text:
HE 33/2015 | EDILEX
1.1.1 Kansallinen lainsäädäntö
1.2 Euroopan unionin lainsäädäntö ja oikeuskäytäntö
1.2.1 Verojen syrjimättömyys
1.2.2 Euroopan unionin tavoitteet päästöjen vähentämiseksi
1.3 Autovero ja ajoneuvovero eräissä muissa maissa
1.4 Käytäntö
1.4.1 Autokanta ja liikenteen päästöt
1.4.2 Autoveron ja ajoneuvoveron määrä ja verotuotto
1.4.3 Oikeus- ja verotuskäytäntö Suomessa
1.5.1 Liikenteen verotuksen tavoitteet ja ohjausvaikutus
1.5.2 Verotaso
1.5.3 Käytettyinä maahantuotujen ajoneuvojen verotus
2.2.1 Autovero
2.2.2 Ajoneuvovero
1.1 Autoverolaki
Autoverosta säädetään autoverolaissa (1482/1994), joka tuli voimaan vuoden 1995 alusta Suomen liittyessä Euroopan unioniin (EU). Autovero on ajoneuvon arvoon perustuva kertaluonteinen vero, jota kannetaan uudesta tai käytettynä maahan tuotavasta henkilöautosta (M1-luokka), pakettiautosta (N1-luokka) ja sellaisesta muusta autosta, jonka oma massa on alle 1 875 kilogrammaa, moottoripyörästä (L3- ja L4-luokka) sekä L7 -luokkaan kuuluvista nelipyöräisista moottoriajoneuvoista, kun ne rekisteröidään tai otetaan käyttöön Suomessa ensimmäistä kertaa. Jos tavaran kuljetukseen tarkoitetun auton kokonaismassa on yli 3 500 kilogrammaa, kysymyksessä on kuorma-auto, joka ei ole autoveron alainen ajoneuvo.
Henkilöautosta ja pakettiautosta autoveroa kannetaan lain liitteenä olevan verotaulukon mukainen prosenttimäärä auton verotusarvosta. Veroprosentti määräytyy henkilöauton tai vuoden 2008 alun jälkeen ensi kertaa käyttöönotetun pakettiauton yhdistettyä kaupunki- ja maantieajon polttoaineen kulutusta vastaavan hiilidioksidipäästön perusteella. Jos tietoa ominaishiilidioksidipäästöstä ei ole merkitty auton teknisiin tietoihin, määräytyy veroprosentti auton kokonaismassaa ja käyttövoimaa vastaavan laskennallisen hiilidioksidipäästön perusteella. Laskennallista päästötasoa käytetään verotettaessa vanhempia käytettyjä ajoneuvoja ja sellaisia uusia ajoneuvoja, joita eivät koske tyyppihyväksyntää ja päästöjen mittaamista koskevat EU:n säännökset. Laskennallinen veroprosentti korotetaan puolitoistakertaiseksi, jos auton kilowatteina ilmaistun tehon suhde kilogrammoina ilmaistuun kokonaismassaan on vähintään 0,15. Laskennallisen veroprosentin sijasta verovelvollinen voi kuitenkin esittää selvityksen tyyppihyväksyntään perustuvasta ominaishiilidioksidipäästöstä tai muun EU:n lainsäädännön vaatimusten mukaan määritellystä ominaishiilidioksidipäästöstä. Pienin ominaishiilidioksidipäästöön tai laskennalliseen päästöön perustuva veroprosentti on viisi ja suurin viisikymmentä. Suurten pakettiautojen veroprosentista tehdään lisäksi kantavuuteen perustuva vähennys, joka on 9,8—21,7 prosenttiyksikköä.
Veronalaisten eli alle 1 875 kiloa painavien linja-autojen veroprosentti ei määräydy hiilidioksidipäästön perustella, vaan vero on kiinteä 31,7 prosenttia verotusarvosta. Moottoripyörien vero on moottorin iskutilavuudesta riippuen 9,8—24 prosenttia verotusarvosta. Sähkökäyttöisten L-luokan ajoneuvojen vero on 12,2 prosenttia.
Nykyisen autoverolain perusteella veroprosentti määräytyy samalla tavalla verotettaessa sekä uutena että käytettynä tuotuja ajoneuvoja. Ajoneuvoa pidetään käytettynä, jos se on ollut rekisteröitynä tai käytössä. Muut ajoneuvot katsotaan lakia sovellettaessa uusiksi ajoneuvoiksi.
Ajoneuvon autoverotusarvo on sen yleinen verollinen vähittäismyyntiarvo. Yleisellä vähittäismyyntiarvolla tarkoitetaan hintaa, joka samanlaisesta ajoneuvosta olisi yleisesti saatavissa myytäessä se verollisena Suomen markkinoilla kuluttajan asemassa olevalle ostajalle sinä ajankohtana, jona ajoneuvo ilmoitetaan tai olisi pitänyt ilmoittaa verotettavaksi. Jos yleisiin myyntihintoihin perustuvaa arvoa ei ole käytettävissä, yleinen vähittäismyyntiarvo määritetään siitä hinnasta, jolla samanlaisia ajoneuvoja yleisesti ilmoitetaan myytäviksi, vähennettynä tavanomaisia alennuksia vastaavalla erällä. Verotusarvo on Suomen markkinoilta saatavien hintatietojen mukaan määriteltävä ajoneuvon kaikki verot sisältävä yleinen kuluttajahinta verotushetkellä. Verotusarvon perustana ei käytetä verotettavana olevan ajoneuvon konkreettista hintaa, kuten sen vähittäismyyntihintaa tai ulkomaista ostohintaa.
Yleiseen vähittäismyyntiarvoon katsotaan kuuluvan kaikki se, jonka ajoneuvon ostaja välittömästi tai välillisesti luovuttaa vastikkeeksi ajoneuvosta myyjälle tai kolmannelle osapuolelle. Tavanomaisia rahoituskuluja ja ajoneuvon asiakkaalle toimittamisesta aiheutuvia tavanomaisia, enintään 600 euron suuruisia kustannuksia ei kuitenkaan lueta ajoneuvon arvoon. Yleiseen vähittäismyyntiarvoon sisällytetään kaikki ajoneuvossa olevat varusteet, kun ajoneuvo myydään ostajalle. Ajoneuvon verotusarvoa määrättäessä ajoneuvoon katsotaan kuuluvan toimintakuntoisina vähintään ne varusteet, jotka siinä tulee olla, jotta se voitaisiin hyväksyä liikenteeseen, sekä sellaiset muut varusteet, jotka tyyppihyväksynnän tai ajoneuvon valmistusmaassa julkaistun selvityksen mukaan kuuluvat ajoneuvon vakiovarusteisiin. Uusien ajoneuvojen yleiseen vähittäismyyntiarvoon perustuvien verotusarvojen määrityksessä käytetään apuna niin sanottuja kaupallisia nimikkeitä. Markkinoille tulevan uuden ajoneuvomallin maahantuoja tai valmistaja, joka myy mallia liiketoiminnan muodossa, on ennen veroilmoituksen jättämistä velvollinen ilmoittamaan Tullille sen hinnan, jolla ajoneuvomallia yleisesti ilmoitetaan myytäväksi Suomessa. Tulli vahvistaa ilmoitusten perusteella uusien ajoneuvojen verotusarvot kullekin kaupalliselle nimikkeelle. Nimikkeet muodostetaan markkinaehtoisesti kaupallisilla perusteilla. Tulli vahvistaa verotusarvot myös muutoin kuin kaupallisesti maahan tuoduille uusille ajoneuvoille.
Käytettyjen ajoneuvojen yleiset vähittäismyyntiarvot määritetään markkinoilta saatavien hintatietojen perusteella. Määritys tapahtuu yleisen hintatason perusteella, eikä esimerkiksi yksittäisen myyntitilanteen perusteella. Tämä on perusteltua verovelvollisten yhdenvertaisen kohtelun varmistamiseksi. Arvon määräytymiseen vaikuttavat kuitenkin myös ajoneuvon yksilölliset ominaisuudet ja verovelvollisen esittämä selvitys ajoneuvon arvosta otetaan huomioon ajoneuvon arvonmäärityksessä. Tulli arvioi ajoneuvon kunnon vaikutuksen arvoon.
Autoveron on velvollinen suorittamaan se, joka merkitään rekisteriin ajoneuvon omistajaksi. Osamaksukaupassa verovelvollinen on kuitenkin ostaja, joka merkitään ajoneuvorekisteriin haltijaksi. Jos auton tuo maahan tai valmistaa Tullin hyväksymä rekisteröity asiamies, tämä vastaa autoverosta omistajan tai haltijan puolesta. Ajoneuvon rekisteriin merkitty omistaja on kuitenkin toissijaisessa vastuussa verosta, paitsi jos hän osoittaa maksaneensa autoveron määrän rekisteröidylle asiamiehelle tai tämän edustajalle.
Autoverotuksessa verotettavana tapahtumana on yleensä ajoneuvon rekisteröinti tai käyttöönotto. Ajoneuvosta suoritettavan veron perusteet määräytyvät verotettavan tapahtuman ajankohdan perusteella. Koska kuitenkin sellaisen verovelvollisen, jolla ei ole rekisteröidyn asiamiehen asemaa, on tehtävä autoveroilmoitus ja maksettava vero ennen kuin ajoneuvo merkitään ajoneuvoliikennerekisteriin, autoveroilmoituksen antamisajankohdasta on käytännössä muodostunut näiden verovelvollisten osalta merkittävin veron perusteiden määräytymisajankohta.
Rekisteröidyksi asiamieheksi voidaan hyväksyä säännöllistä liiketoimintaa harjoittava ajoneuvojen maahantuoja tai valmistaja, joka on luotettava ja joka voi antaa autoveroilmoitukset Tullille konekielisessä muodossa. Rekisteröidyn asiamiehen on asetettava Tullille tämän vaatima vakuus, jonka avulla voidaan riittävästi varmistaa veron kertyminen sekä mahdollistaa ajoneuvojen rekisteröinti ja käyttöönotto jo ennen verotuksen vireille saattamista ja veron maksua. Rekisteröity asiamies ilmoittaa kultakin Tullin määräämältä ilmoitusjaksolta verotettaviksi ne ajoneuvot, jotka jakson aikana rekisteröidään tai otetaan käyttöön. Tullin määräämiä ilmoitusjaksoja on kolme kalenterikuukaudessa. Rekisteröidyn asiamiehen on annettava autoveroilmoitus konekielisenä kultakin jaksolta viimeistään kymmenentenä päivänä jakson päättymisestä. Tulli lähettää kustakin ajoneuvosta verovelvolliselle sähköisen verotuspäätöksen, joka on samalla lasku, minkä lisäksi verotusjaksolta tehdään jaksoerittely, joka toimitetaan asiamiehelle jakson päätyttyä. Lasku erääntyy maksettavaksi 25 päivässä jakson päättymisestä.
Toimivaltaisena viranomaisena autoverotuksessa on pääsääntöisesti Tulli. Tullin tehtävänä on autoverotuksen toimittaminen ennen ajoneuvon ensimmäistä rekisteröintiä tai käyttöönottoa. Liikenteen turvallisuusvirasto kuitenkin huolehtii ajoneuvon ensimmäisen rekisteröinnin tai käyttöönoton jälkeen ajoneuvon rakenteen, käyttötarkoituksen tai omistuksen muutoksen vuoksi toimitettavasta autoverotuksesta.
Ajoneuvoverosta säädetään ajoneuvoverolaissa (1281/2003). Ajoneuvovero koostuu ajoneuvoveron perusverosta ja käyttövoimaverosta. Lisäksi ulkomailla rekisteröidyistä ajoneuvoista kannetaan eräissä tapauksissa kiinteää veroa ja kulutusveroa. Perusvero on henkilö- ja pakettiautoilta (M1-, N1, M1G- ja N1G-luokka) kannettava fiskaalinen vero. Vero kannetaan päiväkohtaisesti ja se määrätään 12 kuukauden pituisilta verokausilta ajoneuvoliikennerekisterissä olevien auton tietojen perusteella. Veroa ei kanneta niiltä päiviltä, joilta auto on ilmoitettu liikennekäytöstä poistetuksi. Vero voidaan maksaa kerralla tai verovelvollisen pyynnöstä kahdessa taikka neljässä erässä.
Perusvero on muutettu ajoneuvon hiilidioksidipäästöihin perustuvaksi ajoneuvoverolain muuttamisesta annetulla lailla (1311/2007) ja ajoneuvoverolain muuttamisesta annetun lain 10 §:n muuttamisesta annetulla lailla (943/2009), jotka tulivat voimaan 1 päivänä helmikuuta 2010. Perusvero määräytyy ensisijaisesti auton valmistajan EU-tyyppihyväksynnän yhteydessä ilmoittaman, yhdistettyä kaupunki- ja maantieajon polttoaineen ominaiskulutusta vastaavan hiilidioksidipäästön perusteella. Hiilidioksidipäästöihin perustuvaan verotukseen siirtymisen jälkeen perusveron tasoa on korotettu kahdesti. Ensimmäinen korotus tapahtui vuoden 2013 alussa ja jälkimäinen korotus koskee vuoden 2016 alusta lähtien kannettavaa perusveroa.
Perusvero määräytyy tyyppihyväksynnässä määritetyn hiilidioksidipäästön perusteella henkilöautolla, jonka kokonaismassa on enintään 2 500 kilogrammaa ja joka on otettu ensimmäisen kerran käyttöön 1 päivänä tammikuuta 2001 tai sen jälkeen, sekä henkilöautolla, jonka kokonaismassa on yli 2 500 kilogrammaa ja joka on otettu ensimmäisen kerran käyttöön 1 päivänä tammikuuta 2002 tai sen jälkeen. Pakettiauton perusvero määräytyy hiilidioksidipäästön perusteella, jos auto on otettu ensimmäisen kerran käyttöön 1 päivänä tammikuuta 2008 tai sen jälkeen.
Vuodesta 2016 lähtien ajoneuvoveron määrä on 70 euroa vuodessa, jos hiilidioksidipäästö on 0 grammaa kilometrillä ja 618 euroa, kun päästö on 400 grammaa tai enemmän. Sähköautojen perusveron määrä on alin veron määrä, eli 70 euroa vuodessa. Enimmäis- ja vähimmäisveron välillä veron määrä on määritetty erikseen jokaiselle hiilidioksidigrammamäärälle. Kokonaismassan perusteella määräytyvä perusvero on 186—596 euroa vuodessa. Vero on 186 euroa, kun ajoneuvon kokonaismassa on enintään 1 300 kilogrammaa ja 596 euroa, kun kokonaismassa on 3 401 kilogrammaa tai enemmän. Kokonaismassaan perustuva vero on määritetty sadan kilogramman välein. Kokonaismassan mukaan määräytyvä vero on jonkin verran lievempi kuin todellisen hiilidioksidipäästön perusteella määräytyvä vero.
Ajoneuvoveron käyttövoimaveroa kannetaan henkilö-, paketti- ja kuorma-autoista, jotka käyttävät polttoaineena muuta kuin moottoribensiiniä. Valtiontaloudellisen tarkoituksensa lisäksi käyttövoimaverolla tasoitetaan eri tavoin verotettuja polttoaineita käyttävien henkilöautojen erisuuruisia käyttökustannuksia autoilijoille. Henkilöautojen käyttövoimaveron taso on yhteydessä liikennepolttoaineiden verotasoon. Pakettiautojen ja kuorma-autojen käyttövoimaverolla ei ole vastaavaa verotusta tasaavaa vaikutusta. Kuorma-autojen käyttövoimaverolla pannaan täytäntöön EU:n lainsäädännössä edellytetty raskaiden ajoneuvojen vuotuinen vero. Kuorma-autojen käyttövoimaveroa määrättäessä otetaan kokonaismassan ja akseleiden lukumäärän lisäksi huomioon se, käytetäänkö autoa perävaunun vetoon.
Ajoneuvovero kannetaan etukäteen juoksevalta 12 kuukauden mittaiselta verokaudelta. Jos ajoneuvoveroa tai sen erääntynyttä osaa ei suoriteta määräajassa, ajoneuvo asetetaan käyttökieltoon. Käyttökiellon aikana ajoneuvoa ei saa käyttää liikenteessä ennen kuin erääntynyt vero on kokonaan maksettu.
Ajoneuvon rekisteriin merkitty omistaja tai rekisteriin merkitty haltija on velvollinen suorittamaan ajoneuvosta ajoneuvoveroa rekisteriin merkityltä omistus- tai haltijuusajaltaan. Jos rekisteriin on merkitty sekä omistaja että haltija, haltija on verovelvollinen. Verovelvollisuus alkaa kun ajoneuvo ensi- tai uudelleenrekisteröidään tai otetaan liikennekäyttöön tai kun rekisteriin merkityn ajoneuvon omistaja- tai haltijatieto muuttuu siten, että vero on maksuunpantava uudelle verovelvolliselle. Verovelvollisuus voi myös alkaa silloin kun verosta vapaa ajoneuvo muutosrekisteröidään tai muutoskatsastetaan veronalaiseksi tai kun verovapautuksen edellytykset päättyvät. Verovelvollisuus päättyy kun ajoneuvon liikennekäytöstä poisto taikka lopullinen poisto merkitään rekisteriin tai kun ajoneuvon omistaja- tai haltijatieto muuttuu siten, että vero on maksuunpantava uudelle verovelvolliselle.
Ajoneuvoveron veronkantoviranomaisena toimii Liikenteen turvallisuusvirasto. Kiinteän veron ja kulutusveron veronkantoviranomaisena toimii kuitenkin Tulli. Ahvenanmaan maakunnassa veronkantoviranomaisena on Ahvenanmaan valtionvirasto. Veronkantoviranomaiset toimittavat veron maksuunpanon ja huolehtivat veron perimisestä ja muista verotukseen liittyvistä toimenpiteistä sekä käsittelevät ajoneuvoverotusta koskevat hakemus- ja muut asiat.
Autovero ja ajoneuvovero ovat kansallisia veroja, jota ei ole yhdenmukaistettu EU:n lainsäädännössä lukuun ottamatta raskailta ajoneuvoilta kannettavaa vuotuista käyttöveroa. Jäsenvaltiot voivat siten itsenäisesti päättää, millä perusteella ja kuinka paljon ne kantavat ajoneuvoista tämän kaltaisia veroja. Verotuksessa on kuitenkin otettava huomioon Euroopan unionin toiminnasta tehtyyn sopimukseen (jäljempänä SEUT) sisältyvät verotusta koskevat määräykset. Keskeisin säännös tältä osin on sopimuksen 110 artikla, johon sisältyy tuontitavaroita syrjivien verojen kielto. SEUT 110 artiklan ja sitä edeltäneen, sisällöllisesti vastaavan, Euroopan yhteisöjen perustamissopimuksen (jäljempänä EY) 90 artiklan soveltamisesta etenkin käytettyjen tuontiajoneuvojen autoverotuksessa eri jäsenvaltioissa on annettu useita Euroopan unionin tuomioistuimen ratkaisuja.
Unionin tuomioistuin on oikeuskäytännössä katsonut syrjintäkiellon tarkoittavan, että EY 90 artiklalla on tarkoitus taata valtionsisäisen verotuksen täydellinen neutraalius, kun on kyse kotimaan markkinoilla jo olevien ja maahantuotavien tuotteiden välisestä kilpailusta (muun muassa asiat C-47/88 komissio v. Tanska, C-101/00, Tulliasiamies ja Siilin ja C-387/01, Weigel). Vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan EY 90 artiklan ensimmäistä kohtaa rikotaan, jos maahantuotuun tuotteeseen ja samanlaiseen kotimaiseen tuotteeseen kohdistuva vero lasketaan eri tavalla ja erilaisten yksityiskohtaisten sääntöjen mukaisesti niin, että maahantuotuun tuotteeseen vaikka vain joissain tapauksissa kohdistuu suurempi vero. Ajoneuvon arvoon sisältyvän veron osuuden katsotaan alenevan samassa suhteessa kuin ajoneuvon arvonkin. Tämän katsottiin tarkoittavan sitä, että käytettynä verotettavan ajoneuvon veroprosentti sai olla enintään samansuuruinen kuin ajoneuvon ensimmäisen käyttöönoton ajankohtana voimassa ollut veroprosentti. Myös ajoneuvon hinta markkinoilla tuli selvittää.
Unionin tuomioistuin antoi vuonna 2006 Unkarin autoveroa koskevan ratkaisun (asiat C-290/05, Nadasdi ja C-333/05, Nemeth), jossa omaksuttiin uudenlainen kanta verosyrjintäkiellon soveltamiseen käytettyinä maahantuotaviin ajoneuvoihin tilanteessa, jossa jäsenvaltio ottaa käyttöön uuden veron tai muuttaa olemassa olevan veron verokantaa tai määräytymisperustetta. Ratkaisun mukaan merkitystä ei ole niillä veroilla, jotka on otettu käyttöön ennen veromuutosta. Tuomioistuin totesi myös, ettei asian kannalta merkitystä ole sillä, että on olemassa aikaisemmin Unkarissa rekisteröityjä käytettyjä ajoneuvoja, joiden markkina-arvoon sisältyy aikaisemmin voimassa olleesta kulutusverosta jäljellä oleva määrä. Tämä tarkoitti sitä, että käytetyt tuontiajoneuvot voitiin verottaa niiden tuontihetkellä voimassa olevan verokannan ja -perusteen mukaisesti. Tuomion mukaan niiden perusteiden osalta, joita voidaan käyttää maksun määrän laskennassa, on muistutettava, että yhteisön oikeudessa ei sen nykyisessä kehitysvaiheessa rajoiteta jäsenvaltion vapautta säätää joidenkin tuotteiden osalta porrastettua verojärjestelmää objektiivisten perusteiden mukaisesti, vaikka nämä tuotteet olisivat EY 90 artiklan ensimmäisessä kohdassa tarkoitetulla tavalla samanlaisia. Tällainen porrastaminen on kuitenkin yhteisön oikeuden mukaista ainoastaan, jos sillä tavoitellaan päämääriä, jotka myös ovat perustamissopimuksen ja johdetun oikeuden vaatimusten mukaisia, ja jos porrastamisen toteutus on sellainen, että sillä voidaan välttää kaikenlainen muista jäsenvaltioista tapahtuvan tuonnin suora tai välillinen syrjintä tai kilpailevan kotimaisen tuotannon suojeleminen. Rekisteröintiveroa koskevassa järjestelmässä sellaiset perusteet kuin moottorityyppi, sylinteritilavuus ja ympäristönäkökohtiin perustuva luokitus ovat objektiivisia perusteita. Niitä voidaan siis käyttää tällaisessa järjestelmässä. Edellytyksenä ei sitä vastoin ole se, että veron määrä on sidottu ajoneuvon hintaan. Muista jäsenvaltioista peräisin olevista tuotteista ei kuitenkaan saa kantaa korkeampaa rekisteröintiveroa kuin samanlaisista kotimaisista tuotteista.
Unionin tuomioistuin antoi vuonna 2011 uuden ratkaisun verosyrjinnän kiellosta (C 402/09, Tatu). Tapauksessa oli kyse Romaniassa moottoriajoneuvoilta rekisteröinnin yhteydessä kannettavasta ympäristöverosta. Vero oli otettu käyttöön vuonna 2008, mitä ennen Romaniassa ei kannettu ajoneuvoilta lainkaan rekisteröintiveroa. Uusi vero määräytyi ajoneuvon teknisen Euro-luokituksen mukaan siten, että eri luokkiin kuuluvilla ajoneuvoilla vero laskettiin eri tavoin ja eri perustein. Erityisesti vanhimpien ajoneuvojen verotaso oli korkea. Unionin tuomioistuin katsoi Romaniaa koskevassa tuomiossaan, että ympäristöveron käyttöönotto on syrjintäkiellon vastaista, jos verotus tekee muista jäsenvaltioista ostettujen käytettyjen ajoneuvojen liikenteeseen päästämisen kyseisessä jäsenvaltiossa vähemmän houkuttelevaksi, mutta ei tee saman ikäisten ja yhtä kuluneiden ajoneuvojen ostamista kotimaan markkinoilta vähemmän houkuttelevaksi. Tuomioistuimen tuomiossa ei todeta, että sillä olisi tarkoitus muuttaa tai kumota vuonna 2006 annetussa Unkaria koskeneessa tuomiossa omaksuttu tulkintalinja. Romaniaa koskevassa tuomiossaan tuomioistuin on todennut, että syrjintäkiellon tarkoituksena ei ole estää jäsenvaltioita ottamasta käyttöön uusia veroja tai muuttamasta olemassa olevien verojen verokantaa tai määräytymisperusteita. Tuomion mukaan jäsenvaltioilla ei ole kuitenkaan rajatonta oikeutta säätää uusista veroista, eikä verotus saa tehdä muista jäsenvaltioista peräisin olevien tuotteiden tuontia vähemmän houkuttelevaksi ja näin suosia kansallista tuotantoa. Tuomiossa on painotettu veron tosiasiallisia huomattavia vaikutuksia käytettyjen autojen tuontiin Romaniaan.
Myös Alankomaiden autoverotusta koskevassa asiassa (C-437/12, X), josta tuomioistuin antoi ratkaisunsa joulukuussa 2013, oli kysymys SEUT 110 artiklan soveltamisesta tilanteessa, jossa ajoneuvoista kannettavan rekisteröintiveron perustetta oli muutettu. Alankomaissa oli siirrytty niin sanottuun listahintaan perustuvasta verosta vaiheittain hiilidioksidipäästöihin perustuvaan veroon. Muutosten seurauksena samanlaisesta ajoneuvosta kannettavan veron määrä on voinut ajoneuvon ominaisuuksista riippuen nousta tai laskea aikaisempiin veroperusteisiin verrattuna. Ratkaisussa on viitattu sekä Unkarin että Romanian autoverotusta koskeneisiin tuomioihin. Unionin tuomioistuin on kuitenkin palannut noudattamaan käytettynä tuotujen ajoneuvojen syrjivyysarvioinnissa sitä ratkaisulinjaa, joka oli vallitsevana ennen Unkarin autoveroa koskenutta tuomiota. Silloisen vakiintuneen tulkinnan mukaan käytetyn tuontiajoneuvon veroa ei saanut kantaa enempää kuin veroa sisältyi vastaavaan uutena verotetun ajoneuvon arvoon. Tuomiossa todetaan, että Alankomaiden veron laskentatapaan tehdystä muutoksesta huolimatta veron maksuvelvollisuuden synnyttävä tosiseikka eli ajoneuvon rekisteröinti ensimmäisen kerran Alankomaissa on ilmeisesti sama ennen veroperusteen muutosta ja sen jälkeen. Kyse on siten tuomioistuimen mukaan samasta verosta kuin aikaisemminkin. Siinäkin tapauksessa, että vero olisi uusi, verosyrjintäkieltoa on tuomion mukaan sovellettava aina, kun verotus on omiaan tekemään muista jäsenvaltioista peräisin olevien tuotteiden tuonnin vähemmän houkuttelevaksi ja näin suosimaan kotimaisia tuotteita. Tuomiossa todetaan, että syrjivyysarvioinnissa merkityksellisiä samanlaisia ajoneuvoja ovat sellaiset Alankomaiden markkinoilla ennestään olevat ajoneuvot, jotka ovat ominaispiirteiltään mahdollisimman samanlaisia verotettavana olevan ajoneuvon kanssa. Verosyrjintäkielto on esteenä Alankomaiden veron kaltaiselle verolle sikäli ja siltä osin kuin maahantuoduista käytetyistä ajoneuvoista kannettavan veron määrä on suurempi kuin pienin jäljellä oleva kyseisen veron määrä, joka sisältyy Alankomaissa jo rekisteröityjen samanlaisten käytettyjen ajoneuvojen arvoon.
Eurooppa-neuvosto hyväksyi lokakuussa 2014 unionin ilmasto- ja energiapolitiikan linjaukset vuoteen 2030. EU-tason tavoite päästökaupan ulkopuolisella sektorilla on 30 prosentin kasvihuonekaasujen vähennys vuoden 2005 tasosta. Tavoite kiristyi siten aikaisemmasta vuodelle 2020 asetetusta 16 prosentin vähennystavoitteesta. Liikenne on yksi suurimpia päästökaupan ulkopuolisia päästölähteitä.
EU-tason strategia henkilö- ja pakettiautojen hiilidioksidipäästöistä sisältyy komission helmikuussa 2007 julkaisemaan tiedonantoon (KOM(2007)19). Tavoitteisiin voidaan tiedonannon mukaan päästä kokonaisvaltaisella lähestymistavalla, jossa keinoina käytetään auton valmistajiin kohdistuvien vaatimusten lisäksi muun muassa kuluttajainformaatiota ja taloudellisia ohjauskeinoja, joilla ohjataan kuluttajia valitsemaan markkinoilla vähäpäästöisempiä ja energiatehokkaampia ajoneuvoja. Osana strategian toimeenpanoa EU:ssa on hyväksytty päästönormien asettamisesta uusille henkilöautoille osana yhteisön kokonaisvaltaista lähestymistapaa kevyiden hyötyajoneuvojen hiilidioksidipäästöjen vähentämiseksi annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston asetus (EY) N:o 443/2009. Asetuksen mukaan uusien henkilöautojen hiilidioksidipäästö on vuoteen 2015 mennessä pudotettava keskimäärin 130 grammaan kilometrillä ja vuoteen 2020 mennessä 95 grammaan kilometrillä. Pakettiautojen päästöjen vähenemisestä säädetään asetuksen (EU) N:o 510/2011 muuttamisesta uusien kevyiden kuljetusajoneuvojen hiilidioksidipäästöjen vähentämistavoitteiden saavuttamista vuoteen 2020 mennessä koskevien keinojen määrittelemiseksi annetussa Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksessa (EU) N:o 253/2014. Asetuksen mukaan uusien pakettiautojen hiilidioksidipäästö saa olla keskimäärin 147 grammaa kilometrillä vuonna 2020. Päästöjen vähentämisvelvoitteet kohdistuvat autojen valmistajiin siten, että jos valmistajan autojen keskimääräiset hiilidioksidipäästöt ylittävät asianomaisen vuoden päästötavoitteen, komissio määrää valmistajalle liikapäästömaksun.
Komission keräämien tietojen mukaan selvä enemmistö jäsenmaista kantaa ajoneuvoveron kaltaista vuotuista veroa ajoneuvon omistamisesta tai liikennekäytössä pitämisestä. Veron perusteena on tyypillisesti moottorin koko tai teho, ajoneuvon polttoaineen kulutus tai haitallisuus ympäristölle. Korkeimmat verotasot ovat Tanskassa, Irlannissa ja Alankomaissa. Suomen ajoneuvoveron taso on jonkin verran keskimääräistä eurooppalaista tasoa korkeampi. Ajoneuvoveron osuus jäsenvaltioiden verotuloista on keskimäärin noin 0,9 prosenttia, kun Suomessa ajoneuvoveron osuus verotuloista oli noin prosentin vuonna 2014.
Komission tietojen perusteella rekisteröinnin yhteydessä kannetaan ajoneuvoista autoveron kaltaista veroa 21:ssä EU:n jäsenmaassa. Useimmissa jäsenmaissa rekisteröintiveron kantaminen pohjautuu nykyisin ajoneuvon aiheuttamia ympäristöhaittoja kuvaaviin ominaisuuksiin kuten hiilidioksidipäästöihin, polttoaineen kulutukseen, moottorin tilavuuteen tai tehoon. Jäsenmaista korkein verotaso on Tanskassa. Suomen verotaso on toiseksi korkein, joskin rekisteröintiverojen erilainen rakenne vaikeuttaa verotasojen suoraa vertaamista jäsenmaiden välillä. Useimmissa jäsenvaltioissa verotaso on suhteellisen matala. Suomen ja Tanskan lisäksi korkean verotason maita ovat kuitenkin myös Irlanti, Alankomaat, Malta, Portugali ja Itävalta. Rekisteröintiveron osuus jäsenvaltioiden verotuloista on keskimäärin noin 0,4 prosenttia, kun Suomessa vastaava osuus verotuloista oli noin prosentin vuonna 2014. Korkein rekisteröintiveron osuus oli Maltalla noin kaksi prosenttia verotuloista. Euroopan talousalueeseen (ETA) kuuluvista valtioista Norjassa on huomattavan korkea autoveron taso.
Henkilöautojen määrä ja liikennesuoritteet ovat kasvaneet Suomessa tasaisesti lukuun ottamatta 1990-luvun alun taloudellista taantumaa. Henkilöautojen yhteenlaskettu ajokilometrimäärä on noin kaksinkertaistunut 1980–luvun alkuun verrattuna. Tieliikenteen määrä asukasta kohti ja keskimääräinen ajosuorite henkilöautoa kohti ovat EU-maiden keskitasoa korkeampia. Liikenteen määrään vaikuttavat monet yhteiskunnan tekijät, kuten talouden kehitys, liikkumisen kustannukset, kotitalouksien varallisuus ja elämäntavat, maankäyttö- ja liikennejärjestelmäratkaisut, alue- ja yhdyskuntarakenne, työllisyys- ja asuntopolitiikka sekä eri liikennemuotojen palvelutarjonta ja houkuttavuus. Nämä tekijät, jotka riippuvat usean eri tahon päätöksistä, vaikuttavat paitsi ajoneuvojen hankintaan myös siihen, paljonko yksittäisillä ajoneuvoilla ajetaan. Myös ihmisten arvostuksissa ja ajankäytössä tapahtuneet muutokset, kuten lisääntynyt vapaa-aika ja harrastukset, lisäävät liikenteen määrää.
Useimpien tieliikenteen päästöyhdisteiden määrät ovat vähentyneet selvästi 1980-luvun lopusta alkaen siitä huolimatta, että liikennemäärät ovat kasvaneet. Päästöjä ovat hillinneet muun muassa puhtaammin palavat polttoaineet ja pakokaasuja puhdistavat katalysaattorit. Katalysaattorit tulivat pakollisiksi uusiin autoihin vuoden 1992 alusta.
Toisin kuin muut tieliikenteen päästöt, hiilidioksidipäästöt jatkoivat pitkään kasvuaan liikennemäärien kasvaessa. Suurimmillaan ne olivat vuonna 2007. Tämän jälkeen myös hiilidioksidipäästöt ovat kääntyneet lievään laskuun ja ovat nyt suurin piirtein 2000–luvun alkupuolta vastaavalla tasolla. Viime vuosina liikenteen hiilidioksidipäästöjä ovat vähentäneet etenkin biopolttoaineiden lisääntynyt käyttö ja uusien henkilöautojen entistä pienemmät ominaispäästöt.
Liikenteen osuus Suomen kaikista hiilidioksidipäästöistä on noin viidesosa. Päästökaupan ulkopuolisten sektoreiden päästöistä liikenteen osuus on noin 40 prosenttia. Noin 80 prosenttia liikenteen päästöistä syntyy tieliikenteestä. Tieliikenteen päästöistä noin 60 prosenttia aiheutuu henkilöautoliikenteestä, vähän alle 40 prosenttia paketti-, linja- ja kuorma-autoista ja noin prosentti moottoripyöristä ja mopoista. Vuonna 2012 tieliikenteen hiilidioksidipäästöt olivat noin 11 miljoonaa tonnia. Ajoneuvojen hiilidioksidipäästöt ovat suorassa suhteessa polttoaineiden kulutukseen, johon vaikuttavat ajoneuvojen ominaiskulutus, ajotavat ja liikenteen määrä.
Vuoden 2015 alkupuolella Suomen ajoneuvoliikennerekisterissä oli 3,2 miljoonaa henkilöautoa, joista 2,6 miljoonaa autoa oli liikennekäytössä. Pakettiautoja oli rekisterissä noin 400 000, joista liikennekäytössä oli noin 300 000 autoa. Vuonna 2013 bensiinikäyttöisellä henkilöautoilla ajettiin keskimäärin 15 300 kilometriä ja dieseliä käyttävillä henkilöautoilla noin 25 900 kilometriä. Pakettiautojen keskimääräinen liikennesuorite on noin 11 600 kilometriä vuodessa. Vuonna 2014 liikennekäytössä olleiden henkilöautojen keski-ikä ilman museoautoja oli 11,1 vuotta.
Vuonna 2014 Suomessa verotettiin noin 121 700 uutta autoveron alaista ajoneuvoa. Uusia henkilöautoja verotettiin 101 000, pakettiautoja 10 600 ja moottoripyöriä 3 800. Lisäksi verotettiin 18 000 käytettynä maahantuotua henkilöautoa sekä 1 400 käytettynä tuotua pakettiautoa ja 2 000 moottoripyörää sekä 1 900 muuttotavarana maahantuotavaa ajoneuvoa.
Liikennekäytössä olevien henkilöautojen keskimääräinen hiilidioksidipäästö on noin 167 grammaa kilometriltä ja pakettiautojen 199 grammaa. Uusien autojen päästöt ovat kuitenkin huomattavasti keskiarvoa alhaisemmat, sillä toukokuussa 2015 rekisteröityjen uusien henkilöautojen hiilidioksidipäästö oli keskimäärin 124 grammaa kilometriltä. Uusien bensiinikäyttöisten autojen keskimääräinen hiilidioksidipäästö 123,2 grammaa on vähän alempi kuin dieselkäyttöisten autojen keskimääräinen päästö, joka on 127,8 grammaa. Uusien pakettiautojen keskipäästö oli vuonna 2014 noin 183 grammaa.
Autoveroa kannettiin 918 miljoonaa euroa vuonna 2014. Verosta 89 prosenttia kertyi uusista ajoneuvoista ja 11 prosenttia käytettynä maahantuoduista. Uusien henkilöautojen keskimääräinen verotusarvo oli noin 32 000 euroa ja autovero 7 200 euroa. Keskimääräinen veroprosentti oli tällöin 22,5. Käytettynä maahantuotujen autojen verotusarvo oli keskimäärin 18 200 ja autovero 5 700 euroa, veroprosentin ollessa 31,7. Uusien pakettiautojen verotusarvo oli 35 600 ja autovero 6 100 euroa. Uusien moottoripyörien verotusarvo oli keskimäärin 13 200 ja vero 2 900 euroa.
Ajoneuvoveroa kannettiin 877 miljoonaa euroa vuonna 2014. Tästä perusveron osuus on noin 59 prosenttia, käyttövoimaveron noin 39 prosenttia ja maksutapalisän osuus noin kaksi prosenttia. Perusveron tuotosta 432 miljoonaa euroa kertyi henkilöautoista ja 87 miljoonaa euroa pakettiautoista. Keskimääräinen rekisterissä olevilta henkilöautoilta kannettava ajoneuvoveron perusvero vuodelta 2016 on noin 228 euroa vuodessa. Pakettiautojen keskimääräinen perusvero on noin 365 euroa vuodessa.
Vuonna 2015 käyttöön otettujen uusien henkilö- ja pakettiautojen keskimääräinen perusvero on huomattavasti alempi kuin rekisterissä olevien ajoneuvojen keskimääräinen vero. Toukokuussa 2015 rekisteröityjen uusien henkilöautojen keskimääräinen perusvero on noin 153 euroa vuodessa. Käytettynä tuotujen henkilöautojen keskimääräinen vero on nykyisin noin 252 euroa vuodessa. Uusien pakettiautojen keskimääräinen perusvero on noin 277 euroa vuodessa.
Myös matkailuautot ovat ajoneuvoveron alaisia ja niiden perusvero määräytyy samoin kuin henkilö- ja pakettiautojen vero. Matkailuautoille ei kuitenkaan tarvitse mitata EU-tyyppihyväksynnässä hiilidioksidipäästöjä, minkä vuoksi matkailuautojen vero määräytyy pääsääntöisesti kokonaismassan mukaan. Matkailuautojen keskimääräinen ajoneuvoveron perusvero on 531 euroa vuodessa. Käyttövoimaveroa matkailuautosta maksetaan pakettiauton verokannalla, joka on henkilöautojen verokantaa alempi.
Perusveron alaisista henkilöautoista vero määräytyy mitattujen ominaishiilidioksidipäästöjen perusteella noin 68 prosentilla autoista ja kokonaismassan perusteella noin 32 prosentilla autoista. Kokonaismassan perusteella määräytyvä keskimääräinen perusvero on henkilöautoilla 249 euroa ja pakettiautoilla 398 euroa vuodessa. Kokonaismassan perusteella verotettavien ajoneuvojen määrä laskee hitaasti ajoneuvokannan uusiutuessa, mutta toistaiseksi niiden osuus on vielä melko suuri. Hiilidioksidipäästöjen perusteella määräytyvä keskimääräinen perusvero on henkilöautoilla noin 219 euroa vuodessa ja pakettiautoilla noin 288 euroa vuodessa.
Korkein hallinto-oikeus antoi vuoden 2014 joulukuussa kaksi vuosikirjaratkaisua, jotka koskivat käytetyn auton verotusta ja jotka täsmentävät edellä mainitun unionin tuomioistuimen ratkaisun C-437/12, X soveltamista Suomessa. Ensimmäinen tapaus (KHO:2014:182) koski Suomeen Saksasta tuotua vuonna 1998 käyttöön otettua autoa. Unionin tuomioistuimen oikeuskäytäntöön viitaten korkein hallinto-oikeus katsoi, että autoverolain voimassa oleva järjestelmä ei ole rakenteeltaan sellainen, ettei se missään olosuhteissa mahdollista sitä, että toisesta jäsenvaltiosta tuotavalle autolle määrättävä autovero on suurempi kuin vastaavassa Suomessa jo rekisteröidyssä autossa on veroa jäljellä. Tämän vuoksi verotus ilman syrjivyysarvioinnin tekemistä katsottiin Euroopan yhteisöjen perustamissopimuksen 90 artiklan (nykyisen SEUT 110 artiklan) vastaiseksi. Arvioitaessa Suomessa jo rekisteröidyssä vastaavassa autossa jäljellä olevan veron määrää autoverolle aikanaan määrättyä arvonlisäveroa (elv) ei tullut ottaa huomioon. Koska verovelvollinen ei ollut valittanut hallinto-oikeuden päätöksestä eikä tulliasiamies ollut valituksessaan väittänyt, että hallinto-oikeuden tekemä syrjivyysarviointi olisi muutoin kuin elv:n osalta virheellinen, hallinto-oikeuden tekemän syrjimättömyysarvioinnin unionin oikeuden mukaisuus ei ollut korkeimmassa hallinto-oikeudessa ratkaistavana. Hallinto-oikeus katsoi verovelvollisen valituksen johdosta antamassaan päätöksessä, että autoverolain 5 a §:n (1292/2007) mukaisen hiilidioksidipäästöön perustuvan veroprosentin käyttäminen voi johtaa siihen, että Suomeen tuotavasta ajoneuvosta kannetaan autoveroa enemmän kuin mitä on jäljellä vastaavassa Suomessa ensirekisteröidyssä ajoneuvossa.
Toinen ratkaisu (KHO:2014:183) koski käytettynä tuodun auton verotuspäätöksen purkuhakemusta. Myös tämä auto oli vastaavalla tavalla verotettu EU–oikeuden vastaisesti siltä osin kuin verotusta toimitettaessa ei syrjivyysarvioinnilla ollut varmistettu sitä, ettei autosta kannettu enemmän veroa kuin Suomessa jo rekisteröidyssä vastaavassa autossa oli veroa jäljellä. Auton maahantuoja ei ollut hakenut verotukseen muutosta säädetyssä yli kolmen vuoden pituisessa määräajassa. Lainvoiman saaneen päätöksen purkamista koskevien edellytysten arvioiminen perustui korkeimman hallinto-oikeuden kokonaisharkintaan. Korkein hallinto-oikeus hylkäsi purkuhakemuksen, ottaen huomioon hallintolainkäyttölain päätöksen purkua koskevien säännösten soveltamisedellytykset ja sen seikan, ettei unionin tuomioistuimen oikeuskäytäntö lähtökohtaisesti edellytä lainvoimaisen hallintopäätöksen purkamista siinäkään tapauksessa, että sen on katsottava rikkoneen unionin oikeutta.
Korkeimman hallinto-oikeuden ratkaisu tapauksessa KHO:2014:183 noudattaa tuomioistuimen jo aikaisemmin omaksumaa ratkaisulinjaa. Myös vuosina 2010 ja 2013 antamissaan ratkaisuissa (KHO:2010:44 ja KHO:2013:199) korkein hallinto-oikeus päätyi hylkäämään lainvoimaisten päätösten purkuhakemukset, vaikka päätökset oli todettu EU -oikeuden vastaisiksi siltä osin kuin niillä oli kannettu elviä. Toisaalta korkein oikeus on valtion vahingonkorvausvelvollisuutta koskevassa asiassa vuonna 2013 antamassaan ratkaisussa (KKO 2013:58) todennut, että elv:n periminen on ollut siinä määrin ilmeisellä tavalla verotuksen syrjivyyden kieltoa rikkovaa, että valtio oli velvoitettu korvaamaan toiselle käytetyn ajoneuvon maahantuojalle unionin oikeuden rikkomisella aiheutettu vahinko. Yleisissä tuomioistuimissa on yhä vireillä myöhemmässä vaiheessa nostettuja kanteita, joissa keskeisenä kysymyksenä on sen ratkaiseminen, milloin oikeus tällaiseen vahingonkorvaukseen katsotaan vanhentuneen. Tällä vahingonkorvauksen vanhentumiskysymykseen muodostuvalla oikeuskäytännöllä voi myös olla merkitystä arvioitaessa EU:n tuomioistuimen ja korkeimman hallinto-oikeuden uusimman käytännön takautuvia ajallisia vaikutuksia.
Tulli muutti käytettynä maahantuotujen ajoneuvojen autoverotuskäytäntöä korkeimman hallinto-oikeuden joulukuussa 2014 antaman ratkaisun (KHO:2014:182) jälkeen. Ratkaisun johdosta Tulli varmistaa EU- tai ETA-valtiosta Suomeen tuodun käytetyn ajoneuvon ensiverotuksen yhteydessä, ettei verotushetkellä voimassa olevan autoverokannan mukaisesti kannettavan autoveron määrä ylitä sitä autoveron määrää, joka sisältyy samanlaisten Suomessa uutena rekisteröityjen ajoneuvojen yleiseen vähittäismyyntiarvoon Suomessa. Tämä varmistetaan lähtökohtaisesti käytetyn ajoneuvon ensiverotuksessa vertailulaskelman avulla. Vertailulaskelmalla lasketaan, kuinka paljon autoveroa samanlaisten Suomessa jo rekisteröityjen ajoneuvojen arvossa on jäljellä. Tulli vahvistaa kannettavan autoveron määrän sen laskelman pohjalta, jonka mukainen veron määrä on pienempi. Uudet ajoneuvot verotetaan verotushetkellä voimassa olevan autoverolain mukaisesti.
Tulliin on jätetty noin 18 000 käytettyjen ajoneuvojen veroprosentteja koskevaa oikaisuvaatimusta. Näiden käsittelyn arvioidaan kestävän vuoden 2016 puolelle. Keskimääräinen palautettava vero on vähän yli 1300 euroa. Autoverolain muutoksenhakuajan puitteissa voi vuoden 2015 aikana yhä vaatia oikaisua vuonna 2012 ja sen jälkeen tehdyistä verotuspäätöksistä.
Liikenteen verotus kohdistuu ajoneuvon hankintaan, liikennekäytössä pitämiseen sekä todelliseen käyttömäärään. Liikenneverotuksen ensisijainen tavoite on fiskaalinen. Vuonna 2015 liikenneverojen tuotoksi arvioidaan noin 4,6 miljardia euroa, mikä on 11,5 prosenttia valtion verotuloista. Tämä osuus on säilynyt melko samana 2000-luvulla. Lisäksi liikenteeseen kohdistuu eräitä muita yleisiä veroja, kuten arvonlisäveroa. Viimeisen kymmenen vuoden aikana verotus on painottunut entistä enemmän ajoneuvojen käyttöön. Liikenneverojen tuotosta lähes 60 prosenttia kertyy auton käyttöön kohdistuvasta polttoaineverosta. Ajoneuvojen liikennekäytössä pitämiseen kohdistuvan ajoneuvoveron osuus on noin viidennes liikenneverojen tuotosta, samoin kuin hankintaan kohdistuvan autoveron osuus.
Fiskaalisten tavoitteiden lisäksi liikenneverotuksella toteutetaan ympäristöohjausta hiilidioksidipäästöjen sekä terveydelle haitallisten hiukkaspäästöjen vähentämiseksi. Hiilidioksidipäästön määrä on suorassa suhteessa käytetyn polttoaineen määrään ja laatuun. Siksi fossiilisen polttoaineen kulutuksen vähentäminen on keskeinen keino liikenteen hiilidioksidipäästöjen vähentämiseksi.
Taloudellisista ohjauskeinoista liikennepolttoaineista kannettavan polttoaineveron voidaan katsoa välittömimmin liittyvän liikennesuoritteen määrään. Polttoaineiden laatu ja elinkaaren aikaiset päästöt on otettu huomioon nestemäisten polttoaineiden valmisteverossa. Uusiutuvien polttoaineiden houkuttelevuutta on Suomessa parannettu verotuksen kautta. Energiaverotus uudistui vuoden 2011 alussa, jolloin vero muuttui siten, että se koostuu eri polttoainekomponenttien energiasisältöverosta ja hiilidioksidiverosta. Liikenteen polttoaineille laadittiin laatuporrastus, joka ottaa myös huomioon polttoaineiden terveydelle haitalliset lähipäästöt. Energiaverouudistus laski erityisesti kestävyyskriteerit täyttävien biopolttoaineiden verotasoja.
Verotuksen ulkopuolisista toimenpiteistä liikenteen hiilidioksidipäästöihin vaikutetaan erityisesti biopolttoaineiden jakeluvelvoitteella. Biopolttoaineiden käytön edistämisestä liikenteessä annetun lain (446/2007) mukaan polttoaineiden jakelijoiden tulee toimittaa biopolttoaineita kulutukseen kuusi prosenttia liikennepolttoaineiden energiasisällöstä vuosina 2011–2014. Sen jälkeen jakeluvelvoite nousee tasaisesti ja on 20 prosenttia vuonna 2020. Kaikki Suomessa jakelussa olevat liikenteen polttonesteet sisältävät nykyisin biokomponentteja. Pelkästään biopolttoaineita lisäämällä päästään hyvin lähelle liikenteen kasvihuonekaasupäästöille asetettuja vähennystavoitteita.
Ajosuoritteiden vähentämisen lisäksi myös autokannan polttoainetehokkuuden parantuminen on tärkeää päästöjen vähentämiseksi. Autovero samoin kuin ajoneuvoveron perusvero on porrastettu auton polttoaineen ominaiskulutusta vastaavien hiilidioksidipäästöjen perusteella. Näiden verojen yhteys päästöihin on johdonmukainen siten, että jokainen hiilidioksidigramma vaikuttaa suoraan ja läpinäkyvästi autoveroprosenttiin tai ajoneuvoveron perusveron määrään.
Sekä autovero että ajoneuvovero suosivat tekniikasta riippumatta kaikkia pienipäästöisiä autoja. Erityisesti sähkö- ja hybridiautot sekä kaasumaisia polttoaineita käyttävät autot saavat merkittävää etua autoverotuksessa ja ajoneuvoverotuksessa vähäisten ajoneuvosta mitattujen päästöjen takia. Esimerkiksi verrattaessa samanhintaiseen bensiinikäyttöiseen autoon saa sähköauto noin 11 000 euron veroedun polttoaineveron, ajoneuvoveron perusveron ja autoveron yhteismäärässä 10 vuoden käyttöajalla ja 17 000 kilometrin vuotuisella ajosuoritteella.
Teknologian tutkimuskeskus VTT:n ja Valtion taloudellisen tutkimuskeskuksen VATT:in yhteistutkimuksen (Nylund ym. (2015): Tieliikenteen 40 %:n hiilidioksidipäästöjen vähentäminen vuoteen 2030: Käyttövoimavaihtoehdot ja niiden kansantaloudelliset vaikutukset) mukaan sähköautojen laajamittaisempi lisääminen ja ohjauskeinojen valinta on ajankohtaista vasta vuoden 2020 jälkeen. Sähköautojen kalliin hinnan takia laajamittainen käyttöönotto kannattaa kun kustannustaso on teknologiakehityksen myötä alentunut merkittävästi. Tutkimuksen mukaan kansantalouden kannalta kustannustehokkain tapa vähentää päästöjä on investoiminen sellaisten kotimaisten biopolttoaineiden tuotantoon ja käytön lisäämiseen, jotka soveltuvat käytettäväksi nykyisessä ajoneuvokalustossa.
Vuodesta 2007 vuoden 2015 toukokuuhun ensirekisteröityjen henkilöautojen keskimääräinen hiilidioksidipäästö on alentunut 177 grammasta 124 grammaan kilometriltä, eli noin 30 prosenttia. Päästöjen merkittävän vähenemisen on mahdollistanut ajoneuvotekniikan nopea kehitys ja lisäksi EU:n valmistajille asettamat päästötavoitteet vaikuttavat pienipäästöisten autojen tarjonnan lisäämiseen. Myös autoverolla on ollut merkittävä vaikutus vähäpäästöisten henkilöautojen hankintaan ohjaamisessa.
Uusien henkilöautojen hiilidioksidipäästöjen nopea aleneminen viime vuosina ei ole johtanut tieliikenteen kokonaispäästöjen merkittävään vähenemiseen. Tieliikenteen päästöjen noin kuuden prosentin vähenemä on melko vähäinen, etenkin kun otetaan huomioon biopolttoaineiden jakeluvelvoitteen vaikutus päästöjen vähenemisessä vuodesta 2008 eteenpäin. Tärkein syy tähän lienee liikennemäärän kasvu. Myös autokannan hidas uusiutuminen näkyy tieliikenteen päästöjen vähäisessä alenemisessa.
Liikenneverojen ohjausvaikutus on tehonnut melko heikosti käytettynä tuotujen autojen päästöihin. Lisäksi korkeimman hallinto-oikeuden päätöksen KHO:2014:182 edellyttämä verotuskäytäntö voi edelleen heikentää jonkin verran käytettyjen tuontiautojen verotuksen ympäristöohjaavuutta. Päätöksen mukaan päästöperusteisen veroprosentin soveltaminen on EU-oikeudellisen verosyrjintäkiellon vastaista, jos se johtaa siihen, että ajoneuvosta peritään veroa enemmän kuin sitä on jäljellä samanlaisessa Suomessa jo rekisteröidyssä ajoneuvossa. Päätös tarkoittaa siten sitä, että joidenkin käytettynä tuotavien autojen verotukseen ei sovelleta voimassa olevan verotaulukon hiilidioksidipäästöön perustuvaa veroprosenttia, vaan sen sijaan samanlaisista markkinoilla jo olevista autoista kannettua veroprosenttia, jos se on voimassa olevaa päästöperusteista veroprosenttia pienempi. Koska autoveron taso on ennen päästöperusteista verotusta ollut pääosin korkeampi, ohjausvaikutuksen heikkeneminen koskee kuitenkin lähinnä rajallista määrää suuripäästöisiä automalleja, joiden päästöperusteiset veroprosentit voivat nykyisin olla merkittävästi korkeampia kuin aikaisemmin voimassa olleet veroprosentit.
Ajoneuvokannan uudistumista voidaan pitää tavoiteltavana päämääränä erityisesti uusien autojen paremman liikenneturvallisuuden ja polttoainetehokkuuden kannalta. Ajoneuvoveron perusvero yhdessä polttoaineveron kanssa kannustaa kuluttajia vaihtamaan uudempaan ja polttoainetehokkaampaan autoon, hinnoittelemalla vanhempaa tekniikka edustavien, yleensä suuripäästöisten autojen pitämisen ja käyttämisen kalliimmaksi. Tämän ohjauskeinon merkitys kasvaa uusista autoista kannettavan autoveron vähitellen aletessa autojen ominaishiilidioksidipäästöjä vastaavasti. Muutokset ajoneuvokannassa ovat kuitenkin olleet hitaita ja ajoneuvokannan keski-ikä on kääntynyt vuodesta 2008 lievään kasvuun. Ajoneuvoveron vaikutus ajoneuvokannan uusiutumiseen on todennäköisesti jäänyt melko vähäiseksi. Merkittävin syy ajoneuvokannan heikkoon uudistumiseen on yleisessä talouskehityksessä, sillä uusien autojen myyntimäärät reagoivat pääosin samansuuntaisesti, mutta voimakkaammin kuin yleistä taloustilannetta kuvaavat indikaattorit. Myös 1990–luvun alun lama näkyi selvästi autokannan keski-iän selvänä kohoamisena.
Auto on hankintapäätöksen jälkeen vuosia liikenteessä, joten auton ominaisuuksilla on tärkeä merkitys ympäristön kannalta. Tämän takia päästöperusteinen autovero on keskeinen ohjauskeino pienipäästöisten autojen suosimiseksi. Autovero kannetaan ajoneuvon hankinnan yhteydessä ja se vaikuttaa suoraan ajoneuvon hintaan, joten se ohjaa kuluttajien valintoja tehokkaasti. Selvitysten mukaan ajoneuvon hankintahinta on kuluttajille tärkein ajoneuvon valintaan vaikuttava ominaisuus. Tällöin suoraan hankintahintaan vaikuttava päästöperusteinen vero on toimiva ympäristöystävällisen ja energiatehokkaan autoilun ohjauskeino.
Henkilöautojen autoveron keskimääräistä tasoa alennettiin noin kuudenneksella vuoden 2008 alussa samalla kun autovero muutettiin päästöperusteiseksi. Seuraava rakennemuutos verotuottojen lisäämiseksi ja ympäristöohjauksen tehostamiseksi tuli voimaan huhtikuussa 2012. Siinä veron osuus laski autoilla, joiden hiilidioksidipäästö on alle 110 grammaa kilometriltä ja nousi autoilla, joiden päästö ylittää tämän. Keskipäästöisellä uudella henkilöautolla vero nousi noin kaksi prosenttiyksikköä. Vuoden 2012 autoveron korotuksesta huolimatta on veron tosiasiallinen taso silti alentunut ajoneuvojen vähentyneiden päästöjen takia. Myös pidemmällä aikavälillä autoveron keskimääräinen taso on laskenut selvästi. Vuoden 2007 keskimääräisen hiilidioksidipäästön mukaan laskettu veroprosentti olisi ollut 26,5, kun vuoden 2015 toukokuun keskimääräisen hiilidioksidipäästön mukainen veroprosentti on enää 20,8. Autoveron tason alentumisesta huolimatta on Suomen nykyinen verotaso kansainvälisesti vertaillen korkea. Käytettyinä maahantuoduilla henkilöautoilla keskimääräinen veron osuus on pysynyt noin 30 prosentissa.
Verotason lisäksi autoveron tuottoon vaikuttavat rekisteröintien määrä, autojen kuluttajahinnan kehitys sekä uusien tai käytettyinä maahantuotujen autojen hiilidioksidipäästöt. Myös autoveron verotuotto on pienentynyt päästöperusteisen autoveron käyttöönoton jälkeen. Verotuoton alentumiseen on vaikuttanut taloudellisesta taantumasta seurannut ajoneuvokaupan lasku. Autoveron tuotto oli vuonna 2007 noin 1,2 miljardia euroa, mistä se laski alimmilleen vuonna 2009, jolloin verotuotto oli noin 0,7 miljardia. Vuonna 2010 autoveron tuotto oli noin 0,9 miljardia euroa ja vuosina 2011—2012 noin miljardi euroa. Tähän jälkeen verotuotto on ollut vähän yli 0,9 miljardia euroa vuosina 2013—2014.
Ajoneuvoveron taso on kohonnut viime vuosien aikana nopeasti. Perusveron muuttaminen vuonna 2010 päästöperusteiseksi toteutettiin henkilöautoilla verotuottoneutraalisti siten, että niiden keskimääräinen verorasitus pyrittiin pitämään ennallaan. Päästöperusteiseen veroon siirryttäessä pakettiautojen keskimääräinen veron määrä nousi yli kaksinkertaiseksi. Tämän jälkeen ajoneuvoveron perusveroa on korotettu kaikilta autoilta vuodesta 2013 sekä vuodesta 2016 lähtien. Näiden korotusten jälkeen henkilöautojen keskimääräinen perusvero on noussut noin 80 prosenttia ja pakettiautojen vero noin 130 prosenttia verrattuna vuoteen 2010.
Ajoneuvoveron tuotto on huomattavasti vakaampaa kuin suhdanneherkän autoveron. Ajoneuvoveron tuotto on noussut viimeisen kymmenen vuoden aikana tasaisesti veronkorotusten sekä kasvaneen autokannan takia. Vuonna 2005 ajoneuvoveron tuotto oli 536 miljoonaa euroa kun se vuonna 2014 oli 878 miljoonaa euroa. Verotuoton ennustetaan nousevan 957 miljoonaan euroon vuonna 2015 ja 1 060 miljoonaan euroon vuonna 2016. Luvuissa on mukana sekä perus- että käyttövoimaveron osuus.
Uusien autojen hiilidioksidipäästöjen väheneminen vaikuttaa ajoneuvoveron perusveron tuoton alenemiseen melko hitaasti johtuen suuren autokannan hitaasta uusiutumisesta. Ajoneuvoveron perusveron veropohja tulee siten säilymään pidempään kuin autoveron ja ajoneuvoveron fiskaalinen merkitys tulee edelleen kasvamaan. Jos myös autoveron fiskaalinen merkitys halutaan säilyttää pitkällä aikavälillä, on jossain vaiheessa harkittava veron rakenteen muuttamista siten, että vero pohjautuu muihin seikkoihin kuin ajoneuvon hiilidioksidipäästöön. Lähitulevaisuudessa autoverotuoton aleneminen on kuitenkin varsin maltillista ja taloudellisen tilanteen kehitys vaikuttaa verotuottoon huomattavasti voimakkaammin kuin oletettu ominaispäästöjen aleneminen 4—5 grammalla vuosittain.
Suomessa vuoden 2008 alussa voimaan tullut päästöperusteinen autoverouudistus toteutettiin erityisesti unionin tuomioistuimen vuonna 2006 Unkaria koskeneesta tuomiosta ilmenevän oikeusohjeen ja komission virkamiesten kanssa käydyn yhteydenpidon perusteella. Ratkaisun katsottiin mahdollistavan verojärjestelmän, jossa käytettyinä maahantuoduista ajoneuvoista kannetaan autovero vastaavin perustein kuin Suomessa uutena rekisteröitävistä ajoneuvoista. Hiilidioksidipäästöön perustuva veroprosentti voi nykyisen lainsäädännön mukaan olla ajoneuvon ominaisuuksista riippuen korkeampi tai matalampi kuin vastaavan kotimaan markkinoilla jo olevaan ja aikaisempien veroperusteiden mukaan uutena verotetun ajoneuvon arvoon sisältyvä veron osuus. Samalla autoverouudistuksen yhteydessä luovuttiin käytettyjen tuontiautojen verotuksessa aikaisemmin sovelletuista mallikohtaisista veroprosenteista.
Unionin tuomioistuimen joulukuussa 2013 antaman Alankomaita koskeneen ratkaisun perusteella Suomen nykyisiä käytettyjen autojen verosäännöksiä ei kuitenkaan enää voida pitää SEUT 110 artiklan syrjimättömyysvaatimuksen mukaisina. Unionin tuomioistuimen viimeisimmän tulkinnan mukaan syrjivät vaikutukset ovat vältettävissä vain silloin, jos on mahdollista valita pienin jäljellä oleva rekisteröintiveron määrä, joka vielä sisältyy valtion alueella jo rekisteröityjen samanlaisten käytettyjen ajoneuvojen arvoon. Korkeimman hallinto-oikeuden joulukuussa 2014 antama päätös täsmensi tätä ottamalla kantaa siihen, miten syrjivyysvertailu on tehtävä sovellettaessa kansallista autoverolakia. Vaikka Tullin verotuskäytännössä jo sovelletaan syrjimättömyysvertailua, tulisi myös autoverolain säännökset muuttaa vastaamaan oikeuskäytäntöä.
Esityksen tavoitteena on pääministeri Sipilän hallituksen hallitusohjelman mukaisesti laskea autoveroa pienipäästöisiä autoja suosien hallituskauden aikana niin, että verotuottovaikutus vuoden 2019 tasolla on noin 200 miljoonaa euroa. Samalla hallitusohjelman mukaisesti ajoneuvoveron perusveroa korotettaisiin siten, että korotus lisäisi verotuottoa 100 miljoonalla eurolla vuodesta 2017 lähtien. Ajoneuvoveron korotus tehtäisiin valtiontaloudellisista syistä. Kokonaisuutena liikenteen verotusta kuitenkin kevennettäisiin vuodesta 2018 lähtien. Toimenpiteiden tavoitteena on uudistaa autokantaa pienipäästöisempään suuntaan sekä siirtää liikenneverotuksen painopistettä edelleen autojen hankinnasta niiden liikennekäytössä pitämiseen.
Tavoitteena on myös muuttaa käytettynä tuotujen autojen verosäännöksiä unionin oikeuden vaatimusten mukaisesti siten, että kaikissa tilanteissa varmistetaan käytettyjen tuontiautojen syrjimätön verokohtelu.
Autoverolain liitteen verotaulukkoa 1 ehdotetaan muutettavaksi vaiheittain niin, että autoveron määrä alenee autoilla, joiden ominaishiilidioksidipäästö on enintään 140 grammaa kilometriltä. Autoveron ympäristöohjauksen tehostamiseksi veronalennus painottuisi selvästi pienipäästöisten autojen eduksi. Veronalennukset toteutettaisiin autoveron nykyistä tekniikkaneutraalia rakennetta noudattaen siten, että auton veroprosentti määräytyy yksinomaan ominaishiilidioksidipäästön perusteella ajoneuvon teknologiasta riippumatta.
Vaiheittaisen alennuksen toteuduttua auton, jonka päästö vastaisi uusien autojen nykyistä keskipäästöä, eli noin 124 hiilidioksidigrammaa kilometriltä, vero olisi alentunut 2,7 prosenttiyksikköä, eli suhteellisesti 13 prosenttia. Auton, jonka päästö vastaisi EU:n vuodelle 2020 asettamaa tavoitetta henkilöautojen keskimääräiseksi hiilidioksidipäästöjen tasoksi, eli 95 grammaa kilometriltä, vero laskisi suhteellisesti 32 prosenttia. Keskihintaisella, eli alun perin noin 32 000 euroa maksavalla autolla tämä tarkoittaisi vähän yli 1 800 euron veronalennusta. Verrattuna vuoden 2015 keskipäästöisen auton veroon, vero olisi tällöin alentunut noin puoleen.
Kevennys kohdentuisi suhteellisesti voimakkaimmin autoihin, joiden hiilidioksidipäästö on alle 50 grammaa kilometriltä, joita käytännössä ovat nykyisin sähköautot ja sähköllä ladattavat hybridiautot. Vuoteen 2019 mennessä näiden autojen vero alenisi suhteellisesti enimmillään 52 prosenttia. Veronkevennys loivenisi hieman nollapäästöisiä autoja kohti, jotta autoveron fiskaalinen peruste säilyisi myös sähköautoilla. Autoilla, joiden mitattu päästö on 0 grammaa kilometriltä, eli käytännössä täyssähköautoilla, autovero alenisi tämän hetkisestä 5 prosenttiyksiköstä 2,7 prosenttiyksikköön eli suhteellisesti 46 prosenttia nykytasosta. Sähköautojen kuluttaman sähkön tuotannosta aiheutuneita päästöjä ei oteta huomioon autoverotuksessa.
Vero ei alenisi niillä autoilla, joiden päästöt ylittävät 140 grammaa kilometriltä. Noin puolella uusista henkilöautoista ominaishiilidioksidipäästö sijoittuu nykyisin välille 100 - 135 grammaa kilometriltä ja veronalennus koskisi siten myös keskipäästöisiä autoja. Alennuksen jakaminen on perusteltua autoverotuoton turvaamiseksi pitemmällä aikavälillä, sillä jos veronalennus kohdistettaisiin yksinomaan pienipäästöisiin autoihin, putoaisi autoveron tuotto merkittävästi nopeammin tulevina vuosina uusien autojen alenevan päästökehityksen johdosta. Veronalennus keskipäästön ylittävillä, eli 125 - 140 gramman päästöisillä autoilla, olisi kuitenkin vaimea, suhteellisesti 1—12 prosenttia.
Veroalennus ei koskisi moottoripyöriä eikä veronalaisia linja-autoja. Moottoripyöriltä puuttuvat nykyisin päästötiedot. Nykyisen verotasojen porrastuksen moottoritilavuuden mukaan voi katsoa heijastavan karkeasti erikokoisten moottoripyörien polttoaineenkulutusta, vaikka verotus ei perustu suoraan hiilidioksidipäästöihin. Moottoripyörien kohdalla vero-ohjauksen tehostamisen merkitys jäisi tieliikenteen kokonaispäästöjen kannalta kuitenkin hyvin vähäiseksi. Moottoripyörien hankinta ja käyttö painottuu enemmän vapaa-ajan harrastukseen kuin välttämättömän liikkumisen tarpeisiin ja siten niiden verotasot on perusteltua pitää korkeampana tai vähintään samana kuin tyypillisten henkilöautojen.
Veronalaisten kevyiden L-luokan sähkökäyttöisten ajoneuvojen veroa kuitenkin alennettaisiin johdonmukaisuuden vuoksi siten, että niiden vero vastaisi moottoripyörien ja kevyiden ajoneuvojen alinta veroa, eli 9,8 prosenttia. Tällöin sähkökäyttöisten kevyiden ajoneuvojen vero määräytyisi samoin kuin sähkökäyttöisten henkilö- ja pakettiautojen, joista myös kannetaan vastaavien ajoneuvojen verotaulukon alin verotaso.
Veronalennus toteutettaisiin neljässä samansuuruisessa vaiheessa vuosina 2016–2019. Alennuksen vaiheittaisen toteuttamisen tarkoituksena olisi se, että kuluttajat ja autoalan toimijat voisivat sopeuttaa toimintansa veromuutokseen. Tavoitteena olisi välttää yksittäisen suuren veromuutoksen aiheuttamia autokaupan markkinahäiriöitä ja varastoarvojen äkillistä alenemista sekä kuluttajien kannalta epäoikeudenmukaisia vaikutuksia. Keskihintaisilla eli alun perin 32 000 euroa maksavilla autoilla vero alenisi päästömäärästä riippuen vuosittain 0—470 euroa. Euromääräinen veronalennus olisi suurimmillaan 82 gramman päästötasolla. Samanhintaisten mutta nykyistä keskipäästöä, eli 124 gramman päästötasoa, vastaavien autojen vero alenisi noin 210 euroa vuosittain. Suhteutettuna uusien autojen hintaan yksittäinen vuoden alussa voimaan tuleva veronalennus jäisi sen verran vähäiseksi, että kuluttajilla ei olisi merkittävää kannustinta lykätä auton hankintaa veromuutosten takia. Vertailukohtana voidaan pitää esimerkiksi uuden auton arvonalenemista, joka on tyypillisesti ensimmäisenä vuonna noin 12–16 prosenttia eli keskihintaisella autolla noin 4 000—5 000 euroa. Myös valtiontalouden kannalta veronalennuksen toteuttaminen asteittain vuoteen 2019 mennessä olisi perusteltu ratkaisu, jotta vältyttäisiin äkillisiltä suurilta verotulojen menetyksiltä, mutta saavutettaisiin hallituskauden aikana matalampi autoverotuksen taso. Veronalennuksen kohdentaminen pienipäästöisiin autoihin tarkoittaa myös pitkällä aikavälillä kevenevää autoverotusta, kun uusien autojen hiilidioksidipäästöt laskevat. Veronalennuksen odotetaan kiihdyttävän tätä ilmiötä.
Autoveron ehdotettu muutos esitetään havainnekuvana seuraavassa kaaviossa. Vaaka-akselilla on hiilidioksidipäästön määrä grammoina kilometriä kohden ja pystyakselilla veroprosentti. Ylin viiva kuvaa veron nykyistä tasoa ja alin viiva vuodelle 2019 ehdotettua verotasoa. Vaiheittaiset alennukset on kuvattu näiden välissä olevilla viivoilla.
Käytettynä tuotavien autojen verosäännöksiä ehdotetaan muutettavaksi siten, että veron syrjimättömyys pyrittäisiin turvaamaan kaikissa tilanteissa. Käytettyjen ajoneuvojen veroprosentti määräytyisi samanlaisen jo aikaisemmin Suomessa rekisteröidyn ajoneuvon verotason mukaan. EU–tuomioistuimen oikeuskäytännön mukaisesti käytettynä maahantuotavan ajoneuvon vero olisi siis se pienin jäljellä oleva määrä, joka sisältyy samanlaisen Suomessa jo rekisteröidyn ajoneuvon arvoon. Käytetyn tuontiajoneuvon verotuksessa ei siten enää sovellettaisi verotushetkellä voimassa olevaa uuden ajoneuvon veroprosenttia, vaikka se olisi alempi kuin samanikäisen ja muiltakin ominaisuuksiltaan samanlaisena pidettävän Suomen markkinoilla jo olevan ajoneuvon arvoon sisältyvän veron osuus. Ratkaisu olisi johdonmukainen seuraus EU-tuomioistuimen ratkaisukäytännöstä. EU -tuomioistuimen ratkaisulla ei ole välitöntä oikeudellista vaikutusta niiden ajoneuvojen verotukseen, jotka tuodaan Suomeen ETA – alueen ulkopuolelta. Koska autovero kuitenkin on rekisteröintivero, eikä tuontivero, lähtökohtana on se, että samat periaatteet, joita sovelletaan ETA-alueelta Suomeen tuotavien ajoneuvojen verotukseen, koskisivat myös kolmansista maista tuotavia ajoneuvoja.
Ajoneuvoveron perusveroa ehdotetaan korotettavaksi 36,50 eurolla vuodessa. Ajoneuvoveron korotus toteutettaisiin koko veronalaista autokantaa koskevana tasakorotuksena, koska tällöin korotus turvaisi verotulojen kertymistä myös autokannan hiilidioksidipäästöjen laskiessa. Ehdotetusta tasakorotuksesta huolimatta ajoneuvoveron perusveron nykyisen ohjausvaikutus kuitenkin säilyisi, sillä veron määrä olisi yhä suoraan riippuvainen auton ominaishiilidioksidipäästöstä. Kokonaismassaan perustuvaa veroa korotettaisiin yhtä paljon kuin päästöperusteista veroa.
Ajoneuvoveron perusveron ehdotettu tasomuutos esitetään havainnekuvana seuraavassa kuviossa. Vaaka-akselilla on hiilidioksidipäästön määrä grammoin kilometrillä ja pystyakselilla veron määrä euroina laskettuna 365 päivän pituiselta jaksolta. Alempi viiva kuvaa veron nykyistä tasoa ja ylempi ehdotuksen mukaista tasoa.
Yhteenlaskettuna esitetyt autoveron ja ajoneuvoveron muutokset kasvattaisivat vuoden 2016 tasolla verotuottoja noin 24 miljoonaa euroa sekä vuoden 2017 tasolla noin 32 miljoonaa euroa nykytilaan verrattuna. Vuoden 2018 tasolla verotuotot laskisivat nykytilaan verrattuna noin 17 miljoonalla eurolla ja vastaavasti vuoden 2019 tasolla verotuotot laskisivat noin 82 miljoonaa euroa. Kokonaisuudessaan muutosten liikenteen verotusta keventävän vaikutuksen odotetaan kasvavan pitkällä aikavälillä ympäristöohjausvaikutuksen ja ominaispäästöihin perustuvan verotuksen johdosta.
Autoveron alennus vähentäisi uusien henkilölautojen verotuottoa staattisen arvion mukaan vuonna 2019 noin 150 miljoonalla eurolla. Staattinen arvio ei kuitenkaan kuvaa muutoksen todellista vaikutusta verotuottoon, sillä veronalennuksella arvioidaan olevan vaikutusta kuluttajien autojen hankintaa koskevaan käyttäytymiseen. Ohjausvaikutuksen arvioidaan pudottavan uusien henkilöautojen keskimääräistä ominaishiilidioksidipäästöä noin kymmenellä grammalla verrattuna ominaispäästöjen odotettuun kehitykseen ilman veromuutosta. Kun otetaan huomioon veromuutoksen arvioitu lisävaikutus hiilidioksidipäästöjen alenemiseen, verotuotto vähenee vuoteen 2020 mennessä noin 208 miljoonaa euroa vuodessa. Lisäksi veronalennus vähentää noin viidellä miljoonalla eurolla verotuottoja käytettynä maahantuoduista henkilöautoista sekä uusista pakettiautoista. Hiilidioksidipäästöjen kehityksen muutoksen huomioiva vaikutus olisi siis kokonaisuudessaan noin 213 miljoonaa euroa. Yhteensä vuoden 2019 verotuoton arvioidaan vähenevän noin 182 miljoonaa euroa, kun muutoksen kysyntää väliaikaisesti kasvattava vaikutus on huomioitu.
Esitys alentaisi joidenkin käytettyjen tuontiajoneuvojen osalta verotuottoa voimassa olevaan lakiin verrattuna vuoden 2019 tasolla arvioituna noin kolmella miljoonalla eurolla. Lisäksi esitys alentaisi pakettiautojen verotuottoa vuoden 2019 tasolla arvioituna noin kahdella miljoonalla eurolla. Näiden vaikutusten voidaan olettaa voimistuvan pidemmällä aikavälillä, kun tuontiautojen sekä pakettiautojen hiilidioksidipäästökehitys saavuttaa laajemmin veromuutoksen kohdentumisaluetta.
Laskelmissa on sovellettu Valtion taloudellisen tutkimuskeskuksen aiempaan veromuutokseen liittyvän tutkimuksen (Perrels, A & Tuovinen, T (2012): The Effectiveness of Differentiation of the Finnish Car Purchase Tax according to Carbon Dioxide Emission Performance. VATT research reports 168/2012) tuloksia ominaispäästöjen kehitykseen liittyvän vaikutuksen osalta. Kysynnän hintajouston osalta on sovellettu ruotsalaisesta reformista tehtyä tutkimusta (Huse, C, & Lucinda, C (2014): The Market Impact and the Cost of Environmental Policy: Evidence from the Swedish Green Car Rebate. The economic journal, 124/2014, s. F393-F419) sekä kotimaisen autoalan omia arvioita. Kysynnän hintajouston arviona on sovellettu Ruotsin reformista tehdyn tutkimuksen tulosten alapäähän sijoittuvaa lukua 2,5, joka on hieman korkeampi kuin autoalan lyhyen aikavälin arvio 2,3, mutta toisaalta hieman matalampi kuin kansainvälisessä tutkimuksessa tavallisesti saadut arviot.
Odotettavaa on, että lyhyen aikavälin hintavaikutukset ovat pidemmän aikavälin hintavaikutuksia voimakkaampia. Tästä johtuen verotuotto voi alentua edelleen vuoden 2019 jälkeen. Pidemmällä aikavälillä autoveron tuoton voidaan arvioida alentuvan nykyiseen lainsäädäntöön verrattuna myös uusien autojen ominaispäästöjen kehittyessä kohti veronkevennyksen painopistealueita. Pitkällä aikavälillä ehdotettu autoveron alentaminen vaikuttaa alentavasti myös ajoneuvoveron perusveron sekä polttoaineveron tuottoon henkilöautojen polttoaineen ominaiskulutuksen vähentymisen takia.
Autoveromuutoksen arvioidaan kokonaisuudessaan vähentävän verotuottoja vuonna 2016 noin 31 miljoonalla eurolla, vuonna 2017 noin 67 miljoonalla eurolla, vuonna 2018 noin 117 miljoonalla eurolla, sekä vuonna 2019 noin 182 miljoonalla eurolla, huomioiden ohjaus- sekä kysyntävaikutukset.
Ajoneuvoveron perusveron korotus lisäisi valtion verotuloja vuoden 2017 alusta vuosittain noin 100 miljoonaa euroa. Ajoneuvoveron perusveron korotuksen taloudelliset vaikutukset toteutuvat veron laskutusjaksojen vuoksi täysimääräisinä vasta vuonna 2017. Vuonna 2016 korotuksen ennustetaan lisäävän verotuottoa noin 55 miljoonaa euroa. Staattisesti arvioituna vuotuinen verotuottovaikutus on noin 102 miljoonaa euroa, mutta vaikutuksen voidaan aiempien muutosten perusteella arvioida hieman vaimenevan voimaantulovuoteen mennessä autokannan keskipäästöjen laskiessa.
Autojen tukku- ja vähittäiskauppa työllistää noin 8 000 henkilöä ja koko autoala yhteensä lähes 30 000 henkilöä. Henkilöautojen ja kevyiden moottoriajoneuvojen kaupan toimialalla toimi vuonna 2012 vähän alle 1 800 yritystä. Viimeisten vuosien aikana uusia ajoneuvoja on myyty vuosittain 172—216 000, joista henkilöautojen osuus on vaihdellut 103 000—126 000 välillä ja pakettiautojen 10 000—14 000 sekä moottoripyörien osuus 3 000—6 000 välillä. Viimeisten vuosien aikana autokaupan keskimääräinen kannattavuus on heikentynyt. Taloudellinen suhdanne ja kuluttajien odotukset vaikuttavat voimakkaasti uusien autojen kauppaan ja myyntimäärien vaihtelut ovat siten suuria. Uusien autojen myynti 2000-luvulla oli korkeammillaan vuonna 2003, jolloin uusia henkilöautoja rekisteröitiin 147 000 ja matalimmillaan vuonna 2009, jolloin rekisteröitiin 91 000 henkilöautoa. Vuosittain tehdään noin 550 000—600 000 käytetyn auton kauppaa. Näistä kaupoista noin neljäsosa tapahtuu kuluttajien välillä.
Useimmat automerkit hyötyisivät alennuksesta, joskin eri merkkien välillä samoin kuin saman merkin eri mallien kohdalla syntyisi eroja. Lähes 80 prosenttia toukokuussa 2015 rekisteröidyistä uusista henkilöautoista alitti veronalennuksen rajana olevan 140 gramman ominaishiilidioksidipäästön. Lähivuosina veronalennuksen piiriin tulee yhä suurempi osa uusia henkilöautoja päästöjen edelleen vähetessä. Vähintään 20 prosentin suuruisen suhteellisen autoveron alennuksen saavia, korkeintaan 114 gramman ominaishiilidioksidipäästön henkilöautoja verotettiin Suomessa vuonna 2014 noin 29 000 kappaletta. Alle 100 gramman ominaispäästöjen henkilöautoja verotettiin noin 10 000 kappaletta. Näiden määrien odotetaan kasvavan merkittävästi lähivuosina.
Autoveron alentaminen johtaisi autojen kysynnän kasvuun. Kysynnän hintajoustolla -2,5 arvioituna kysynnän lisäys olisi perusuraan verrattuna vuonna 2016 noin 2 000 autoa, vuonna 2017 noin 4 600 autoa, vuonna 2018 noin 7 600 autoa, ja vuonna 2019 noin 11 000 autoa. Autoveron alennus parantaisi autokaupan sekä autojen maahantuojien toiminnan kannattavuutta Suomessa. Veron alenemisen siirtyminen hintoihin pienentäisi autojen kuluttajahintoja, ja näin kasvattaisi autojen kysyntää. Kysynnän kasvu näkyisi autokaupan tuottojen paranemisena. Vuoden 2019 tasossa veronmuutoksen odotetaan kasvattavan uusiin henkilöautoihin käytettävää rahamäärää noin 7,5 prosenttia. Verojen osuuden alentuessa samanaikaisesti voidaan autojen myynnin verottoman arvon olettaa kasvavan noin 450 miljoonaa euroa. Koska autot ovat tuontipainotteisia hyödykkeitä, joiden myynnin arvonlisästä merkittävä osa tapahtuu valmistusvaiheessa, autoveron kevennyksestä hyötyisivät merkittävällä tavalla myös autojen valmistajat.
Yritykset hyötyisivät autoveron alennuksesta myös autoveroa maksavina tahoina. Taloudellisesta tilanteesta riippuen hieman alle puolet uusista henkilöautoista rekisteröidään yrityksille. Yritysten rekisteröimät autot ovat tavallisesti hieman muita autoja kalliimpia. Vuoden 2019 tasolla yrityssektorin osuuden autoveron alennuksesta arvioidaan olevan noin 90 miljoonaa euroa.
Liikennekäytössä on noin 184 000 henkilöautoa, joiden verovelvollisena ajoneuvoverosta on yritys. Lisäksi yksityisten haltijoiden käytössä olevista henkilöautoista noin 270 000 on rekisteröity yritysten omistamiksi. Näiden autojen yrityskäytön osuudeksi voi arvioida noin 70 prosenttia. Yritysautojen maksama ajoneuvoveron perusvero on keskimäärin 218 euroa. Yrityskäytössä olevia pakettiautoja on noin 142 000 ja niiden keskimääräinen perusvero on 373 euroa vuodessa. Ehdotettu ajoneuvoveron korotus tarkoittaisi yritysautolle 36,50 euron vuotuista lisäkustannusta, mikä yhteensä aiheuttaisi noin 6,7 miljoonan euron kustannusten kasvun yrityssektorille.
Verotasojen muutoksista ei aiheutuisi Tullille tai Liikenteen turvallisuusvirastolle merkittäviä työllistäviä vaikutuksia, vaikka asiakkaiden yhteydenotot voisivat lisääntyä. Verotuksen tietojärjestelmiä olisi muutettava, mutta kertaluonteisten muutostöiden resurssivaikutukset olisivat vähäiset. Rahoitus järjestettäisiin tältä osin Tullin ja Liikenteen turvallisuusviraston sisäisin toimin.
Autoveron syrjimättömyyden varmistaminen edellyttää Tullissa kertaluonteista selvitystyötä ja autoverotusjärjestelmään tehtäviä muutoksia, jotka maksaisivat arviolta 100 000 euroa. Veroilmoitusten käsittelyssä myös manuaalisen työn määrä lisääntyisi jatkossa noin 2—3 henkilötyövuoden verran. Lisäksi syrjimättömyysperusteella jo tehtyjen sekä uusien oikaisuvaatimusten käsittelyyn tarvitaan arviolta noin 20 henkilötyövuoden resurssi vuosille 2016—2018. Vuoden 2015 ensimmäisessä lisätalousarviossa Tullille myönnettiin 310 000 euron lisämääräraha oikaisujen käsittelyyn. Lisämäärärahalla autoverotusten oikaisutehtäviin rekrytoitiin kuusi henkilöä. Tullin määrärahatarve oikaisujen käsittelyn henkilöstötyövuosimenoihin ja verotusjärjestelmän muutoksiin on 360 000 euroa vuodelle 2016 sekä vuosille 2017 ja 2018 kummallekin 310 000 euroa henkilöstötyövuosimenoihin. Muilta osin resurssitarve voidaan kattaa Tullin sisäisin toimin. Tullin mahdolliset lisäresurssitarpeet käsitellään ja niihin otetaan kantaa kehyspäätös- ja talousarvioesitysprosesseissa.
Autoveron alennus voimistaisi autoveron ympäristöohjaavuutta. Veronalennusten jälkeen autoveroprosentti alenisi selvästi nykyistä jyrkemmin ominaishiilidioksidipäästöjen mukaan. Autokannan uudistuminen olisi kuitenkin hidasta, koska autokanta on suuri ja koska iäkkäimpiä autoja ei tyypillisesti vaihdeta uusiin, vaan toisiin vähemmän käytettyihin. Noin 2,6 miljoonan henkilöauton vaihtuminen kannassa 110 000—120 000 henkilöauton vuotuisilla myyntimäärillä veisi yli 20 vuotta. Autokannan uusiutumisen näkökulmasta merkittävin tekijä onkin autojen hinnan sijaan yleinen taloustilanne, jonka kehitys vaikuttaa merkittävästi autojen kysyntään.
Ohjausvaikutuksen arvioidaan pudottavan uusien henkilöautojen keskimääräistä ominaishiilidioksidipäästöä vuoden 2019 tasolla noin kymmenellä grammalla verrattuna ominaispäästöjen kehitykseen ilman veromuutosta. Liikenteen päästöjä vähentävä vaikutus on kuitenkin kokonaisuudessaan vaimea autokannan koon ja hitaan uusiutumisen takia. Liikennekäytössä on noin 2,6 miljoonaa autoa, ja 120 000 vuotuisilla myyntitasoilla vuoden myyntien osuus, olettaen että kannasta poistuisi saman verran vanhoja autoja, uusisi kantaa vain noin viiden prosentin verran. Uusien henkilöautojen kymmenen prosentin ominaispäästöjen pudotus tarkoittaisi siis puolen prosentin vuotuista pudotusta ajoneuvokannan keskimääräisissä päästöissä nykytilaan verrattuna. Henkilöautojen kokonaispäästöissä vaikutus olisi hieman tätä korkeampi, johtuen uusien autojen korkeammista ajosuoritemääristä.
Vuonna 2014 tieliikenteessä kuoli 226 ja loukkaantui noin 7 000 ihmistä, joista vakavasti loukkaantuneita oli 911. Tieliikenteen turvallisuus on Suomessa pitkällä aikavälillä parantunut ja vakavien liikenneonnettomuuksien ja erityisesti liikennekuolemien kehitys on ollut hitaasti laskeva. Suurimmassa osassa tieliikenteen onnettomuuksista on myötävaikuttavana tekijänä kuljettajan inhimillinen toiminta. Yleisimmät ajoneuvon kuljettajaan liittyvät turvallisuustekijät ovat päihteiden käyttö, liian suuri ajonopeus, turvalaitteiden käytön laiminlyönti sekä väsymys. Ajoneuvojen ikä on merkittävä tekijä turvallisuuden kannalta, sillä turvatekniikan kehittyminen auttaa ehkäisemään liikenneonnettomuuksia ja vähentämään aiheutuneiden vahinkojen vakavuutta. Autoveron alentaminen kannustaisi vaihtamaan autoja uudempaan ja alennuksella olisi siten myönteisiä vaikutuksia liikenneturvallisuuden kannalta. Autojen kysynnän oletetaan kasvavan veronalennuksen johdosta vuonna 2019 noin 11 000 uudella henkilöautolla. Suhteutettuna 2,6 miljoonan liikennekäytössä olevan henkilöauton autokantaan muutos jäisi kuitenkin melko vähäiseksi. Veronalennuksesta huolimatta ajoneuvokannan uudistuminen on hidasta ja siten muilla kuin verotuksellisilla toimenpiteillä on suurempi merkitys liikenneturvallisuuden kannalta.
Vuonna 2012 noin 75 prosentilla kotitalouksista oli käytössä vähintään yksi auto ja noin neljäsosalla kotitalouksista oli kaksi tai useampia autoja. Erityisesti yli 65 -vuotiaiden talouksissa sekä yksinhuoltajatalouksissa auton omistaminen on lisääntynyt.
Kuluttajilla olisi mahdollisuus hyötyä veronalennuksesta autoa hankkiessaan siirtymällä kokoluokkaa pienempään autoon taikka valitsemalla mallisarjan vaihtoehdoista vähemmän polttoainetta kuluttava auto. Myös saman kokoluokan autojen välillä on selkeitä polttoainekulutus- ja päästöeroja muun muassa auton käyttövoimasta, moottoritilavuudesta, tehosta ja varustelutasosta riippuen. Auton hankinnan kustannusten lisäksi valinnoilla on merkitystä auton käytön aikaisiin veroihin ja polttoainekustannuksiin.
Autoveron alennus koskisi vain niitä uusia autoja, jotka verotetaan ehdotetun lain voimaantulon jälkeen, joten jo tehtyihin auton hankintoihin esityksellä ei olisi suoranaista vaikutusta. Välillisesti verotasojen muutoksilla oletetaan kuitenkin olevan vaikutusta markkinoilla olevien käytettyjen autojen hintatasoon ja vaihtoautojen arvoon. Uudempien autojen hinnanalennus olisi euromääräisesti yleensä suurempi kuin vanhempien autojen, jolloin useimmat kotitaloudet hyötyisivät veronalennuksesta jonkin verran vaihtaessaan auton uudempaan. Useimmat autoa vaihtavat kotitaloudet eivät kuitenkaan saisi täyttä hyötyä veronalennuksesta lyhyellä aikavälillä, sillä väliraha uudemman auton hankkimiseen ei muuttuisi merkittävästi. Veronalennuksen hyöty muodostuisi suuremmaksi niillä kuluttajilla, jotka vaihtavat autoa usein.
Ensimmäistä autoaan ostavat hyötyisivät eniten siitä, että uusien ja käytettyjen autojen hinnat laskevat veromuutoksen myötä. Tämä saattaa jossain määrin kasvattaa autoilun suosiota erityisesti nuorten aikuisten joukossa. Autojen hinnan alentuminen saattaa myös kannustaa perheitä hankkimaan käyttöönsä toisen auton. Veronalennuksesta johtuva autokannan kasvu jäisi todennäköisesti melko vähäiseksi, mutta tältä osin yksityisautoilun lisääntymisellä olisi kielteistä vaikutusta liikenteen päästöihin, liikenneturvallisuuteen ja esimerkiksi joukkoliikenteen suosioon.
Ajoneuvoveron korotus 36,50 eurolla nostaisi tuloerojen laskemiseen käytettävän Gini-kertoimen arvoa arviolta alle 0,01 prosenttiyksikköä. Mitä suuremman arvon Gini-kerroin saa, sitä epätasaisemmin tulot ovat jakautuneet. Autoveron alennuksesta ei voida laskea Gini-kertoimen muutosta aineistoon liittyvien epävarmuuksien takia. Kolmeen suurituloisimpaan tulokymmenykseen kuuluvien kotitalouksien käyttäessä yli puolet uusiin autoihin kulutetusta rahamäärästä autoveron alennuksen voidaan kuitenkin arvioida olevan korkeampituloisia kotitalouksia suosiva, eli Gini-kertoimen arvolta positiivinen. Näin ollen sekä ehdotettu autoveron alennus että ajoneuvoveron korotus olisivat lievästi regressiivisiä eli korkeampituloisia kotitalouksia suosivia muutoksia.
Käytettyjen autojen verotukseen ehdotettavista muutoksista on keskusteltu komission verotuksen ja tulliliiton pääosaston oikeudellisen yksikön virkamiesten kanssa. Komission virkamiesten näkemyksen mukaan unionin tuomioistuimen oikeuskäytäntö huomioon ottaen on johdonmukaista, että käytettyjen autojen verotus perustuu aina vertailuun samanlaisten kotimaassa jo rekisteröityjen ajoneuvojen arvoon sisältyvästä verosta.
Esitysluonnoksesta pyydettiin lausunto liikenne- ja viestintäministeriöltä, työ- ja elinkeinoministeriöltä (yritysvaikutusarviointi), ympäristöministeriöltä, Ahvenanmaan valtionvirastolta, Autoliitto ry:ltä, Autotuojat ry:ltä, Autoalan Keskusliitto ry:ltä, Greenpeace ry:ltä, Kuluttajaliitto ry:ltä, Veronmaksajain Keskusliitto ry:ltä, Suomen Yrittäjät ry:ltä, Suomen luonnonsuojeluliitto ry:ltä sekä Teknisen Kaupan ja Palveluiden Yhdistys ry:ltä.
Lausunnon antoivat liikenne- ja viestintäministeriö, Ahvenanmaan valtionvirasto, Autoliitto, Autotuojat, Autoalan Keskusliitto, Kuluttajaliitto, Veronmaksajain Keskusliitto, Suomen Yrittäjät ja Teknisen Kaupan ja Palveluiden Yhdistys. Lausunnoissa autoveron alentamista pidettiin yleisesti perusteltuna. Samoin lausunnoissa yleisesti tuettiin veronalennuksen tavoitteena olevaa autokannan uudistamista pienipäästöisempään suuntaan. Useissa lausunnoissa veronalennuksen mitoitusta pidettiin kuitenkin melko maltillisena ja vastaavasti uudistuksen vaikutuksia suhteellisen vähäisinä. Veronalennuksen ehdotettua vaiheittaista toteuttamista pidettiin eräissä lausunnoissa ymmärrettävänä ratkaisuna esimerkiksi markkinahäiriöiden välttämisen kannalta, mutta toisaalta kertaluontoisen veronalennuksen vaikuttavuuden uskottiin olevan suurempi. Autoalan Keskusliitto ja Autotuojat painottivat veronalennuksen merkitystä alan kannattavuuden ja työllisyyden kannalta. Liikenne- ja viestintäministeriön lausunnossa katsottiin, että veronalennus tulisi kohdistaa enintään keskipäästöisiin autoihin ja veronalennuksen painopisteen tulisi olla voimakkaammin autoissa, joiden ominaispäästö on alle 50 hiilidioksidigrammaa kilometriltä ja samalla nollapäästöiset ajoneuvot tulisi kokonaan vapauttaa verosta. Eräissä lausunnoissa myös todettiin, että pitkän aikavälin tavoitteena tulisi olla nykymuotoisesta autoverosta luopuminen. Veronmaksajain Keskusliitto katsoi, että niiden käytettynä tuotujen ajoneuvojen, joista on kannettu liikaa veroa, verotusta tulisi oikaista viranomaisaloitteisesti. Muutamissa lausunnoissa mainittiin, että ajoneuvoveroon ehdotettu korotus tulisi toteuttaa painottamalla suuripäästöisten autojen ajoneuvoveroa. Autoliiton mukaan ajoneuvoveron korotus tulisi toteuttaa siten, että se kohdistuisi vain uusien autojen veronalennuksesta hyötyviin tai säätämällä veronkorotusta koskeva siirtymäaika. Esitystä ei ole muutettu lausuntojen johdosta esityksessä mainituilla perusteluilla.
6 §. Pykälässä säädetään henkilö- ja pakettiautojen hiilidioksidipäästöihin perustuvasta verosta. Pykälän 1 momenttia muutettaisiin niin, että se koskisi vain uusien henkilö- ja pakettiautojen verotusta. Käytettyjen ajoneuvojen vero määräytyisi aina 8 a §:n mukaisesti.
Muilta osin pykälään tehtäisiin lähinnä teknisluontoisia muutoksia. Pykälän 1 momenttia selkeytettäisiin siten, että veroprosentti määräytyisi auton yhdistettyä kulutusta vastaavan hiilidioksidipäästön perusteella, joka on määritelty auton käyttöönoton tai verotuksen ajankohtana voimassa olleessa unionin lainsäädännössä säädettyjen vaatimusten mukaisesti. Päästötietona käytettäisiin tavallisesti auton valmistajan autolle ilmoittamaa, EU:n lainsäädännössä säädetyn mittaustavan mukaan määriteltyä polttoaineen yhdistettyä kaupunki- ja maatiekulutusta vastaavaa hiilidioksidipäästöä, jota koskeva lukema on merkitty Suomen ajoneuvoliikennerekisteriin.
Pykälän 2 momentin mukaan niiden henkilö- ja pakettiautojen, joista ei ole saatavilla päästötietoa, veroprosentti määräytyy auton kokonaismassaa ja käyttövoimaa vastaavan laskennallisen hiilidioksidipäästön mukaan. Pykälän 2 momenttiin tehtäisiin 1 momentin muutosta vastaava täsmennys.
Nykyisen 3 momentin perusteella verovelvollisella tai verosta vastuussa olevalla on mahdollisuus esittää selvitys auton hiilidioksidipäästöstä, jolloin tietoa voitaisiin käyttää veroperusteena. Tämä mahdollisuus kuitenkin sisältyisi muutettuun 1 momenttiin, joten 3 momentti poistettaisiin tarpeettomana. Tällöin nykyisestä 4 momentista tulisi 3 momentti.
7 §. Pykälän 1 momentti koskee pienten, alle 1 875 kilogrammaa painavien linja- autojen autoveroa ja 2 momentti moottoripyörien ja muiden verollisten L-luokkaan kuuluvien ajoneuvojen autoveroa. Pykälää muutettaisiin siten, että se koskisi ainoastaan uusien linja-autojen, moottoripyörien ja muiden L-luokan ajoneuvojen autoverotusta. Myös tältä osin käytettynä maahantuotujen ajoneuvojen vero määräytyisi aina 8 a §:n mukaisesti.
Sähkökäyttöisten L-luokan ajoneuvojen verotaso laskisi nykyisestä 12,2 prosentista 9,8 prosenttiin, jolloin se vastaisi alinta moottoripyöriltä ja kevyiltä ajoneuvoilta kannettavaa verotasoa.
8 a §. Uudessa säännöksessä varmistettaisiin EU:n tuomioistuimen oikeuskäytännön edellyttämällä tavalla, että käytettynä maahantuotavista ajoneuvoista veroa kannettaisiin enintään se pienin määrä, joka samanlaisena pidettävän Suomessa jo aikaisemmin rekisteröidyn ajoneuvon arvossa on jäljellä. Ajoneuvojen samanlaisuutta arvioitaisiin 11 c ja 11 d §:ssä mainittujen seikkojen perusteella. Huomioon otettavia seikkoja ovat tällöin esimerkiksi ajoneuvon merkki, malli, tyyppi, käyttövoima, varustus, käyttöönottoajankohta, ajokilometrimäärä, kunto ja muut arvoon vaikuttavat ominaisuudet. Jos maahantuotava ajoneuvo olisi oikeutettu käyttötarkoituksensa tai rakenteensa johdosta alennettuun verotasoon, pidettäisiin samanlaisena ajoneuvona 11 c ja 11 d §:ssä mainitut seikat huomioon ottaen vastaavaan alennukseen oikeutettua Suomessa jo rekisteröityä ajoneuvoa.
Niiden ajoneuvojen, joiden ensimmäinen käyttöönottoajankohta on ollut ennen ehdotetun lainmuutoksen voimaantuloa, verotus on tapahtunut verotusajankohdan mukaisella veroprosentilla. Saman vuosimallin ajoneuvoille, joita on verotettu sekä uutena että käytettynä, on siten muodostunut useita eri veroprosentteja. Verotettaessa käytettynä maahantuotavaa ajoneuvoa sovellettaisiin alhaisinta veroprosenttia, jolla samanlaisia ajoneuvoja on aikaisemmin verotettu.
Yhdessä lain 6 ja 7 §:ään ehdotettujen muutosten kanssa säännös tarkoittaisi sitä, että lainmuutoksen voimaantulon jälkeen käyttöönotettujen ajoneuvojen vero määräytyisi ajoneuvon ensimmäisen käyttöönoton ajankohdan veroprosentin mukaan. Veroprosentin muuttuminen ensimmäisen käyttöönottoajankohdan jälkeen ei siis enää vaikuttaisi käytettynä maahantuotujen ajoneuvojen verotukseen, vaan niiden verotus tapahtuisi aina 8 a §:n vertailuveron avulla. Koska käytettyjen autojen verotusta koskevat säännökset poistettaisiin 6 ja 7 §:stä, alimmaksi ja samalla ainoaksi veroprosentiksi muodostuisi käytännössä se veron määrä, jolla samanlaisia ajoneuvoja on verotettu uutena.
9 §. Pykälän 2 momentti koskee verotusta niissä tilanteissa, joissa ajoneuvon rakennetta, omistusta tai käyttötarkoitusta on muutettu siten, että ajoneuvo ei enää täytä verottomuuden tai alennetun veron edellytyksiä. Liikenteen turvallisuusvirasto maksuunpanee tällöin autoveron 8 luvun säännösten mukaisesti. Lain 48 §:n 1 momentin mukaan ajoneuvo verotetaan uudelleen niiden perusteiden mukaan, joita olisi sovellettava lajiltaan samanlaiseen käytettyyn ajoneuvoon ajankohtana, jona verovelvollisuus syntyi. Koska käytettyjen ajoneuvojen verotus tapahtuisi uuden 8 a §:n mukaisesti, sovellettaisiin tätä myös Suomessa jo rekisteröityjen ajoneuvojen uudelleenverotukseen kaikissa muissa tilanteissa kuin niissä, joista säädetään erikseen 9 §:n 1 momentissa ja 48 §:n 2 momentissa. Lain 9 §:n 2 momentti kumottaisiin siten tarpeettomana.
Liite. Liitteen verotaulukkoon 1 tehtäisiin ehdotetun veronalennuksen edellyttämät muutokset.
58 §. Käyttökielto. Pykälässä säädetään ajoneuvon käyttökiellosta niissä tilanteissa, joissa ajoneuvoveroa tai sen erääntynyttä osaa ei ole suoritettu määräajassa. Pykälän 1 momentin mukaan valvovan viranomaisen on otettava käyttökiellossa olevan ajoneuvon rekisterikilvet ja rekisteröintitodistus haltuunsa.
Osana ajoneuvojen rekisteröintiä koskevan lainsäädännön uudistamista uusi laki ajoneuvojen rekisteritoiminnasta (175/2015) ja laki ajoneuvolain muuttamisesta (176/2015) tulevat voimaan 16. marraskuuta 2015. Uudistuksella laajennetaan sähköisten palveluiden käyttömahdollisuuksia ajoneuvojen rekisteröintitoiminnassa. Uudistuksen voimaantulon jälkeen ei myöskään enää edellytetä rekisteröintitodistuksen I osan mukana pitämistä ajoneuvossa kotimaan liikenteessä. Todistuksen I osaa ei enää anneta rekisteri-ilmoituksen tekemisen yhteydessä automaattisesti, vaan pyynnöstä. Liikenteen valvonnasta vastaavat viranomaiset tarkistavat rekisterin tiedot jatkossa sähköisistä tietojärjestelmistä.
Pykälän 1 momenttiin ehdotetun muutoksen mukaan valvovalla viranomaisella olisi yhä mahdollisuus ottaa rekisterikilvet tai rekisteröintitodistuksen haltuunsa, mutta haltuunotto ei olisi pakollista. Rekisterikilpien haltuunotolla ei olisi entisen kaltaista merkitystä, sillä valvova viranomainen voi tehokkaasti tarkistaa mahdollisen käyttökiellon ajoneuvoliikennerekisteriin merkityistä tiedoista.
Liite. Lain liitteen verotaulukkoihin tehtäisiin ehdotetun veronkorotuksen edellyttämät muutokset.
Laki autoverolain muuttamisesta on tarkoitettu tulemaan voimaan vuoden 2016 alusta. Autoveron alennus toteutettaisiin neljässä yhtä suuressa erässä siten, että uudet verotaulukot tulisivat sovellettavaksi vuosien 2016, 2017, 2018 ja 2019 alusta. Jakamalla veronalennus useaan pienempään osaan pyrittäisiin lieventämään niitä haittavaikutuksia, joita autokaupalle aiheutuu, jos kuluttajat lykkäävät auton hankintaa tulevan veronalennuksen takia. Veronalennuksen jakaminen neljään vaiheeseen pienentäisi selvästi kannustinta siirtää auton hankintaa verrattuna kerralla tapahtuvaan veromuutokseen. Koska uusien autojen vero määräytyy käytännössä rekisteröintipäivänä voimassa olevien säännösten mukaan, voitaisiin uusia autoja myydä alemmalla verotasolla jo edellisen vuoden puolella, edellyttäen, että veroilmoituksen antaminen sekä auton rekisteröinti ja käyttöönotto tapahtuvat vasta vuodenvaihteen jälkeen.
Ennen lain voimaantuloa käytettynä verotettujen ajoneuvojen verotukseen voitaisiin hakea oikaisua, jos verotus on toimitettu 1 päivänä tammikuuta 2012 tai sen jälkeen. Tämä vastaisi sitä periaatetta, että jos kansallinen lainsäädäntö on ollut ristiriidassa EU:n oikeuden kanssa, oikaisut tehdään pääsääntöisesti niin pitkältä ajalta, jolta olisi kansallisen lainsäädännön mukaan mahdollista vielä hakea muutosta.
Laki ajoneuvoverolain muuttamisesta on tarkoitettu tulemaan voimaan vuoden 2016 alusta. Ajoneuvoveron kantojärjestelmän vuoksi lain tulisi ensisijaisesti tulla voimaan kalenterivuoden alusta. Koska ajoneuvoveron perusvero on päiväkohtainen ja se kannetaan etukäteen 12 kuukauden pituiselta verokaudelta, uusia veroperusteita voidaan alkaa soveltaa vasta 12 kuukauden mittaisen siirtymäajan jälkeen. Tämä on perusteltua verovelvollisten yhdenvertaisen kohtelun takia. Jos laki tulisi voimaan ehdotuksen mukaisesti 1 päivänä tammikuuta 2016, lakia sovellettaisiin siirtymäajan vuoksi vasta 1 päivältä tammikuuta 2017 ja sen jälkeisiltä päiviltä kannettavaan ajoneuvoveron perusveroon. Ensimmäinen päivä, jolta vero kannettaisiin uusien veroperusteiden mukaan, olisi tällöin 1 päivä tammikuuta 2017. Uusien veroperusteiden mukaista veroa sisältäviä verolippuja alettaisiin kuitenkin lähettää jo tammikuussa 2016. Vero, joka kohdistuisi 1 päivää tammikuuta 2017 edeltävään aikaan, määräytyisi lain voimaan tullessa voimassa olevien säännösten mukaan.
Auton kokonais-massa (kg) Auton CO2-päästöt (g/km) 1.1.–31.12.2016 sovellettavaveroprosentti 1.1.–31.12.2017 sovellettavaveroprosentti 1.1.–31.12.2018 sovellettavaveroprosentti 1.1.2019 ja sen jälkeensovellettavaveroprosentti
käyttövoima muu kuindieselöljy käyttövoima dieselöljy
3288 taienemmän 3691 tai enemmän 360 tai enemmän 50,0 50,0 50,0 50,0

matches: tuomioistuin tuomioistuin Tuomioistuin tuomioistuin tuomioistuin tuomioistuin tuomioistuin tuomioistuin


Pöytäkirja 17.06.2020/Pykälä 78
Liite 2 Kuntaliiton lausunto 29.5.2020 yhdyskuntainsinöörin valinnan estellisyydestä (sis.lausuntopyynnön)
Liite 3 Lautakunnan jäsenen esteellisyyttä tarkentava HAO:n päätös liittyen pyyntöön otto-oikeuden käyttämisestä teknisen lautakunnan pöytäkirjan 17.3.2020 §:ään 32
Liite 4 Pyyntö hallintosäännön 37 §:n mukaisen otto-oikeuden käyttämistä teknisen lautakunnan pöytäkirjan 17.3.2020 §:ään 32
Yhdyskuntainsinöörin toimi
Teknlk 17.03.2020 § 32
Tekninen lautakunta on 21.2.2020 § 19 päättänyt julistaa haettavaksi yhdyskuntainsinöörin toimen.
Toimi on laitettu julkisesti haettavaksi 25.2.2020 - 16.3.2020 väliselle ajalle Kuntarekryyn, TE-palvelujen sivuille, Kittilän kunnan nettisivuille sekä lehti-ilmoituksella Insinööri-lehteen.
Yhdyskuntainsinöörin vastuualueita ovat liikenneväylät, puisto ja yleiset alueet sekä vesi- ja jätehuolto. Pääasiallisena tehtävänä on katujen, teiden ja yleisten alueiden kunnossapidon järjestäminen sekä niihin liittyvien investointien toteuttaminen. Yhdyskuntainsinööri toimii myös kunnan reittivastaavana. Kelpoisuusvaatimuksena on vähintään yhdyskuntatekniikan tai vastaavan insinöörin tutkinto (AMK tai opistotasoinen). Työkokemus infra-alan rakennuttamistehtävistä sekä kunnossapitotöiden järjestämisestä katsotaan eduksi.
Määräaikaan mennessä hakemuksia saapui 5 kpl, joista kelpoisuusvaatimuksen täyttäviä oli 4 kpl.
Hakijayhteenveto oheismateriaalina.
Lautakunta päättää kutsua yhdyskuntainsinöörin työhaastatteluun: Huitula Anssi, Kangas Pentti, Kauranen Ville ja Ruusu-Viitanen Leena.
Puheenjohtaja Marita Toivanen tiedusteli tekninen johtaja Lauri Kurulalta, onko hän esteellinen esittelemään kyseistä pykälää. Lauri Kurula ilmoitti, ettei ole esteellinen.
Puheenjohtaja Marita Toivanen esitti, että tekninen johtaja Lauri Kurula on esittelijänä esteellinen hallintolain 28 § 1 mom 7 kohta perusteella, tekemänsä tutkintapyynnön johdosta.
Lauri Kurula poistui kokouksesta hänen esteellisyytensä käsittelyn ajaksi (hallintolaki 29 §).
Puheenjohtaja Marita Toivanen totesi, että lautakunnan tulee varmistaa hakijoiden tasapuolinen kohtelu sekä huolehtia luottamusmiesten oikeusturvasta.
Outi Marttila esitti, että Lauri Kurula ei ole esteellinen esittelemään asiaa perustuen Suomen Kuntaliitolta 10/2018 tulleeseen lausuntoon Sanna Ylinampalle, hänen sitä sieltä kysyessään.
Koska lautakunta ei ole esittelijän esteellisyydestä yksimielinen, asiasta äänestetään.
Ne jotka kannattavat Marita Toivasen esitystä, äänestävät "JAA".
Ne jotka kannattavat Outi Marttilan esitystä, äänestävät "EI".
Suoritetussa nimenhuutoäänestyksessä annettiin kolme (3) jaa-ääntä ja kaksi (2) ei-ääntä ja yksi (1) tyhjä ääni.
Jaa-ääniä antoivat Hettula, Toivanen ja Uusisalmi. Ei-ääniä antoivat Marttila ja Ovaskainen. Tyhjää äänesti Jauhojärvi.
Puheenjohtaja totesi lautakunnan päättäneen, että Lauri Kurula on esittelijänä esteellinen. Pykälä pitää tuoda seuraavaan teknisen lautakunnan kokoukseen esteettömän esittelijän valmistelemana.
Outi Marttila jätti eriävän mielipiteen, perustuen Outi Marttilan pohjaesitykseen.
Ahti Ovaskainen jätti eriävän mielipiteen, perustuen Outi Marttilan pohjaesitykseen.
Pöytäkirja tämän pykälän osalta tarkastettiin heti kokouksessa.
Teknlk 17.06.2020 § 78
(Lisätietoja Maanmittausteknikko, p. 040 581 1889)
Tekninen johtaja Lauri Kurula kirjelmässään 18.3.2020 pyytänyt hallintosäännön 37 §:n otto-oikeuden omaavia viranhaltijoita (kunnanjohtaja tai hallintojohtaja) harkitsemaan otto-oikeuden käyttämistä teknisen lautakunnan päätökseen 17.3.2020 § 32. Tekninen johtaja Lauri Kurulan mielestä lautakunnan päätös on laiton, koska lautakunnan puheenjohtaja Marita Toivasen esittämät ja lautakunnan päättämät esteellisyysperusteet eivät ole hallintolain mukaiset. Lisäksi tekninen johtaja Kurulan mielestä hänen esteellisyyttään koskevaan päätöksen tekoon on osallistunut esteellisiä henkilöitä. Kurulan mielestä puheenjohtaja Marita Toivanen on jäävi ja hän on jäävännyt itsensä lautakunnan kokouksessa 22.1.2020 § 6 ilmoittaen olevansa esteellinen, koska Oulun keskusrikospoliisin rikostarkastaja Maria Vuorivirta-Heikkinen on kirjallisesti 17.1.2020 ilmoittanut, että häntä tullaan kuulemaan rikoksesta epäillyn asemassa Pentti Kankaan tekemän tutkintopyynnön perusteella. Kurulan mielestä myös lautakunnan jäsen Juha Hettula on ollut esteellinen osallistumaan asiankäsittelyyn 17.3.2020 § 32. Perusteena yhdyskuntainsinöörin aiempaa valintaa koskeva Pohjois-Suomen hallinto-oikeuden päätös 20.12.2019 (päätösnro 19/0575/2), jossa hallinto-oikeus kumosi Pentti Kankaan valituksesta teknisen lautakunnan päätökset 18.7.2018,3.8.2018 ja 1.2.2019. Hallinto-oikeus on todennut päätöksessään, että Juha Hettula on ollut esteellinen osallistumaan yhdyskuntainsinöörin valintaan ollessaan tietoinen Pentti Kankaan tekemän tutkintapyynnöstä ja esitutkinnan alkamisesta ja esitutkinnan kohdentumisesta teknisen lautalautakunnan yhdyskuntainsinöörin aikaisempaan valintaprosessiin.
Kunnanjohtaja ja vs. hallintojohtaja eivät käyttäneet otto-oikeutta vaan asia saatettiin kunnanhallituksen käsiteltäväksi.
Kunnanhallitus on päättänyt 5.5.2020 ettei se käytä otto-oikeuttaan yhdyskuntainsinöörin toimen osalta (tekninen lautakunta 17.3.2020 § 32) ja kunnanhallitus kehottaa teknistä lautakuntaa varmistamaan esteettömän kokoonpanon seuraavaan kokoukseen koskien sekä esittelijää että luottamushenkilökokoonpanoa.
Puheenjohtaja Marita Toivanen on lähettänyt sähköpostiviestin (9.5.2020) maanmittausteknikko Veli-Matti Virtaselle, jossa hän toteaa mm. seuraavaa:
"Tekninen lautakunta on lainvoimaisella ja täytäntöönpanokelpoisella päätöksellä 17.3.2020 §:ssä 32 todennut teknisen johtajan Lauri Kurulan esteelliseksi esittelemään yhdyskuntainsinöörin valintaa hallintolain 28 § 1 mom 7 kohdan perusteella. Kiinteistöpäällikkö Mauri Kivelä on ilmoittanut minulle, että hän ei voi toimia asiassa esittelijänä, koska hän on esteellinen Hallintolain 28 § 1 mom 7 kohdan perusteella. Kunnanhallitus on päättänyt 31.3.2020 §:ssä 131 seuraavasti: "Teknisen johtajan ensimmäinen sijainen on kiinteistöpäällikkö ja toinen sijainen on maanmittausteknikko."
Kunnanhallitus on päätöksessään kehottanut lautakuntaa varmistamaan, että asian esittelee esteetön esittelijä. Pyydän maanmittausteknikko Veli-Matti Virtasta valmistelemaan ja esittelemään yhdyskuntainsinöörin toimeen valintaa koskevan asian mahdollisimman pian teknisen lautakunnan käsiteltäväksi ja ilmoittamaan minulle, milloin esitys on valmis.
Koska asian käsittelyn yhteydessä on esitetty väitteitä omasta esteellisyydestäni, totean, että en ole lähtökohtaisesti esteellinen käsittelemään yhdyskuntainsinöörin valintaa Kittilän kunnassa. Toki, jos esittelystä käy ilmi, että hakijana on Pentti Kangas, tulen jääväämään itseni Hallintolain 28 § 1 mom 7 kohta perusteella."
Kittilän kunnan hallintosäännön (25.7.2017) 18 §:n mukaan teknisen lautakunnan sekä rakennus- ja ympäristölautakunnan toimialaa johtaa tekninen johtaja. Kunnanhallitus määrää toimialajohtajan sijaisen, joka hoitaa toimialajohtajan tehtäviä hänen ollessa poissa tai esteellinen.
Kunnanhallitus on 31.3.2020 § 131 määrännyt toimialajohtajien sijaiset ja päättänyt, että teknisen johtajan ensimmäinen sijainen on kiinteistöpäällikkö ja toinen sijainen on maanmittausteknikko.
Tekninen lautakunta on 17.3.2020 § 32 päättänyt, että tekninen johtaja Lauri Kurula on esteellinen esittelemään yhdyskuntainsinöörin valintaa ja kiinteistöpäällikkö Mauri Kivelä on ilmoittanut, että hän ei voi toimia asiassa esittelijänä hallintolain 28 § 1 mom 7 kohdan perusteella (luottamus hänen puolueettomuuteensa muusta erityisestä syystä vaarantuu). Täten asian esittelijänä toimii teknisen johtajan toinen sijainen maanmittausteknikko Veli-Matti Virtanen.
Esteellisyyden ratkaisemista koskevissa Kuntaliiton ohjeissa on todettu mm. seuraavaa:
"Esteellisyyssäännöksillä pyritään turvaamaan asioiden käsittelyn puolueettomuutta ja luottamusta päätöksenteon moitteettomuuteen. Mikäli henkilöllä on sellainen suhde viranomaisessa käsiteltävään asiaan tai asianosaisiin, että se vaarantaa hänen puolueettomuutensa, hän on esteellinen eli jäävi.
Jos esteellinen henkilö ottaa osaa asian käsittelyyn, päätös syntyy virheellisessä järjestyksessä.
Jos esteellinen henkilö ei oma-aloitteisesti vetäydy asian käsittelystä, puheenjohtajan tulee saattaa asia toimielimen ratkaistavaksi. Henkilö ei itse saa osallistua esteellisyytensä käsittelyyn.
Hallintolain 29.3 §:n mukaan esteellisyyttä koskevaan päätökseen ei saa hakea erikseen oikaisua eikä muutosta valittamalla. Muutosta voi hakea asiassa tehtyyn lopulliseen päätökseen ja tällöin voi vedota esimerkiksi siihen, että henkilö on perusteetta jäävätty toimielimen päätöksellä tai että esteellinen henkilö on osallistunut asian käsittelyyn."
Lautakunnan jäävätessä tekninen johtaja Kurula toimimasta esittelijänä hallintolain 28 § 1 mom 7 kohdan perusteella, tekemänsä tutkintapyynnön perusteella on vailla lainmukaisia perusteita.
Hallintolakia koskevan hallituksen esityksen HE72/2002 vp yksityiskohtaisissa perusteluissa todetaan 28 §:n 1 momentin 7 kohdan osalta, että mainittu säännös sisältäisi hallintomenettelylain 10 §:n 1 momentin 6 kohtaa vastaavan esteellisyyttä koskevan yleislausekkeen. Mainitun lainkohdan mukaan virkamies on esteellinen, jos luottamus hänen puolueettomuuteensa muusta erityisestä syystä vaarantuu. Tällaisen syyn on oltava ulkopuolisen havaittavissa ja sen puolueettomuutta vaarantavan vaikutuksen tulee olla suunnilleen samanasteinen kuin erikseen määritellyissä esteellisyysperusteissa. Edelleen hallituksen esityksessä todetaan, että tapauskohtaisesti arvioitaviksi jäisivät tilanteet, joissa virkamies on asianosaisen vastapuoli tai julkinen vihamies, samoin kuin ne tilanteet, joissa virkamiehen ja asianosaisen välillä vallitsee kiinteä ystävyyssuhde tai yhtiökumppanuus.
Asiasta on pyydetty kannanottoa Kuntaliitolta. Kuntaliitto on todennut 29.5.2020 antamassaan kannanotossa, että Lauri Kurulan jäävääminen lautakunnan toimesta on ollut menettelyvirhe, koska pöytäkirjasta ei käy ilmi, mistä tutkintapyynnöstä on kysymys ja miten se liittyy käsiteltävään asiaan, eli yhdyskuntainsinöörin toimen täyttämiseen. Toimielimen päättäessä esteellisyydestä tulee esteellisyyden olla kiistaton ja perusteeton jäävääminen on menettelyvirhe. Jos henkilö itse jäävää itsensä, ja ilmenee, ettei esteellisyyttä ollut, ei se kuitenkaan ole menettelyvirhe.
Esityslistan ja pöytäkirjan liitteenä:
Lauri Kurulan pyyntö (18.3.2020) hallintosäännön 37 §:n otto-oikeuden käyttämiseen Teknlk 17.3.2020 §32
Lauri Kurulan ilmoitus (18.3.2020) Juha Hettulan esteellisyydestä asiaan Teknlk 17.3.2020 § 32; perusteena Pohjois-Suomen hallinto-oikeuden päätös 20.12.2019
Kuntaliiton kannanotto 29.5.2020, Yhdyskuntainsinöörin toimi
Puheenjohtaja Marita Toivasen pyyntö Veli-Matti Virtaselle valmistella ja esitellä yhdyskuntainsinöörin toimen valinta lautakunnalle (sähköposti 9.5.2020)
Maanmittausteknikko:
Lautakunta päättää
todeta, että lautakunnan päätöksen 17.3.2020 § 32 käsittelyyn on osallistunut esteellisiä luottamushenkilöitä ja lautakunta on hallintolain vastaisesti jäävännyt esittelijänä toimineen tekninen johtaja Lauri Kurulan, joten päätös on syntynyt virheellisessä järjestyksessä, lainvastaisesti ja päätöstä rasittaa muotovirhe.
kumota lainvastaisena 17.3.2020 § 32 tekemänsä päätöksen
aloittaa yhdyskuntainsinöörin toimen täyttämisen esteettömässä kokoonpanossa
Lautakunta ei voi tehdä tietoisesti laitonta päätöstä, joka kumoutuu mahdollisen valituksen johdosta.
Puheenjohtaja Marita Toivanen poistui kokouksesta esteellisenä tämän asian käsittelyn ajan, perusteena hallintolain 28 § 1 mom 5 kohta.
Antti Pekkala poistui kokouksesta esteellisenä tämän asian käsittelyn ajaksi, koska on saanut Oulun keskusrikospoliisilta määräyksen, että tulee jäävätä itsensä koska on epäillyn asemassa.
Raili Fagerholma poistui kokouksesta esteellisenä tämän asian käsittelyn ajan, perusteena hallintolain 28 § 1 mon 7 kohta.
Puheenjohtaja Outi Marttila kysyi onko muita esteellisiä, ei ollut.
Pöytäkirjantarkastajana Outi Marttilan tilalla tämän pykälän aikana toimii Vuokko Mäntymaa.
Koska paikalla on 4 jäsentä, puheenjohtaja totesi ettei kokous ole päätösvaltainen eikä asiaa voida täten käsitellä.