkaiseminen6 §7 §8 §9 §3 luku - Presidentti ja muut jäsenet10 §11 §12 §4 luku - Esittelijät ja muu henkilöstö13 §14 §5 luku - Palvelussuhteen väliaikainen järjestely15 §16 §6 luku - Erinäisiä säännöksiä17 §18 §19 §