text:
Ennakkoratkaisupyyntö – Unionin oikeusperiaatteet – Menettelyllinen itsemääräämisoikeus – Vastaavuus- ja tehokkuusperiaatteet – Oikeusvarmuuden periaate – Oikeusvoima – Jäsenvaltion unionin oikeuden vastaisesti kantamien verojen palauttaminen – Lainvoimainen tuomioistuinratkaisu, jolla määrätään unionin oikeuden vastaisen veron maksamisesta – Tällaisen tuomioistuinratkaisun purkuvaatimus – Määräaika purkuvaatimuksen esittämiselle
Asiassa C-676/17,
jossa on kyse SEUT 267 artiklaan perustuvasta ennakkoratkaisupyynnöstä, jonka Curtea de Apel Ploieşti (Ploieştin ylioikeus, Romania) on esittänyt 5.10.2017 tekemällään päätöksellä, joka on saapunut unionin tuomioistuimeen 1.12.2017, saadakseen ennakkoratkaisun asiassa
Statul Român – Ministerul Finanţelor Publice ja
ottaen huomioon kirjallisessa käsittelyssä ja 28.11.2018 pidetyssä istunnossa esitetyn,
– Romanian hallitus, asiamiehinään aluksi R. H. Radu, C.-M. Florescu ja R. I. Haţieganu ja tämän jälkeen C. Canţăr, C.-M. Florescu ja R. I. Haţieganu,
– Euroopan komissio, asiamiehinään A. Armenia ja C. Perrin,
1 Ennakkoratkaisupyyntö koskee SEU 4 artiklan 3 kohdan, SEUT 110 artiklan, Euroopan unionin perusoikeuskirjan (jäljempänä perusoikeuskirja) 17, 20, 21 ja 47 artiklan sekä vilpittömän yhteistyön periaatteen, vastaavuusperiaatteen, tehokkuusperiaatteen ja oikeusvarmuuden periaatteen tulkintaa.
2 Tämä pyyntö on esitetty asiassa, jossa vastapuolina ovat Oana Mădălina Călin sekä Direcția Generală Regională a Finanțelor Publice Ploiești – Administrația Județeană a Finanțelor Publice Dâmbovița (Ploieştin veroviranomaisten alueellinen yksikkö – Dâmboviţan veroviranomaisten aluehallinto, Romania), Statul Român – Ministerul Finanţelor Publice (Romanian valtio – valtiovarainministeriö) ja Administrația Fondului pentru Mediu (ympäristörahaston hallinto, Romania) ja jossa on kyse vaatimuksesta sellaisen lainvoimaisen tuomioistuinratkaisun purkamiseksi, jolla jätetään tutkimatta liian myöhään esitettynä vaatimus sellaisen toisen lainvoimaisen tuomioistuinratkaisun purkamiseksi, jolla Călin velvoitetaan maksamaan ympäristömaksu, joka on myöhemmin todettu unionin oikeuden vastaiseksi.
3 Hallintolainkäytöstä 2.12.2004 annetun lain nro 554/2004 (Legea contenciosului administrativ nr. 554/2004 (Monitorul Oficial al României, osa I, nro 1154, 7.12.2004) 21 §:ssä, jonka otsikko on ”Ylimääräiset muutoksenhakukeinot”, säädettiin seuraavaa:
”(1) Hallintolainkäyttömenettelyssä annettua lopullista ja lainvoimaista tuomiota voidaan vaatia purettavaksi käyttämällä siviiliprosessilaissa säädettyjä oikeussuojakeinoja.
(2) Purkuperusteena on siviiliprosessilaissa säädettyjen purkuperusteiden lisäksi se, että annetut lopulliset ja lainvoimaiseksi tulleet tuomiot ovat Romanian perustuslain 148 §:n 2 momentissa, sellaisena kuin se on uudelleen julkaistuna, luettuna yhdessä 20 §:n 2 momentin kanssa, vahvistetun [unionin] oikeuden ensisijaisuuden periaatteen vastaisia. Purkuvaatimus on esitettävä 15 päivän kuluessa tiedoksiannosta, ja 17 §:n 3 momentissa vahvistetusta säännöstä poiketen se on jätettävä 15 päivän kuluessa tuomion julistamisesta tehtävässä hakemuksessa, jossa asianomaiset osapuolet esittävät yksityiskohtaiset perusteet purkamiselle. Purkuvaatimus on käsiteltävä ensisijaisesti ja kiireellisenä viimeistään 60 päivän kuluessa sen jättämisestä.”
4 Ennakkoratkaisupyynnöstä ilmenee, että lain nro 554/2004 21 §:n 2 momentin toinen virke on todettu Curtea Constituționalăn (perustuslakituomioistuin, Romania) 9.12.2010 antamassa tuomiossa nro 1609/2010 perustuslain vastaiseksi.
5 Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin toteaa, että ainoastaan lain nro 554/2004 21 §:n 2 momentin ensimmäinen ja kolmas virke voivat edelleen tuottaa oikeusvaikutuksia. Sitä vastoin kyseisen säännöksen toinen virke, joka koskee purkuvaatimuksen tekemisen määräaikaa, on lakannut tuottamasta oikeusvaikutuksia.
6 Înalta Curte de Casație și Justiție (ylin tuomioistuin, Romania) totesi 12.12.2016 antamassaan tuomiossa nro 45/2016, joka on julkaistu Monitorul Oficial al Românieissa 23.5.2017, että määräaika, jonka kuluessa lain nro 554/2004 21 §:n 2 momenttiin perustuva purkuvaatimus voidaan esittää, on yksi kuukausi sen lainvoimaisen tuomion, jonka purkamista vaaditaan, tiedoksiantopäivästä.
7 Siviiliprosessilain (Codul de procedură civilă) 509 §:n, jonka otsikko on ”Purkamisen tarkoitus ja perusteet”, 1 momentissa säädetään seuraavaa:
”(1) Aineellisesta kysymyksestä annetun tuomion tai tuomion, jossa mainitaan asiakysymys – –, purkamista voidaan vaatia, jos
11. Curtea Constituțională on tuomion lainvoimaiseksi tulon jälkeen lausunut asiassa esille otetusta väitteestä ja todennut perustuslainvastaiseksi väitteen kohteena olevan säännöksen.”
8 Siviiliprosessilain 511 §:n 3 momentissa, jonka otsikko on ”Toiminnan määräaika”, säädetään seuraavaa:
”Edellä 509 §:n 1 momentin 10 ja 11 kohdassa säädettyjen perusteiden osalta määräaika on kolme kuukautta Euroopan ihmisoikeustuomioistuimen tuomion julkistamispäivästä tai siitä päivästä, jona Curtea Constituționalăn ratkaisu julkaistaan Monitorul Oficial al Româniein I osassa.”
9 Romanian kansalainen Călin osti 12.4.2013 Saksasta tuodun käytetyn moottoriajoneuvon. Serviciul Public Comunitar Regim Permise de Conducere și Înmatriculare a Vehiculelor Târgoviște (ajokorteista ja ajoneuvojen rekisteröinnistä vastaavan viraston Târgovișten (Romania) toimipaikka) asetti kyseisen ajoneuvon Romaniassa rekisteröinnin edellytykseksi sen, että asianomainen maksaa moottoriajoneuvojen ympäristömaksun, jonka määrä oli 968 Romanian leitä (RON) (noin 207 euroa). Călin maksoi tämän määrän.
10 Călin esitti Tribunalul Dâmbovița – Secția a II-a civilă, de contencios administrativ și fiscalissa (Dâmbovițan alioikeus, toinen siviiliasioita käsittelevä jaosto, joka on toimivaltainen hallinto- ja veroriita-asioissa, Romania) tämän määrän palauttamista koskevan vaatimuksen sillä perusteella, että tällaisen ympäristömaksun määrääminen oli unionin oikeuden vastaista.
11 Kyseinen tuomioistuin hylkäsi vaatimuksen 15.5.2014 antamallaan tuomiolla.
12 Călin esitti 28.4.2015 kyseisessä tuomioistuimessa kyseistä tuomiota koskevan ensimmäisen purkuvaatimuksen ja vetosi 14.4.2015 annettuun tuomioon Manea (C-76/14, EU:C:2015:216), jossa unionin tuomioistuin katsoi, että tämä ympäristömaksu oli otettu käyttöön unionin oikeuden vastaisesti. Tämä purkuvaatimus hylättiin 16.6.2015 annetulla tuomiolla.
13 Călin esitti 17.8.2016 toisen purkuvaatimuksen Tribunalul Dâmbovița – Secția a II-a civilă, de contencios administrativ și fiscalissa 15.5.2014 annetusta tuomiosta. Tämä purkuvaatimus perustui unionin tuomioistuimen 9.6.2016 antamaan tuomioon Budișan (C-586/14, EU:C:2016:421) sekä lain nro 554/2004 21 §:n 2 momenttiin, jonka olisi pitänyt mahdollistaa unionin oikeuden vastaisesti annettujen lainvoimaisten tuomioiden purkaminen. Kyseinen tuomioistuin hyväksyi 11.10.2016 antamallaan tuomiolla tämän purkuvaatimuksen ja määräsi ympäristömaksun palautettavaksi korkoineen.
14 Ploieştin veroviranomaisten alueellinen yksikkö – Dâmboviţan veroviranomaisten aluehallinto valitti kyseisestä tuomiosta Curtea de Apel Ploieștiin (Ploieștin ylioikeus, Romania).
15 Kyseinen tuomioistuin kumosi 16.1.2017 antamallaan tuomiolla Tribunalul Dâmbovița – Secția a II-a civilă, de contencios administrativ și fiscalin 11.10.2016 antaman tuomion ja totesi, että toinen purkuvaatimus oli esitetty sellaisen kuukauden määräajan päättymisen jälkeen, joka alkaa kulua sen lainvoimaisen tuomion, jonka purkamista vaaditaan, tiedoksiantopäivästä. Tämä tuomioon nro 45/2016 perustuva määräaika on pakollinen kaikkien romanialaisten tuomioistuinten osalta siitä hetkestä alkaen, jolloin kyseinen tuomio on julkaistu Monitorul Oficial al Românieissa. Tuomio, jonka purkamista vaadittiin, oli annettu tiedoksi Călinille 26.5.2014, kun taas purkuvaatimus esitettiin 17.8.2016.
16 Pääasiassa on kyse Călin ennakkoratkaisupyynnön esittäneessä tuomioistuimessa esittämästä vaatimuksesta, joka koskee 16.1.2017 annetun tuomion purkamista. Tämä vaatimus perustuu yhtäältä lain taannehtivuuskiellon periaatteen loukkaamiseen, kun otetaan huomioon se, että 9.6.2016 annettu tuomio Budişan (C‑586/14, EU:C:2016:421) on annettu sen jälkeen, kun kansallinen ratkaisu, jonka purkamista on vaadittu, on tullut lainvoimaiseksi. Toisaalta kyseinen vaatimus perustuu siihen, että Curtea de Apel Ploiești (Ploieștin ylioikeus) on loukannut SEUT 4 artiklan 3 kohdassa vahvistettua vilpittömän yhteistyön periaatetta.
17 Tässä yhteydessä ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin epäilee sitä, onko tuomio nro 45/2016 oikeusvarmuuden periaatteen ja vilpittömän yhteistyön periaatteen sekä vastaavuus- ja tehokkuusperiaatteiden mukainen.
18 Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin korostaa tässä yhteydessä, että pääasian olosuhteet poikkeavat niistä olosuhteista, jotka johtivat 6.10.2015 annettuun tuomioon Târşia (C‑69/14, EU:C:2015:662), jossa unionin tuomioistuin katsoi, ettei unionin oikeus ole esteenä lainvoimaisen tuomioistuinratkaisun purkamista koskevan menettelyn puuttumiselle silloin, kun kyseinen ratkaisu on ristiriidassa unionin oikeuden tulkinnan kanssa. Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin väittää nimittäin, että nyt käsiteltävässä asiassa pääasiassa on päinvastoin olemassa mahdollisuus saada unionin oikeuden vastaisesti annettu lainvoimainen kansallinen tuomioistuinratkaisu puretuksi.
19 Kyseinen tuomioistuin muistuttaa, että koska unioni ei ole antanut perusteettomasti kannettujen verojen palauttamista koskevia säännöksiä, kunkin jäsenvaltion asiana on menettelyllisen itsemääräämisoikeuden periaatteen nojalla antaa menettelysäännöt sellaisia oikeussuojakeinoja varten, joilla pyritään turvaamaan unionin oikeuteen perustuvat verovelvollisten oikeudet. Näissä menettelysäännöissä on kuitenkin aina noudatettava vilpittömän yhteistyön periaatetta, vastaavuus- ja tehokkuusperiaatteita sekä oikeusvarmuuden periaatetta.
20 Nyt käsiteltävässä asiassa lain nro 554/2004 21 §:n 2 momentissa ei säädetä mistään määräajasta purkuvaatimuksen esittämiselle, ja tällainen määräaika perustuu ainoastaan tuomioon nro 45/2016.
21 Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin väittää kuitenkin, että mainitun määräajan soveltamisen seurauksena Călinille ei voitu palauttaa unionin oikeuden vastaisesti kannettua veroa. Călinilla ei nimittäin ole mitään muuta kansallista oikeussuojakeinoa kyseisen veron palautuksen saamiseksi.
22 Tässä tilanteessa ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin päätti lykätä asian käsittelyä ja esittää unionin tuomioistuimelle seuraavan ennakkoratkaisukysymyksen:
”Voidaanko SEU 4 artiklan 3 kohtaa, jossa viitataan vilpittömän yhteistyön periaatteeseen, perusoikeuskirjan 17, 20, 21 ja 47 artiklaa, SEUT 110 artiklaa, oikeusvarmuuden periaatetta sekä menettelyllisen itsemääräämisoikeuden periaatteeseen perustuvia vastaavuus- ja tehokkuusperiaatteita tulkita siten, että ne ovat esteenä kansalliselle lainsäädännölle, erityisesti [lain nro 554/2004] 21 §:n 2 momentille, sellaisena kuin sitä on tulkittu [tuomiossa nro 45/2016], kun sen mukaan määräaika purkuvaatimuksen esittämiselle lain nro 554/2004 21 §:n 2 momentin säännösten nojalla on yksi kuukausi, joka alkaa kulua päivästä, jona purettavaksi vaadittava lainvoimainen tuomio annetaan tiedoksi?”
23 Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin pyrkii kysymyksellään selvittämään, onko unionin oikeutta ja erityisesti vastaavuus- ja tehokkuusperiaatteita tulkittava siten, että ne ovat esteenä kansalliselle säännökselle – sellaisena kuin sitä on tulkittu kansallisen tuomioistuimen tuomiossa – jossa asetetaan unionin oikeuden vastaisen lainvoimaisen tuomioistuinratkaisun purkamista koskevan vaatimuksen esittämiselle yhden kuukauden preklusiivinen määräaika, joka alkaa kulua siitä, kun ratkaisu, jonka purkamista vaaditaan, on annettu tiedoksi.
24 Aluksi on todettava, että unionin tuomioistuimen käytettävissä olevasta asiakirja-aineistosta ilmenee, että Călinin oli maksettava ympäristömaksu moottoriajoneuvoista, vaikka 9.6.2016 annetussa tuomiossa Budişan (C‑586/14, EU:C:2016:421) unionin tuomioistuin totesi, että SEUT 110 artiklaa on tulkittava siten, että se on esteenä kyseisen ympäristömaksun kaltaiselle maksulle.
25 Tässä yhteydessä on todettava, että vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan oikeus saada takaisin sellaiset verot, jotka jäsenvaltio on kantanut unionin oikeuden vastaisesti, seuraa niistä oikeuksista, joita yksityisille on annettu tällaiset verot kieltävillä unionin oikeussäännöillä, sellaisina kuin unionin tuomioistuin on tulkinnut niitä, ja täydentää näitä oikeuksia. Jäsenvaltiolla on näin ollen lähtökohtaisesti velvollisuus palauttaa unionin oikeuden vastaisesti kannetut verot (ks. vastaavasti tuomio 9.11.1983, San Giorgio, 199/82, EU:C:1983:318, 12 kohta; tuomio 19.7.2012, Littlewoods Retail ym., C‑591/10, EU:C:2012:478, 24 kohta ja tuomio 6.10.2015, Târşia, C‑69/14, EU:C:2015:662, 24 kohta).
26 On kuitenkin syytä muistuttaa oikeusvoiman periaatteen tärkeydestä sekä unionin oikeusjärjestyksessä että kansallisissa oikeusjärjestyksissä. Sekä oikeusrauhan ja oikeussuhteiden vakauden että hyvän lainkäytön varmistamiseksi on näet tärkeää, että käytettävissä olevien oikeussuojakeinojen käytön tai näitä oikeussuojakeinoja varten säädettyjen määräaikojen päättymisen jälkeen lainvoimaisiksi tulleita tuomioistuinten ratkaisuja ei voida enää saattaa kyseenalaisiksi (tuomio 10.7.2014, Impresa Pizzarotti, C‑213/13, EU:C:2014:2067, 58 kohta; tuomio 6.10.2015, Târşia, C‑69/14, EU:C:2015:662, 28 kohta ja tuomio 29.7.2019, Hochtief Solutions Magyarországi Fióktelepe, C‑620/17, EU:C:2019:630, 54 kohta).
27 Näin ollen unionin oikeudessa ei edellytetä, että kansallisen tuomioistuimen olisi jätettävä soveltamatta kansallisia menettelysääntöjä, joiden perusteella tuomioistuinratkaisu on oikeusvoimainen, vaikka siten olisi mahdollista lopettaa unionin oikeuden vastainen kansallinen tilanne (tuomio 10.7.2014, Impresa Pizzarotti, C-213/13, EU:C:2014:2067, 59 kohta; tuomio 6.10.2015, Târşia, C‑69/14, EU:C:2015:662, 29 kohta ja tuomio 29.7.2019, Hochtief Solutions Magyarországi Fióktelepe, C-620/17, EU:C:2019:630, 55 kohta).
28 Unionin tuomioistuin on nimittäin todennut, että unionin oikeudessa ei edellytetä sitä, että kansallisen lainkäyttöelimen olisi lähtökohtaisesti peruutettava oikeusvoimainen ratkaisunsa ottaakseen huomioon asian kannalta merkityksellisen unionin tuomioistuimen antaman unionin oikeuden säännöksen tulkinnan (ks. vastaavasti tuomio 10.7.2014, Impresa Pizzarotti, C‑213/13, EU:C:2014:2067, 60 kohta; tuomio 6.10.2015, Târşia, C-69/14, EU:C:2015:662, 38 kohta ja tuomio 29.7.2019, Hochtief Solutions Magyarországi Fióktelepe, C‑620/17, EU:C:2019:630, 56 kohta).
29 Jos sovellettaviin kansallisiin menettelysääntöihin sisältyy sen sijaan mahdollisuus, että kansallinen tuomioistuin voi tietyin edellytyksin purkaa oikeusvoimaisen ratkaisun muuttaakseen tilanteen kansallisen oikeuden mukaiseksi, tätä mahdollisuutta on vastaavuus- ja tehokkuusperiaatteiden mukaisesti käytettävä, jos kyseiset edellytykset täyttyvät, jotta kyseinen tilanne saatetaan jälleen yhdenmukaiseksi unionin säännöstön kanssa (ks. vastaavasti tuomio 10.7.2014, Impresa Pizzarotti, C-213/13, EU:C:2014:2067, 62 kohta; tuomio 6.10.2015, Târşia, C-69/14, EU:C:2015:662, 30 kohta ja tuomio 29.7.2019, Hochtief Solutions Magyarországi Fióktelepe, C-620/17, EU:C:2019:630, 60 kohta).
30 SEU 4 artiklan 3 kohdassa vahvistetun vilpittömän yhteistyön periaatteen mukaisesti menettelysäännöt sellaisia oikeussuojakeinoja varten, joilla pyritään turvaamaan unionin oikeuteen perustuvat yksityisten oikeudet, eivät saa olla epäedullisempia kuin ne, jotka koskevat samankaltaisia jäsenvaltion sisäiseen oikeuteen perustuvia oikeussuojakeinoja (vastaavuusperiaate), eivätkä ne saa olla sellaisia, että unionin oikeusjärjestyksessä vahvistettujen oikeuksien käyttäminen on käytännössä mahdotonta tai suhteettoman vaikeaa (tehokkuusperiaate) (tuomio 24.10.2018, XC ym., C‑234/17, EU:C:2018:853, 22 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
31 Mainittujen vaatimusten noudattamista on tarkasteltava ottaen huomioon kyseessä olevien sääntöjen merkitys koko menettelyssä, menettelyn kulku ja näiden sääntöjen erityispiirteet eri kansallisissa elimissä (tuomio 27.6.2013, Agrokonsulting-04, C‑93/12, EU:C:2013:432, 38 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen sekä tuomio 24.10.2018, XC ym., C‑234/17, EU:C:2018:853, 24 kohta).
32 Nyt käsiteltävässä asiassa unionin tuomioistuimen käytettävissä olevasta aineistosta käy ilmi, että Romanian lainsäädäntö sisältää muutoksenhakukeinon, jota käyttäen on mahdollista vaatia unionin oikeuden vastaisten lainvoimaisten tuomioistuinratkaisujen purkamista. Ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen toimittamista tiedoista ilmenee, että purkuvaatimuksen esittämisessä sovelletaan yhden kuukauden määräaikaa, joka alkaa kulua tuomioistuinratkaisun, jonka purkamista on vaadittu, tiedoksi antamisesta. Tämä määräaika perustuu tuomioon nro 45/2016, joka koski lain nro 554/2004 21 §:n 2 momentin tulkintaa ja soveltamista.
33 Näin ollen on tutkittava, onko tällainen määräaika vastaavuusperiaatteen ja tehokkuusperiaatteen mukainen.
34 Kuten tämän tuomion 30 kohdassa muistutetaan, vastaavuusperiaate on esteenä sille, että jäsenvaltio antaa menettelysääntöjä, jotka ovat vaatimusten, joilla pyritään turvaamaan yksityisten unionin oikeuteen perustuvat oikeudet, kannalta epäedullisempia kuin menettelysäännöt, joita sovelletaan samankaltaisiin kansallisen oikeuden rikkomiseen perustuviin oikeussuojakeinoihin.
35 On siis tarkastettava, voidaanko pääasiassa kyseessä olevaa purkumenettelyä pitää oikeussuojakeinona samankaltaisena kuin oikeussuojakeinoa, joka perustuu kansallisen oikeuden rikkomiseen, ottamalla huomioon kyseisten oikeussuojakeinojen kohde, peruste ja olennaiset piirteet (ks. vastaavasti tuomio 27.6.2013, Agrokonsulting-04, C-93/12, EU:C:2013:432, 39 kohta ja tuomio 24.10.2018, XC ym., C-234/17, EU:C:2018:853, 27 kohta).
36 Kuten julkisasiamies on todennut ratkaisuehdotuksensa 55 kohdassa, ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin ei mainitse ennakkoratkaisupyyntönsä perusteluissa sellaista kansallisen oikeuden rikkomiseen perustuvaa purkumenettelyä, jonka voitaisiin katsoa olevan samankaltainen kuin pääasiassa kyseessä oleva lainsäädäntö.
37 Komissio sen sijaan väittää, että lain nro 554/2004 21 §:n 2 momentissa säädetty unionin oikeuden vastaisen lainvoimaisen tuomioistuinratkaisun purkumenettely on samankaltainen kuin oikeussuojakeino, josta säädetään siviiliprosessilain 509 §:n 1 momentin 11 kohdassa, jossa säädetään mahdollisuudesta vaatia tuomioistuinratkaisun purkamista, jos Curtea Constituțională on tuomion lainvoimaiseksi tulon jälkeen lausunut asiassa esitetystä perustuslain vastaisuutta koskevasta väitteestä ja todennut väitteen kohteena olevan säännöksen perustuslain vastaiseksi.
38 Komissio katsoo kuitenkin, että vastaavuusperiaatetta on nyt käsiteltävässä asiassa loukattu, koska siviiliprosessilain 509 §:n 1 momentin 11 kohtaan perustuvia vaatimuksia koskevat menettelysäännöt ovat edullisempia kuin ne, joita sovelletaan lain nro 554/2004 21 §:n 2 momentin perusteella esitettyihin purkuvaatimuksiin. Komission mukaan ensimmäinen vaatimus voidaan nimittäin esittää kolmen kuukauden kuluessa Curtea Constituționalăn tuomion, jossa kansallinen säännös on todettu perustuslain vastaiseksi, julkaisemispäivästä lukien, kun taas toinen vaatimus on esitettävä kuukauden kuluessa sen ratkaisun, jonka purkamista vaaditaan, tiedoksiantopäivästä.
39 Kuten julkisasiamies totesi ratkaisuehdotuksensa 71 ja 77 kohdassa, siviiliprosessilain 509 §:n 1 momentin 11 kohdan osalta Curtea Constituționalăn antama tuomio, jossa se toteaa kansallisen säännöksen olevan perustuslain vastainen, antaa mahdollisuuden purkaa yksinomaan lainvoimainen tuomioistuinratkaisu, joka on annettu menettelyssä, jossa asianosaiset ovat vedonneet kansallisen säännöksen perustuslain vastaisuuteen, kun taas lain nro 554/2004 21 §:n 2 momentin nojalla voidaan purkaa jokainen unionin oikeuden vastaisesti annettu lainvoimainen tuomioistuinratkaisu.
40 Koska tätä viimeksi mainittua seikkaa ei ole täsmennetty, unionin tuomioistuin ei voi lausua siitä, ovatko lain nro 554/2004 21 §:n 2 momentissa ja siviiliprosessilain 509 §:n 1 momentin 11 kohdassa säädetyt purkumenettelyt samankaltaisia vai eivät, eikä näin ollen myöskään siitä, onko nyt käsiteltävässä asiassa noudatettu vastaavuusperiaatteesta johtuvia vaatimuksia.
41 Ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen tehtävänä on näin ollen tarkistaa, onko vastaavuusperiaatetta noudatettu pääasiassa tämän tuomion 30 kohdassa mainitun oikeuskäytännön valossa, kun otetaan huomioon se, että tällä tuomioistuimella on mahdollisuus esittää uusi ennakkoratkaisupyyntö, kun se kykenee esittämään unionin tuomioistuimelle kaikki seikat, joiden perusteella tämä voi lausua vastaavuusperiaatteen noudattamisesta (ks. vastaavasti määräys 12.5.2016, Security Service ym., C-692/15–C-694/15, EU:C:2016:344, 30 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
42 Tehokkuusperiaatteen osalta on muistutettava, että unionin tuomioistuimen vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan kaikkia sellaisia tapauksia, joissa on kyse siitä, tekeekö kansallinen menettelysääntö unionin oikeuden soveltamisen mahdottomaksi tai suhteettoman vaikeaksi, on tarkasteltava siten, että huomioon otetaan tämän säännön merkitys koko menettelyssä, menettelyn kulku sekä sen erityispiirteet eri kansallisissa elimissä. Tässä tarkoituksessa on otettava tarvittaessa huomioon muun muassa puolustautumisoikeuksien suojaaminen, oikeusvarmuuden periaate sekä menettelyn moitteeton kulku (tuomio 14.6.2012, Banco Español de Crédito, C-618/10, EU:C:2012:349, 49 kohta; tuomio 22.2.2018, INEOS Köln, C-572/16, EU:C:2018:100, 44 kohta ja tuomio 24.10.2018, XC ym., C-234/17, EU:C:2018:853, 49 kohta).
43 Lisäksi erityisesti preklusiivisten vanhentumisaikojen osalta unionin tuomioistuin on todennut, että oikeusvarmuuden periaatteen varmistamiseksi on tehokkuusperiaatteen mukaista vahvistaa kohtuulliset määräajat, joiden noudattamatta jättäminen johtaa oikeudenmenetykseen (ks. vastaavasti tuomio 16.12.1976, Rewe-Zentralfinanz ja Rewe-Zentral, 33/76, EU:C:1976:188, 5 kohta; tuomio 10.7.1997, Palmisani, C-261/95, EU:C:1997:351, 28 kohta; tuomio 29.10.2015, BBVA, C-8/14, EU:C:2015:731, 28 kohta ja tuomio 22.2.2018, INEOS Köln, C-572/16, EU:C:2018:100, 47 kohta).
44 Käsiteltävässä asiassa – kuten unionin tuomioistuimen käytettävissä olevasta asiakirja-aineistosta ilmenee – Curtea de Apel Ploiești (Ploieștin ylioikeus) katsoi tuomion nro 45/2016 mukaisesti, että Călinin toinen purkuvaatimus oli esitetty liian myöhään. Kyseisen tuomion mukaan purkuvaatimuksen esittämiselle asetettu määräaika oli kuukausi siitä, kun Călinille annettiin tiedoksi 15.5.2014 annettu tuomio, jonka purkamista vaadittiin.
45 Näin ollen on tarkistettava tällaisen määräajan, jonka päätyttyä yksityinen ei voi enää esittää unionin oikeuden vastaisesti annetun lainvoimaisen tuomioistuinratkaisun purkuvaatimusta, kohtuullisuus.
46 Tältä osin on todettava, että tällaisen lainvoimaisen tuomioistuinratkaisun purkuvaatimuksen, joka muodostaa lain nro 554/2004 21 §:n otsikon mukaan ”ylimääräisen” muutoksenhakukeinon, esittämiselle asetettua yhden kuukauden määräaikaa ei sinänsä voida arvostella.
47 Preklusiivinen määräaika purkuvaatimuksen esittämiselle on nimittäin kohtuullinen sikäli kuin yksityinen oikeussubjekti voi sen perusteella arvioida, onko olemassa perusteita vaatia lainvoimaisen tuomioistuinratkaisun purkamista, ja tarvittaessa laatia purkuvaatimuksen viimeksi mainittua vastaan. Tältä osin on todettava, että nyt käsiteltävässä asiassa ei ole väitetty, että tätä varten asetettu yhden kuukauden määräaika olisi kohtuuton (ks. analogisesti tuomio 6.10.2009, Asturcom Telecomunicaciones, C-40/08, EU:C:2009:615, 44 kohta).
48 Lisäksi on täsmennettävä, että pääasiassa kyseessä oleva purkuvaatimuksen esittämisen määräaika alkaa kulua siitä, kun kyseessä oleva lainvoimainen tuomioistuinratkaisu on annettu tiedoksi asianosaisille. Asianosaiset eivät näin ollen voi olla tilanteessa, jossa tämä määräaika on kulunut ilman, että he olisivat olleet tietoisia lainvoimaisesta tuomioistuinratkaisusta (ks. analogisesti tuomio 6.10.2009, Asturcom Telecomunicaciones, C-40/08, EU:C:2009:615, 45 kohta).
49 Näin ollen pääasiassa kyseessä olevan purkuvaatimuksen esittämisen määräajan pituus ei ole sellaisenaan sellainen, että sillä tehtäisiin lainvoimaisen tuomioistuinratkaisun purkamista koskevan vaatimuksen esittäminen käytännössä mahdottomaksi tai suhteettoman vaikeaksi.
50 Tämän määräajan soveltamista koskevien yksityiskohtaisten säännösten osalta on muistettava, että oikeusvarmuuden periaatteesta seuraa välttämättä luottamuksensuojan periaate, joka edellyttää yhtäältä, että lainsäädännön on oltava selvää ja täsmällistä, ja toisaalta, että yksityisten on voitava ennakoida lainsäädännön soveltamista (ks. vastaavasti tuomio 15.2.1996, Duff ym., C-63/93, EU:C:1996:51, 20 kohta; tuomio 10.9.2009, Plantanol, C-201/08, EU:C:2009:539, 46 kohta ja tuomio 11.6.2015, Berlington Hungary ym., C-98/14, EU:C:2015:386,77 kohta).
51 Ennakkoratkaisupyynnöstä ilmenee kuitenkin, että yhden kuukauden määräaika purkuvaatimuksen nostamiselle on vahvistettu tuomiossa nro 45/2016, jota Romanian tuomioistuimet ovat velvollisia noudattamaan siitä lähtien, kun se on julkaistu Monitorul Oficial al Românieissa. Kuten asianosaisten unionin tuomioistuimen kysymykseen esittämistä kirjallisista vastauksista ilmenee, vaikka kyseinen tuomio annettiin 12.12.2016, se julkaistiin Monitorul Oficial al Românieissa vasta 23.5.2017.
52 Tuomiota nro 45/2016 ei siis ollut vielä julkaistu Monitorul Oficial al Românieissa, kun Călin esitti 17.8.2016 toisen purkuvaatimuksen.
53 Ellei tarkistuksista, jotka ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen on toteutettava, muuta ilmene, on todettava, että kun nämä seikat otetaan huomioon, Curtea de Apel Ploiești sovelsi tuomiossa nro 45/2016 vahvistettua määräaikaa todetessaan, että Călin on esittänyt toisen purkuvaatimuksen liian myöhään, vaikka tätä tuomiota ei ollut vielä julkaistu. Unionin tuomioistuimen käytettävissä olevista tiedoista ei myöskään ilmene, että Romanian oikeudessa olisi sillä hetkellä, kun Călin esitti kyseisen purkuvaatimuksen, ollut olemassa sellainen toinen määräaika tällaisen purkuvaatimuksen esittämiselle, jonka olisi voitu katsoa olevan tämän tuomion 50 kohdassa mainitussa oikeuskäytännössä tarkoitetulla tavalla selvä, täsmällinen ja ennakoitavissa oleva.
54 Romanian hallitus kuitenkin totesi istunnossa, että ennen tuomion nro 45/2016 julkaisemista Monitorul Oficial al Românieissa Romanian tuomioistuimet sovelsivat toisistaan poikkeavia määräaikoja lain nro 554/2004 21 §:n 2 momenttiin perustuvien purkuvaatimusten esittämiselle, koska niillä ei ollut velvollisuutta soveltaa tiettyä määräaikaa.
55 Jos Romanian hallitus pyrkii tällä väitteellään perustelemaan tuomiossa nro 45/2016 esitetyn ratkaisun soveltamista jo ennen tuomion julkaisemista, on todettava, ettei tällainen käytäntö ollut luonteeltaan sellainen, että purkuvaatimuksen esittämisen määräaikaa koskeva sääntö olisi sen perusteella ollut selvä, täsmällinen ja ennakoitavissa oleva ja se näin ollen olisi edistänyt oikeusvarmuuden tavoitteen saavuttamista.
56 Koska ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin on lisäksi todennut, että sen seurauksena, että Curtea de Apel Ploiești sovelsi kyseistä määräaikaa, Călinille ei ollut mahdollista palauttaa unionin oikeuden vastaisesti kannettua veroa, koska Călinilla ei ollut mitään muuta kansallista menettelyllistä keinoa kyseisen veron palautuksen saamiseksi, on muistutettava, kuten julkisasiamies totesi ratkaisuehdotuksensa 103 kohdassa, että oikeusvoiman periaate ei estä tunnustamasta periaatetta, jonka mukaan valtio on vahingonkorvausvastuussa ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen kaltaisen asiaa ylimpänä oikeusasteena käsittelevän tuomioistuimen päätöksestä (tuomio 30.9.2003, Köbler, C-224/01, EU:C:2003:513, 40 kohta). Etenkään sen vuoksi, että unionin oikeudesta johtuvien oikeuksien loukkausta tällaisella tuomioistuinratkaisulla ei voida normaalisti enää poistaa, yksityisiltä ei näet voida riistää mahdollisuutta vedota valtion vahingonkorvausvastuuseen ja saada tätä kautta oikeuksilleen oikeussuojaa (tuomio 30.9.2003, Köbler, C-224/01, EU:C:2003:513, 34 kohta; tuomio 6.10.2015, Târșia, C-69/14, EU:C:2015:662, 40 kohta ja tuomio 24.10.2018, XC ym., C-234/17, EU:C:2018:853, 58 kohta).
57 Kysymykseen on edellä esitetyn perusteella vastattava seuraavasti:
– Unionin oikeutta, ja erityisesti vastaavuus- ja tehokkuusperiaatteita, on tulkittava siten, ettei se ole lähtökohtaisesti esteenä kansalliselle säännökselle – sellaisena kuin sitä on tulkittu kansallisen tuomioistuimen tuomiossa – jossa asetetaan unionin oikeuden vastaisen lainvoimaisen tuomioistuinratkaisun purkamista koskevan vaatimuksen esittämiselle yhden kuukauden preklusiivinen määräaika, joka alkaa kulua siitä, kun ratkaisu, jonka purkamista vaaditaan, on annettu tiedoksi.
– Tehokkuusperiaatetta, luettuna yhdessä oikeusvarmuuden periaatteen kanssa, on kuitenkin tulkittava siten, että se on pääasiassa kyseessä olevan kaltaisissa olosuhteissa esteenä sille, että kansallinen tuomioistuin soveltaa yhden kuukauden preklusiivista määräaikaa lainvoimaisen tuomioistuinratkaisun purkuvaatimuksen esittämiselle silloin, kun tätä purkuvaatimusta esitettäessä tuomiota, jossa tämä määräaika on vahvistettu, ei ole vielä julkaistu Monitorul Oficial al Românieissa.
1) Unionin oikeutta, ja erityisesti vastaavuus- ja tehokkuusperiaatteita, on tulkittava siten, ettei se ole lähtökohtaisesti esteenä kansalliselle säännökselle – sellaisena kuin sitä on tulkittu kansallisen tuomioistuimen tuomiossa – jossa asetetaan unionin oikeuden vastaisen lainvoimaisen tuomioistuinratkaisun purkamista koskevan vaatimuksen esittämiselle yhden kuukauden preklusiivinen määräaika, joka alkaa kulua siitä, kun ratkaisu, jonka purkamista vaaditaan, on annettu tiedoksi.
2) Tehokkuusperiaatetta, luettuna yhdessä oikeusvarmuuden periaatteen kanssa, on kuitenkin tulkittava siten, että se on pääasiassa kyseessä olevan kaltaisissa olosuhteissa esteenä sille, että kansallinen tuomioistuin soveltaa yhden kuukauden preklusiivista määräaikaa lainvoimaisen tuomioistuinratkaisun purkuvaatimuksen esittämiselle silloin, kun tätä purkuvaatimusta esitettäessä tuomiota, jossa tämä määräaika on vahvistettu, ei ole vielä julkaistu Monitorul Oficial al Românieissa.

matches: tuomioistuin tuomioistuin tuomioistuin tuomioistuin tuomioistuin tuomioistuin tuomioistuin tuomioistuin tuomioistuin tuomioistuin tuomioistuin tuomioistuin tuomioistuin tuomioistuin tuomioistuin tuomioistuin tuomioistuin tuomioistuin tuomioistuin tuomioistuin tuomioistuin tuomioistuin tuomioistuin


TyVM 9/2007 vp HE 140/2007 vp | Arkisto | Valiokuntamietinnöt | STUKlex
Kriisiaikainen palvelus
Siviilipalveluksen sisällöllinen kehittäminen
Siviilipalveluspaikkojen riittävyys ja asumiskustannusten korvaaminen
Kurinpitosäännökset
1. Siviilipalveluslaki
1. luku. Yleiset säännökset
3 §. Siviilipalveluksen sisältö.
9 §. Siviilipalveluspaikkahakemuksen käsittely ja siviilipalveluspaikkaoikeuden peruuttaminen.
15 §. Siviilipalveluspaikan määrääminen.
4. luku. Siviilipalvelushakemuksen käsittely erityisoloissa
18 §. Siviilipalvelukseen hakeminen erityisoloissa.
20 §. Lautakunnan asettaminen ja jäsenten kelpoisuusvaatimukset.
21 §. Siviilipalvelushakemuksen käsittely lautakunnassa.
6. luku. Siviilipalveluksen suorittaminen ja siviilipalveluksen päättyminen
35 §. Siviilipalvelusvelvollisten oikeuksien rajoittaminen. (Uusi)
38 §. Siviilipalvelusvelvollisen velvollisuudet.
43 §. Palvelusajan laskeminen.
45 §. Siviilipalvelusvelvollisten valvonta ja palvelustehtävien määrääminen.
9. luku. Ylimääräinen palvelus ja palvelus liikekannallepanon aikana
64 §. Ylimääräinen palvelus.
66 §. Ylimääräiseen palvelukseen ja liikekannallepanon aikaiseen palvelukseen sovellettavat säännökset.
67 §. Palvelukseen määräämättä jättäminen hakemuksesta yleisen edun vuoksi.
11. luku. Siviilipalvelusvelvollisuuden rikkominen
77 §. Siviilipalvelusrikos ylimääräisen palveluksen tai liikekannallepanon aikana.
13. luku. Muutoksenhaku
98 §. Muutoksenhaku asevelvollisten vakaumuksentutkintalautakunnan päätökseen.
5. Laki asevelvollisen kuoltua suoritettavasta taloudellisesta tuesta annetun lain 1 ja 2 §:n muuttamisesta
2 §. Tuen saamisen edellytykset.
Vastalauseen muutoehdotukset
TyVM 9/2007 vp HE 140/2007 vp
Hallituksen esitys siviilipalveluslaiksi ja eräiksi siihen liittyviksi laeiksi
TyVM 9/2007 vp - HE 140/2007 vp Hallituksen esitys siviilipalveluslaiksi ja eräiksi siihen liittyviksi laeiksi
Eduskunta on 7 päivänä marraskuuta 2007 lähettänyt työelämä- ja tasa-arvovaliokuntaan valmistelevasti käsiteltäväksi hallituksen esityksen siviilipalveluslaiksi ja eräiksi siihen liittyviksi laeiksi ( HE 140/2007 vp).
Valiokunta on käsitellyt esityksen yhteydessä lakialoitteen siviilipalveluslaiksi ja laeiksi eräiden siihen liittyvien lakien muuttamisesta (LA 117/2007 vp — Paavo Arhinmäki /vas), joka on lähetetty valiokuntaan 6 päivänä marraskuuta 2007.
Eduskunnan päätöksen mukaisesti perustuslakivaliokunta ja puolustusvaliokunta ovat antaneet asiasta lausuntonsa (PeVL 18/2007 vp, PuVL 4/2007 vp), jotka on otettu tämän mietinnön liitteiksi.
ylitarkastaja Inka Douglas , vanhempi hallitussihteeri Heidi Nummela , työministeriö
lainsäädäntöneuvos Arto Kosonen , ulkoasiainministeriö
sihteeri Jussi Aaltonen , tasa-arvoasiain neuvottelukunta, mies- ja mediajaosto
kaupunginlakimies Sami Sarvilinna , Helsingin kaupunki
varapuheenjohtaja Thomas Hackman , Amnesty International, Suomen osasto
lakiasiainsihteeri Juha Keltti , Aseistakieltäytyjäliitto ry
Valiokunta on käynyt tutustumassa Lapinjärven siviilipalveluskeskuksen toimintaan.
Siviilipalveluksesta kieltäytyminen ja siviilipalvelusrikos olisivat jatkossa erillisiä rikoksia. Siviilipalveluksesta kieltäytymisestä seuraisi aina ehdoton vankeusrangaistus, jonka määrä olisi puolet jäljellä olevasta palvelusajasta. Siviilipalvelusrikoksesta tuomittavan rangaistuksen määräämiseen sisältyisi harkintavaltaa, ja rangaistukset voisivat lieventyä.
Lakialoitteessa (LA 117/2007 vp ) ehdotetaan siviilipalveluksen suorittamisajaksi 240 vuorokautta eli 8 kuukautta, mikä vastaa keskimääräistä varusmiespalvelusaikaa. Siviilipalveluksesta kieltäytymisen osalta ehdotetaan tuomioistuimelle mahdollisuutta tuomita vankeusrangaistus ehdollisena. Vakaumuksen tutkintalautakunnan perustamisesta ehdotetaan luovuttavaksi.
Monet kansainväliset tahot ovat kritisoineet nykyisen siviilipalveluksen kestoa suhteessa varusmiespalvelukseen. Muun muassa YK:n ihmisoikeuskomitea, Euroopan neuvoston ihmisoikeusvaltuutettu ja Amnesty International ovat pitäneet siviilipalvelusaikaa rankaisevan pitkänä.
Valiokunta pitää tärkeänä, että siviilipalvelusaikaa ehdotetaan lakiehdotuksessa lyhennettäväksi 33 päivällä verrattuna nykyiseen tilanteeseen. Ehdotettu siviilipalvelusaika on sama kuin varusmiehen pisin palvelusaika eli 362 vuorokautta. Se jää kuitenkin edelleen selvästi pitemmäksi kuin varusmiesten keskimääräinen palvelusaika, joka on noin 8,7 kuukautta.
Perustuslakivaliokunta on lausunnossaan katsonut, että ehdotus siviilipalvelusajasta ei muodostu lakiehdotuksen käsittelyjärjestykseen vaikuttavaksi seikaksi, kun eri palvelusmuotoja arvioidaan palvelusmuotojen kokonaisrasittavuuteen liittyvien seikkojen valossa. Merkityksellisinä seikkoina on tällöin pidetty esimerkiksi palveluksen fyysistä ja psyykkistä rasittavuutta, palvelusajan pituutta, työ- ja koulutusajan menetystä, erottamista perheestä ja muusta totutusta ympäristöstä sekä palvelukseen sisältyviä asuinpaikan valinnan ja liikkumisvapauden rajoituksia. Myös puolustusvaliokunta on lausunnossaan vertaillut palvelusmuotojen kokonaisrasittavuutta muun muassa paikallaolovelvollisuuden sekä henkisen ja fyysisen rasittavuuden perusteella.
Ihmisoikeuksien toteutumisen kannalta ongelmallisena on pidetty sitä, että oikeus kieltäytyä aseista on ollut voimassa ainoastaan rauhan aikana. Lakiehdotuksen mukaan siviilipalvelus olisi mahdollinen myös poikkeusolojen aikana. Ylimääräistä palvelusta koskevan päätöksen ja liikekannallepanon aikana siviilipalveluskeskus määräisi siviilipalvelusvelvolliset pelastus- ja väestönsuojeluviranomaisia avustaviin tehtäviin.
Valiokunta pitää uudistusta tärkeänä. Se selkiyttää siviilipalveluksen suorittaneiden asemaa kriisioloissa. Omantunnon vapauden ja vakaumuksen suojan kannalta on tärkeää, että siviilipalvelusvelvollisten sijoittamisesta päättää kriisiaikoinakin siviilipalveluskeskus.
Lakiehdotuksen mukaan kriisiaikoina siviilipalvelukseen hakeutuvien vakaumus tutkittaisiin valtioneuvoston asettamassa vakaumuksen tutkintalautakunnassa. Valiokunnan suorittamassa asiantuntijakuulemisessa ja perustuslakivaliokunnan lausunnossa on esitetty epäilyjä mahdollisuuksista tutkia objektiivisin perustein ja luotettavasti henkilön vakaumusta tai sen aitoutta. Valiokunta ehdottaa perustuslakivaliokunnan lausunnon mukaisesti lakiehdotukseen lisättäväksi säännökset muutoksenhausta tutkintalautakunnan päätökseen. Valiokunta pitää sinänsä perusteltuna, että kriisioloissa siviilipalvelukseen pääseminen edellyttää vakaumuksen tutkintaa. Valiokunta korostaa kuitenkin, että vakaumuksen tutkintalautakunnan työssä tulee huomiota kiinnittää siihen, että henkilön kyvyttömyys verbaalisesti kuvata vakaumuksensa laatua ja syvyyttä ei saisi vaikuttaa arvioinnin lopputulokseen.
Siviilipalveluksen peruskoulutusjakson aikana annettavaa koulutusta tiivistetään ja sen sisältöä kehitetään niin, että pelastustoiminnan ja väestönsuojelun sekä yleisten kansalaisvalmiuksien osuutta koulutuksessa lisätään. Tarkoitus on, että siviilipalvelusvelvolliset voivat yhteisen alkuopetuksen jälkeen valita yhden kolmesta suuntautumisvaihtoehdosta, joita ovat pelastustoimi ja väestönsuojelu, ympäristön- ja kulttuuriomaisuuden suojelu sekä yleissivistys ja kansalaisvalmiudet.
Valiokunta pitää peruskoulutuksen uudistusta onnistuneena. Koulutus antaa siviilipalvelusmiehille hyödyllisiä tietoja ja valmiuksia, laajentaa heidän käsitystään itsestä ja yhteiskunnasta sekä auttaa heitä oman maailmankuvansa rakentamisessa. Suuntautumisvaihtoehdoissa annettava erikoistumiskoulutus lisää siviilipalvelusmiesten valmiuksia auttaa erilaisissa onnettomuuksissa, luonnonmullistuksissa ja muissa kriisitilanteissa.
Työasiainvaliokunta on tämän esityksen hyväksymisen yhteydessä kumottavasta siviilipalveluslaista antamassaan lausunnossa (TyVL 3/1991 vp) ehdottanut, että mahdollisuudet ottaa käyttöön esimerkiksi Tanskan mallin mukainen järjestelmä siviilipalvelun suorittamiseksi ulkomailla selvitettäisiin. Valiokunta toteaa tyydytyksellä, että lakiehdotuksessa ehdotetaan siviilipalvelusvelvolliselle mahdollisuutta enintään kahden kuukauden mittaiseen ulkomaanpalveluun. Muutos on tarpeellinen ja tarkoituksenmukainen. Se parantaa mahdollisuuksia siviilipalvelusvelvollisten käyttämiseen kehitysyhteistyötehtävissä. Valiokunta pitää tärkeänä, että uudistuksen toimivuutta seurataan.
Eräs siviilipalvelukseen liittyvä ongelma on jo pitkään ollut palveluspaikkojen vähyys. Palveluspaikattomien määrä vaihtelee 30—80 palvelusvelvollisen välillä keskiarvon ollessa noin 55 palveluspaikatonta. Merkittävä syy palveluspaikkojen vähyyteen on siviilipalvelusmiehestä siviilipalveluspaikalle aiheutuva taloudellinen rasite. Palveluspaikan tulee vastata siviilipalvelusvelvollisen ylläpidosta, ja asumiskustannukset muodostavat usein valtaosan syntyvistä kustannuksista.
Valiokunta pitää tärkeänä, että lakiehdotukseen sisältyy ehdotus majoituskustannusten osittaisesta korvaamisesta palveluspaikalle. Tämä saattaa osaltaan ratkaista palveluspaikkaongelmaa ja madaltaa kynnystä ryhtyä palveluspaikaksi.
Valiokunta kiinnittää kuitenkin huomiota siihen, että etenkin pääkaupunkiseudulla ja suurissa kasvukeskuksissa esitetty korvaus voi osoittautua riittämättömäksi rohkaisemaan kuntia ja muita mahdollisia siviilipalveluspaikkoja tarjoamaan lisää palveluspaikkoja siviilipalvelusvelvollisille. Palveluspaikan hakeminen ja odottaminen aiheuttaa siviilipalvelusvelvolliselle usein opintojen ja töihin pääsyn ylimääräistä viivästymistä, mikä on ristiriidassa hallituksen tavoitteena olevan opintojen nopeuttamisen ja töihin menon aikaistamisen kanssa. Myös siviilipalvelusmiesten sijoittaminen työpalveluun Lapinjärven siviilipalveluskeskukseen ilman, että heille voidaan siellä osoittaa mielekkäitä työtehtäviä, on niin siviilipalvelusvelvollisten kuin yhteiskunnankin kannalta epätarkoituksenmukaista ja aiheuttaa valtiolle turhia kustannuksia.
Valiokunta pitää välttämättömänä, että hallitus tarkoin seuraa asumiskustannusten korvaamiseen tarkoitettujen määrärahojen riittävyyttä ja uudistuksen vaikutuksia siviilipalveluspaikkojen määrään ja ryhtyy tarvittaessa toimiin asumiskustannusten korvaustason nostamiseksi.
Valiokunta katsoo, että siviilipalveluksesta kieltäytymisen ja siviilipalvelusrikoksen eriyttäminen itsenäisiksi rikoksiksi on hyvin perusteltua. Myös kurinpitoasioiden käsittelyn keskittäminen siviilipalveluskeskukseen on tärkeä uudistus.
Voimassa olevan lain aikana kurinpito on ollut palveluspaikan tehtävänä. Käytännössä tämä on johtanut siihen, että siviilipalvelusvelvollisten osalta ei ole voitu taata yhtenäistä menettelyä kurinpitoasioissa, koska palveluspaikkojen osaaminen kurinpitoasioissa ja kynnys ryhtyä kurinpitotoimiin on vaihdellut. Kurinpitoasioiden käsittelyn ja rikosilmoitusten teon keskittäminen siviilipalveluskeskuksen tehtäväksi lisää siviilipalvelusvelvollisten oikeusturvaa ja tasapuolista kohtelua kurinpitoasioissa.
Perustuslakivaliokunta on lausunnossaan pitänyt siviilipalvelusrikoksen rangaistussääntelyä varsin ankarana, kun otetaan huomioon, että kysymys ei ole siviilipalveluksesta kieltäytymisestä. Vankeusrangaistusta siviilipalvelusrikoksesta ei lakiehdotuksen 80 §:n 1 momentin mukaan saa määrätä ehdolliseksi eikä sen sijasta saa määrätä yhdyskuntapalvelua. Vankeuteen tuomitaan ajaksi, joka vastaa enintään puolta palvelusvelvollisen jäljellä olevasta palvelusajasta. Valiokunta yhtyy perustuslakivaliokunnan näkemykseen rangaistussääntelyn ankaruudesta ja pitää tärkeänä, että selvitetään, voitaisiinko ehdoton vankeusrangaistus korvata jollakin tarkoituksenmukaisemmalla seuraamuksella.
Perustuslakivaliokunnan lausunnon mukaan rangaistus on mitattava niin, että se on oikeudenmukaisessa suhteessa rikoksen vahingollisuuteen ja vaarallisuuteen, teon vaikuttimiin sekä rikoksesta ilmenevään tekijän syyllisyyteen. Työelämä- ja tasa-arvovaliokunta yhtyy perustuslakivaliokunnan vaatimuksiin rangaistusten oikeasuhtaisuuden turvaamisesta.
Lakiehdotuksessa esitetään isyysvapaaseen kuuden päivän pidennystä, joka vastaa asevelvollisuuslain puolelle ehdotettua muutosta. Näin ollen isyysvapaa pitenee nykyisestä kuudesta päivästä 12 päivään.
Aktiivisen isyyden tukeminen on koko yhteiskunnan tehtävä. Isiä pyritään eri tavoin kannustamaan vanhemmuuteen liittyvien velvollisuuksien jakamiseen tasa-arvoisesti äitien kanssa. Tässä tarkoituksessa myös isyysvapaan kesto ja isyysrahan määrä ovat toistuvasti olleet keskustelun kohteena. Sairausvakuutuslain mukaan isyysrahaa maksetaan äitiys- ja vanhempainrahakauden aikana enintään 18 päivältä. Pääministeri Matti Vanhasen II hallituksen ohjelmassa luvataan pidentää isyysvapaata 2 viikolla siten, että uudistus toteutetaan vuoden 2010 budjetissa.
Valiokunta katsoo, että lapsen hoitoon liittyvien valmiuksien hankkiminen on tärkeää kansalaiskasvatusta niin varusmiehille kuin siviilipalvelusmiehillekin ja heidän tulisi olla mahdollista pitää yhtä pitkä isyysvapaa lapsen syntymän yhteydessä kuin muidenkin isien. Valiokunta pitää tärkeänä, että mahdollisuudet isyysvapaan pidentämiseksi 18 päivään selvitetään mahdollisimman pian. Isyysvapaan edelleen pidentyessä hallituksen ohjelman mukaisesti tulee huolehtia, että vastaavat muutokset tehdään myös asevelvollisuuslakiin ja siviilipalveluslakiin.
Samalla valiokunta kiinnittää huomiota siihen, että erilaiset perhemuodot tulisi saattaa samanarvoiseen asemaan vanhemmuuteen liittyvissä tilanteissa. Perhemuotojen monimuotoisuuden vuoksi oikeuden määrittävänä kriteerinä ei saisi olla biologinen vanhemmuus, vaan perheeseen syntyvä tai adoptoitava lapsi.
Puolustusvaliokunta on asevelvollisuuslaista antamassaan mietinnössä (PuVM 1/2007 vp ) pitänyt isyyden tukemisessa tärkeinä lakiehdotuksen säännöksiä henkilökohtaisesta lomasta ja painavista henkilökohtaisista syistä myönnettävästä lomasta. Työelämä- ja tasa-arvovaliokunta toteaa, että myös siviilipalvelusvelvollisten kohdalla tulee isyyttä tukea vastaavalla tavalla siviilipalveluslakiehdotuksen mukaisia henkilökohtaisia lomia myöntämällä.
Valiokunta korostaa varusmies- ja siviilipalveluksen merkitystä kansalaiskasvatusinstituutioina, jotka tavoittavat lähes koko nuorten miesten ikäluokan. Valiokunta painottaa tasa-arvokasvatuksen tärkeyttä ja katsoo, että tasa-arvo- ja sukupuolinäkökulman huomioivaa koulutusta tulee lisätä niin varusmiehille kuin siviilipalvelusvelvollisillekin annettavassa koulutuksessa.
Laki eräiden tehtävien siirtämisestä työ- ja elinkeinoministeriöön tulee voimaan 1.1.2008. Valiokunta ehdottaa työministeriötä koskevat säännökset muutettaviksi työ- ja elinkeinoministeriötä koskeviksi.
Valiokunta ehdottaa 1. lakiehdotukseen lisättäväksi kaksi uutta pykälää. Valiokunta ehdottaa lakiehdotuksiin tehtäväksi tästä johtuvat muutokset viittaussäännösten pykälänumeroihin.
Pykälään ehdotetaan lisättäväksi uusi 2 momentti, jossa säännellään siviilipalvelukseen kuuluvan työpalvelun sisällöstä. Muutos perustuu perustuslakivaliokunnan lausuntoon, jonka mukaan 3 §:ää on syytä täydentää esityksen tarkoitusta vastaavilla, työpalvelun sisältöä esimerkinomaisesti luonnehtivilla maininnoilla.
Perustuslakivaliokunta on lausunnossaan korostanut, että palveluspaikalla ei lakiehdotuksen mukaan ole toimivaltaa määrätä kurinpitorangaistusta, ja pitänyt jossain määrin harhaanjohtavina lakiehdotuksen 9 ja 44 (45) §:n mainintoja henkilöstä, jonka tehtävänä on muun ohella vastata kurinpidosta palveluspaikalla. Perustuslakivaliokunnan kannan mukaisesti pykälän 1 momenttia ehdotetaan tältä osin muutettavaksi.
Perustuslakivaliokunnan lausunnossa on kiinnitetty huomiota siihen, että valtioneuvoston asetuksella säädetään 11 §:n mukaan tarkemmin muun ohella siviilipalveluskeskuksen henkilökunnasta ja henkilöstön kelpoisuusvaatimuksista, vaikka lakiehdotuksessa ei ole lainkaan säännöksiä keskuksen henkilökunnasta eikä henkilöstön kelpoisuusvaatimuksista. Valtuus lakia "tarkempien" säännösten antamiseen ei näiltä osin ole kielellisesti asianmukainen. Työelämä- ja tasa-arvovaliokunta ehdottaa säännöksen jakamista kahteen momenttiin niin, että tarkemmin säätäminen asetuksella koskee vain siviilipalveluspaikkahakemuksen käsittelyä, josta lakiehdotuksen 9 §:ssä on säännöksiä.
Perustuslakivaliokunta on lausunnossaan pitänyt perusoikeuksien ja hyvän hallinnon vaatimusten näkökulmasta tärkeänä lakiehdotuksen täydentämistä säännöksellä, jonka mukaan siviilipalveluspaikaksi voidaan määrätä 8 §:n 2 momentin 3 ja 4 kohdassa tarkoitettu uskonnollinen yhdyskunta tai sen seurakunta taikka yksityisoikeudellinen yhteisö, yhdistys tai säätiö vain siviilipalvelusvelvollisen suostumuksella. Työelämä- ja tasa-arvovaliokunta ehdottaa tätä tarkoittavan säännöksen lisäämistä 1 momenttiin.
Perustuslakivaliokunnan lausunnossa on kiinnitetty huomiota siihen, että esityksen perustelujen mukaan tutkintalautakunta käsittelee uutena hakemuksena 18 §:n 2 momentissa tarkoitetun, siviilipalvelukseen jo hyväksytyn asevelvollisen antaman selvityksen vakaumuksestaan. Tämä ei kuitenkaan käy ilmi lakiehdotuksen 4 luvun säännöksistä. Tämän vuoksi pykälään ehdotetaan lisättäväksi uusi 3 momentti, jossa säädetään pykälän 2 momentissa tarkoitetun selvityksen käsittelemisestä uutena hakemuksena ja vakaumuksentutkintalautakunnan antaman päätöksen vaikutuksista aiemmin annettuun päätökseen siviilipalvelukseen hyväksymisestä.
Perustuslakivaliokunnan lausunnossa esitetyn perusteella pykälän 3 momenttia ehdotetaan täydennettäväksi päätöksentekoa koskevalla enemmistösäännöksellä, jonka mukaan lautakunnan kokouksessa läsnäolevien jäsenten enemmistö ei saa olla siviilipalvelusviranomaisen ja puolustushallinnon edustajia. Pykälän 4 momenttiin ehdotetaan lautakunnan riippumattomuuden vahvistamiseksi lisättäväksi maininta lautakunnan jäsenten virassapysymisoikeudesta.
Muutoksenhakukieltoa koskeva 5 momentti ehdotetaan poistettavaksi perustuslakivaliokunnan lausunnossa esitetyillä perusteilla. Säännökseen ehdotetaan otettavaksi viittaussäännös 98 §:ään, jossa muutoksenhakuoikeudesta säädetään.
5 Perustuslakivaliokunnan lausunnossa esitetyillä perusteilla valiokunta ehdottaa lakiehdotukseen lisättäväksi uuden 35 §:n, jossa säädetään siviilipalvelusvelvollisen oikeuksien rajoittamisen yleisistä periaatteista. Säännöksen mukaan siviilipalvelusvelvollisen oikeuksia ei saa siviilipalveluslain nojalla rajoittaa enempää kuin palvelusvelvollisuuden suorittaminen sekä siviilipalvelusvelvollisten ja muiden henkilöiden turvallisuus välttämättä vaativat.
Perustuslakivaliokunnan lausunnossa kiinnitetään huomiota siihen, että pykälän säännökset siviilipalvelusvelvollisen palvelusvelvollisuuden sisällöstä ovat kovin yleispiirteisiä. Perustuslakivaliokunnan lausunnon mukaan pykälää on tarpeen täydentää maininnoilla palvelusvelvollisuuden ulottamisesta vain sellaisiin työnjohdollisiin määräyksiin, jotka annetaan lakiin perustuvan toimivallan nojalla. Valiokunta ehdottaa pykälään tätä tarkoittavaa täsmennystä.
Lakiehdotuksen 8 §:n 4 momentin mukaan siviilipalvelusasioita käsittelevä siviilipalveluskeskuksen ja siviilipalveluspaikan henkilöstö toimivat virkavastuulla hoitaessaan siviilipalveluslain mukaisia tehtäviä. Toimivalta siviilipalvelusvelvollisen palvelustehtävien määräämiseen siviilipalveluspaikassa kuuluu 45 §:n mukaiselle vastuuhenkilölle tai hänen määräämälleen.
Pykälän 2 momentin 2 kohdan mukaan palvelusaikaan ei lasketa päiviä, jotka siviilipalvelusvelvollinen on ollut 40 §:n 2 momentissa tarkoitetulla henkilökohtaisista syistä annetulla lomalla. Näin ollen 40 §:n 1 momentin nojalla myönnetyt lomat lasketaan palvelusaikaan. Hallituksen esityksessä 40 §:n perusteluissa oleva kannanotto, joka on ristiriidassa 43 §:n 2 momentin sisällön kanssa, tulee näin ollen poistaa.
Viitaten edellä 9 §:n kohdalla esitettyihin perusteluihin valiokunta ehdottaa 1 momentista poistettavaksi viittauksen kurinpidosta vastaavaan henkilöön.
Perustuslakivaliokunnan lausunnossa esitetyillä perusteilla valiokunta ehdottaa 2 momentin säännöstä täsmennettäväksi. Vastaava täsmennys ehdotetaan tehtäväksi 65 §:n 1 momenttiin.
Perustuslakivaliokunnan lausunnossa esitetyillä perusteilla valiokunta ehdottaa 2 momentin valtuutussäännökset poistettaviksi. Näin ollen ylimääräisen palveluksen ja liikekannallepanon aikana ei olisi mahdollista säätää poikkeuksia lain säännöksistä valtioneuvoston asetuksella. Muutoksen jälkeen säännös vastaa sisällöltään puolustusvaliokunnan asevelvollisuuslain 90 §:ään esittämää tarkennusta.
Puolustusvaliokunta on mietinnössään asevelvollisuuslaista ehdottanut asevelvollisuuslakiin lisättäväksi säännöksen, jonka mukaan kansanedustaja, valtioneuvoston jäsen tai Euroopan parlamentin jäsen jätetään kutsumatta ylimääräiseen palvelukseen tai liikekannallepanon aikaiseen palvelukseen. Valiokunta ehdottaa vastaavan säännöksen lisäämistä siviilipalveluslakiin 67 §:n uudeksi 2 momentiksi.
Perustuslakivaliokunnan lausunnossa esitetyillä perusteilla valiokunta ehdottaa säännökseen lisättäväksi vaatimuksen, jonka mukaan laiminlyönnin tulee olla olennainen.
Perustuslakivaliokunnan lausunnossa esitetyillä perusteilla valiokunta ehdottaa lakiehdotukseen lisättäväksi uuden 98 §:n, johon ehdotetaan otettavaksi muutoksenhakua vakaumuksentutkintalautakunnan päätökseen koskevat säännökset.
Pykälän 1 momentin mukaan vakaumuksentutkintalautakunnan antamaan päätökseen voi hakea muutosta Helsingin hallinto-oikeudelta. Asian laadun ja erityisolosuhteiden vuoksi muutoksenhaku on tarpeen keskittää yhteen hallinto-oikeuteen.Valitusajan tulee olla lyhyt, jotta palvelusvelvolliset voidaan sijoittaa tehtäviinsä viivytyksettä. Säännöksessä valitusajaksi ehdotetaan 14 vuorokautta päätöksen tiedoksisaannista.
Pykälän 2 momentissa säädetään valituskirjelmän toimittamisesta hallinto-oikeuteen. Palvelusvelvollisten nopean tehtäviin sijoittamisen vuoksi hallinto-oikeuden tulee käsitellä valitus kiireellisenä. Valitus ei estä päätöksen täytäntöönpanoa, ellei valitusviranomainen toisin määrää.
Pykälän 3 momentin mukaan hallinto-oikeuden päätökseen voi hakea muutosta, jos korkein hallinto-oikeus myöntää valitusluvan.
Saadun selvityksen mukaan lainsäädännössä ei enää käytetä termiä vapaaehtoinen harjoitus, joten tätä koskeva maininta ehdotetaan tarpeettomana poistettavaksi säännöksestä.
Valiokunta ehdottaa siviilipalveluslain hyväksyttäväksi hallituksen esittämän lakiehdotuksen pohjalta. Valiokunnan kannasta seuraa, että lakialoite LA 117/2007 vp ehdotetaan hylättäväksi.
että hallituksen esitykseen sisältyvät 2., 4. ja 7.—15. lakiehdotus hyväksytään muuttamattomina,
että hallituksen esitykseen sisältyvät 1., 3., 5. ja 6. lakiehdotus hyväksytään muutettuina (Valiokunnan muutosehdotukset) ja
että lakialoite LA 117/2007 vp hylätään.
Työpalvelu suoritetaan lähinnä sosiaali- ja terveydenhuollon, opetus- ja kulttuuritoimen, pelastustoimen, väestönsuojelun tai ympäristönsuojelun tehtävissä. (Uusi 2 mom.)
Työ-ja elinkeinoministeriö ja siviilipalvelusasiain neuvottelukunta
Työ- ja elinkeinoministeriö johtaa, ohjaa ja kehittää siviilipalvelusta.
Työ- ja elinkeinoministeriön apuna siviilipalveluksen kehittämisessä ja suunnittelussa toimii valtioneuvoston asettama siviilipalvelusasiain neuvottelukunta. Neuvottelukunnan toimikaudesta, kokoonpanosta ja tarkemmista tehtävistä säädetään valtioneuvoston asetuksella.
Siviilipalveluskeskuksena toimii Lapinjärven koulutuskeskus viranomaisasemassa työ- ja elinkeinoministeriön alaisuudessa.
Työ- ja elinkeinoministeriö korvaa siviilipalveluskeskukselle sen toiminnasta aiheutuvat kustannukset sopimuksen mukaan.
Siviilipalvelusvelvollisten sijoitusvelvollisuus
Ilman siviilipalveluspaikkaa jäävien siviilipalvelusvelvollisten määrän ylittäessä siviilipalveluskeskuksen majoitus- ja työhönsijoitusresurssit valtioneuvoston on määrättävä viipymättä työ- ja elinkeinoministeriön esittelystä eri ministeriöiden hallinnonaloille siviilipalvelukseen sijoitettavien siviilipalvelusvelvollisten vähimmäislukumäärä.
Siviilipalveluspaikkahakemuksen käsittelystä (poist.) säädetään tarkemmin valtioneuvoston asetuksella.
Siviilipalveluskeskuksen henkilökunnasta ja henkilöstön kelpoisuusvaatimuksista säädetään valtioneuvoston asetuksella. (Uusi 2 mom.)
Siviilipalvelusvelvollisuuden alkaminen ja siviilipalveluspaikan määräytyminen
Hakemus siviilipalvelukseen on toimitettava kutsunnassa kutsuntalautakunnalle, asevelvollisen ollessa palveluksessa joukko-osaston komentajalle ja muulloin siviilipalveluskeskukselle tai puolustusvoimien aluetoimistolle. Hakemus on tehtävä työ- ja elinkeinoministeriön vahvistamalle lomakkeelle, ja siinä on annettava vakuutus 1 §:ssä tarkoitetuista vakaumukseen perustuvista syistä. Hakemus on allekirjoitettava.
Asevelvollisuuslain tai naisten vapaaehtoisesta asepalveluksesta annetun lain mukaisen palveluksen suorittaneen siviilipalvelusvelvollisen asemasta 64 §:ssä tarkoitetun ylimääräistä palvelusta koskevan päätöksen ja 65 §:ssä tarkoitetun liikekannallepanon aikana säädetään 18, 64 ja 65 §:ssä.
Siviilipalveluspaikan määrääminen
Siviilipalveluskeskus määrää siviilipalveluspaikan, jossa siviilipalvelusvelvollinen suorittaa työpalvelun. Ennen työpalvelumääräyksen antamista siviilipalvelusvelvollista ja siviilipalveluspaikkaa on kuultava. Siviilipalvelusvelvollinen voidaan määrätä työpalveluun 8 §:n 2 momentin 3 tai 4 kohdassa tarkoitettuun siviilipalveluspaikkaan ainoastaan hänen antamansa nimenomaisen suostumuksen perusteella.
Siviilipalvelushakemuksen käsittely erityisoloissa
Asevelvollisen vakaumuksentutkintalautakunnalle antama selvitys vakaumuksesta käsitellään 2 momentissa tarkoitetussa tilanteessa uutena siviilipalvelushakemuksena niiden asevelvollisten osalta, jotka on jo hyväksytty siviilipalvelukseen. Vakaumuksentutkintalautakunnan antama päätös poistaa samalla asevelvolliselle aiemmin annetun siviilipalvelushakemusta koskevan päätöksen. (Uusi 3 mom.)
Asevelvollisten vakaumuksentutkintalautakunta
Työ- ja elinkeinoministeriön yhteydessä toimii asevelvollisuuslain 83 ja 86 §:ssä tarkoitetun ylimääräistä palvelusta koskevan päätöksen tai liikekannallepanon aikana yksi tai useampi vakaumuksentutkintalautakunta.
Lautakunnan asettaminen ja jäsenten kelpoisuusvaatimukset
Lautakunnassa tulee olla puolustushallinnon, siviilipalvelusviranomaisen ja oikeushallinnon edustus. Puheenjohtajan ja varapuheenjohtajana toimivan lakimiesjäsenen tulee olla tuomarinvirkaan oikeuttavan tutkinnon suorittaneita ja tuomarin tehtäviin perehtyneitä. Puheenjohtajan ja varapuheenjohtajana toimivan lakimiesjäsenen sekä lakimiessihteerin tulee edustaa asevelvollisuus- ja siviilipalvelusviranomaisista riippumatonta tahoa. Lautakunta on päätösvaltainen, kun puheenjohtaja tai varapuheenjohtaja, lakimiessihteeri ja vähintään puolet muista jäsenistä on paikalla. Läsnäolevien jäsenten enemmistö ei saa olla siviilipalvelusviranomaisen ja puolustushallinnon edustajia.
Lautakunnan jäsenet toimivat tuomarin vastuulla. Lautakunnan puheenjohtajalla, varapuheenjohtajalla ja jäsenillä on näissä tehtävissään tuomariin verrattava virassapysymisoikeus.
Siviilipalvelushakemuksen käsittely lautakunnassa
Muutoksenhausta lautakunnan antamaan päätökseen säädetään 98 §:ssä.
Palveluskelpoisuus, vapauttaminen ja lykkäys siviilipalveluksen suorittamisesta
Palveluskelpoisuus määritellään niiden tietojen perusteella, jotka siviilipalvelusvelvollisesta, hänen terveydentilastaan sekä hänen fyysisestä ja henkisestä suorituskyvystään saadaan:
3) 93 §:ssä tarkoitetuilta tahoilta.
24—34 §
Siviilipalveluksen suorittaminen ja siviilipalveluksen päättyminen
Siviilipalvelusvelvollisten oikeuksien rajoittaminen
Siviilipalvelusvelvollisen oikeuksia ei saa tämän lain nojalla rajoittaa enempää kuin palvelusvelvollisuuden suorittaminen sekä siviilipalvelusvelvollisten ja muiden henkilöiden turvallisuus välttämättä vaativat.
36 (35) ja 37 (36) §
Siviilipalvelusvelvollisen velvollisuudet
Siviilipalvelusvelvollisen tulee suorittaa tunnollisesti hänelle tämän lain nojalla määrätyt palvelustehtävät siviilipalveluspaikan osoittamassa työpisteessä sekä noudattaa siviilipalveluskeskuksen ja siviilipalveluspaikan lain mukaan antamia työnjohdollisia määräyksiä.
Siviilipalveluspaikka päättää loman antamisesta ja loman ajankohdasta. Edellä 2 momentissa tarkoitetun loman myöntää kuitenkin siviilipalveluspaikan 45 §:ssä tarkoitettu vastuuhenkilö.
41 (40) ja 42 (41) §
Palvelusaikaan ei lasketa päiviä, jotka siviilipalvelusvelvollinen on:
2) 40 §:n 2 momentissa tarkoitetulla henkilökohtaisista syistä annetulla lomalla;
Siviilipalvelusvelvollisten valvonta ja palvelustehtävien määrääminen
Siviilipalveluspaikalla on oltava siviilipalvelusvelvollisten valvonnasta (poist.) vastaava vastuuhenkilö. Siviilipalveluspaikka on velvollinen välittömästi ilmoittamaan siviilipalveluskeskukselle, jos vastuuhenkilö vaihtuu sekä uuden vastuuhenkilön yhteystiedot.
Siviilipalvelusvelvollisen ylläpito ja etuudet
46—49 (45—48) §
Täydennyspalvelusta, ylimääräistä palvelusta ja liikekannallepanon aikaista palvelusta suorittavan päiväraha sekä palkka
Täydennyspalveluksessa, ylimääräisessä palveluksessa ja liikekannallepanon aikaisessa palveluksessa olevalla on oikeus 48 §:ssä säädetyn päivärahan lisäksi palkkaan, jonka määrä on sama kuin reservin kertausharjoituksiin kutsutulle asevelvolliselle palvelusajalta suoritettava miehistön reserviläispalkka.
Mitä 48 §:n 3 momentissa säädetään päivärahan menettämisestä, koskee vastaavasti myös 1 momentissa tarkoitettua palkkaa.
Työmatkakustannusten korvaamisesta säädetään tarkemmin työ- ja elinkeinoministeriön asetuksella.
Palvelusmatkojen korvaaminen
Matkakustannusten korvaamisesta ja siihen liittyvistä menettelyistä säädetään tarkemmin työ- ja elinkeinoministeriön asetuksella.
Maksuttomat lomamatkat
Työ- ja elinkeinoministeriön asetuksella säädetään tarkemmin maksuttomien lomamatkojen määrästä ja matkakustannusten korvaamisesta ottaen huomioon asevelvollisuuslain mukaista palvelusta suorittavien lomamatkojen lukumäärät.
54—56 (53—55)§
Siviilipalveluksen järjestämisestä aiheutuvat ennakoimattomat kustannukset
Työ- ja elinkeinoministeriö voi kirjallisen hakemuksen perusteella korvata siviilipalveluspaikalle siviilipalveluksen järjestämisestä aiheutuneita poikkeuksellisia ja ennakoimattomia kustannuksia, jos niitä voidaan pitää siviilipalveluspaikan taloudellisiin edellytyksiin nähden kohtuuttomina.
58—61 (57—60) §
Lomat täydennyspalveluksen aikana
Siviilipalveluskeskus voi myöntää täydennyspalvelusta suorittavalle vain 40 §:n 1 momentissa tarkoitettua isyysvapaata ja 2 momentissa tarkoitettua lomaa painavasta henkilökohtaisesta syystä. Siviilipalvelusvelvollisella ei ole täydennyspalveluksen aikana oikeutta tämän lain 40 §:n 1 momentissa tarkoitettuun kuntoisuuslomaan ja henkilökohtaiseen lomaan.
Täydennyspalvelukseen sovellettavat muut säännökset
Jos 58—62 §:ssä ei toisin säädetä, täydennyspalvelukseen sovelletaan siviilipalvelusvelvollista ja palveluksen suorittamista koskevia säännöksiä.
Täydennyspalvelukseen ei kuitenkaan sovelleta 14 §:n 1 ja 2 momenttia, 31—33 §:ää, 39 §:n 1 momenttia eikä 41 §:ää.
Ylimääräinen palvelus
Tasavallan presidentti voi päättää normaaliolojen vakavassa häiriötilanteessa tai poikkeusoloissa valtioneuvoston esityksestä, että siviilipalveluskeskus voi määrätä siviilivarantoon kuuluvia siviilipalvelusvelvollisia ylimääräiseen palvelukseen.
Siviilipalveluskeskus määrää liikekannallepanotilanteessa 4 momentissa tarkoitettujen viranomaisten käyttöön niiden pyynnöstä tarpeelliseksi katsomansa määrän siviilipalvelusvelvollisia, joita ei ole 67 §:n 1 ja 2 momentin mukaisesti vapautettu palveluksesta tai varattu terveydenhuollon ammattihenkilöstöä poikkeusoloissa koskevan varausjärjestelmän puitteissa terveydenhuollon tehtäviin taikka määrätty valmiuslain (1080/1991) mukaisesti suorittamaan yleistä työvelvollisuutta tai terveydenhuollon työvelvollisuutta.
Ylimääräiseen palvelukseen ja liikekannallepanon aikaiseen palvelukseen sovelletaan 23—26 ja 35—38 §:n, 39 §:n 2 ja 3 momentin sekä 42, 43 §:n sekä 44 §:n 1 momentin 4 kohdan ja 2 momentin säännöksiä palveluksen järjestämisestä.
Palvelukseen määräämättä jättäminen hakemuksesta yleisen edun vuoksi
Ylimääräiseen palvelukseen ja liikekannallepanon aikaiseen palvelukseen jätetään kutsumatta myös siviilipalvelusvelvollinen, joka toimii 31 §:n 3 momentissa tarkoitetussa tehtävässä. (Uusi 2 mom.)
Työ- ja elinkeinoministeriön asetuksella voidaan säätää tarkemmin 1 momentissa tarkoitetusta hakemusmenettelystä.
68 ( 67) §
Palvelusrikkomus
Siviilipalvelusvelvollinen, joka laiminlyö 38 §:ssä tarkoitetut palvelustehtävien suorittamiseen liittyvät velvoitteensa tai toimii muutoin vastoin palvelusvelvoitteitaan, voidaan määrätä kurinpitorangaistukseen siten kuin tässä laissa säädetään. Siviilipalveluspaikan 45 §:ssä tarkoitetun vastuuhenkilön tulee tehdä palvelusrikkomuksesta tiedon saatuaan siviilipalveluskeskukselle kirjallinen palvelusrikkomusilmoitus, ellei asiaa sen vähäisen merkityksen vuoksi jätetä sillensä tai suullisen huomautuksen varaan.
69—71 (68—70) §
72— 74 (71—73) §
Siviilipalvelusvelvollinen, joka hänelle määrätystä kurinpitorangaistuksesta huolimatta edelleen olennaisesti laiminlyö 38 §:n mukaisen palvelusvelvollisuutensa, on tuomittava siviilipalvelusrikoksesta vankeuteen ajaksi, joka vastaa enintään puolta hänen jäljellä olevasta palvelusajastaan.
77 (76) §
Siviilipalvelusrikos ylimääräisen palveluksen tai liikekannallepanon aikana
Siviilipalvelusvelvollinen, joka ylimääräisen palveluksen tai liikekannallepanon aikana hänelle määrätystä kurinpitorangaistuksesta huolimatta edelleen olennaisesti laiminlyö palvelukseen kuuluvan velvollisuutensa, on tuomittava siviilipalvelusrikoksesta ylimääräisen palveluksen tai liikekannallepanon aikana vankeuteen enintään kahdeksi vuodeksi.
78 (77) §
Rikosilmoituksen 72—77 §:ssä tarkoitetuista rikoksista tekee siviilipalveluskeskus siviilipalveluspaikan toimittaman palvelusrikkomusilmoituksen perusteella. Rikosilmoitus on tehtävä siviilipalvelusvelvollisen kotipaikan tai siviilipalveluskeskuksen sijaintipaikkakunnan poliisille. Rikosilmoituksessa on mainittava siviilipalvelusvelvollisen suorittama ja jäljellä oleva palvelusaika sekä asian tutkimiseen vaikuttavat seikat.
Virallinen syyttäjä ei saa nostaa syytettä 72—77 §:ssä tarkoitetusta rikoksesta, ellei siviilipalveluskeskus ole tehnyt siitä rikosilmoitusta.
Siviilipalvelusvelvollinen, jota vastaan on tehty rikosilmoitus 74 tai 75 §:ssä tarkoitetusta rikoksesta, on välittömästi kotiutettava.
Rikosoikeudellisten säännösten ja rangaistusmääräysmenettelyn soveltaminen
Edellä 72—77 §:ssä tarkoitettujen rikosten käsittelyyn sovelletaan, mitä oikeudenkäynnistä rikosasioissa sekä sakkorangaistuksesta, vankeusrangaistuksesta ja sen täytäntöönpanosta säädetään, ellei tässä laissa toisin säädetä. Rangaistus 72 §:ssä tarkoitetusta tiedonantovelvollisuuden rikkomisesta ja 73 §:ssä tarkoitetusta täydennyspalvelusvelvollisuuden rikkomisesta voidaan määrätä myös rangaistusmääräysmenettelystä annetun lain (692/1993) mukaisessa rangaistusmääräysmenettelyssä.
Edellä 74 tai 75 §:n nojalla tuomittua vankeusrangaistusta ei saa määrätä ehdolliseksi, eikä sen sijasta saa määrätä yhdyskuntapalvelua. Vankeusrangaistus tuomitaan täysin päivin. Vankeutta voidaan tuomita vähemmän kuin rikoslain (39/1889) 2 c luvun 2 §:n 2 momentissa säädetty vähimmäisaika.
Edellä 74 tai 75 §:n mukaisesta rikoksesta ja muusta rikoksesta ei saa määrätä yhteistä vankeusrangaistusta eikä niistä tuomittua vankeusrangaistusta saa yhdistää eikä laskea yhteen muusta rikoksesta tuomitun rangaistuksen kanssa. Jos muusta rikoksesta tuomittu vankeusrangaistus tai sakon muuntorangaistus tulee täytäntöönpantavaksi samanaikaisesti siviilipalvelusrikoksesta tai siviilipalveluksesta kieltäytymisestä tuomitun rangaistuksen kanssa, pannaan ensin täytäntöön muusta rikoksesta tuomittu rangaistus.
Edellä 74—77 §:n nojalla tuomittua vankeusrangaistusta ei merkitä rikosrekisteriin eikä sitä saa ottaa huomioon myöhemmin rangaistuksen koventamisperusteena.
Ehdonalaisessa vapaudessa 74 tai 75 §:n mukaisesta rikoksesta annetun tuomion perusteella olevan siviilipalvelusvelvollisen koeaika on jäljellä oleva palvelusaika. Jäljellä olevan palvelusajan määrää siviilipalveluskeskus saatuaan vankilaviranomaiselta tiedon suoritetusta rangaistuksesta. Ellei erityisiä syitä ole, siviilipalvelusvelvollista ei määrätä valvontaan.
Ehdonalaisen vapauden 83 §:n perusteella menettänyttä ei päästetä uudelleen ehdonalaiseen vapauteen.
Jos 74 §:n mukaisesta siviilipalveluksesta kieltäytymisestä tuomittu ehdonalaisessa vapaudessa ollessaan syyllistyy 74 tai 75 §:n mukaiseen rikokseen, hänet tuomitaan niistä säädetyn rangaistuksen asemasta menettämään ehdonalainen vapautensa.
Jos 75 §:n mukaisesta siviilipalvelusrikoksesta tuomittu ehdonalaisessa vapaudessa ollessaan syyllistyy uudelleen siviilipalvelusrikokseen, hänet tuomitaan menettämään ehdonalainen vapautensa. Lisäksi tuomioistuin voi määrätä hänelle uuden rangaistuksen 75 §:n 1 momentin mukaisesti.
Siviilipalvelusvelvollisuuden päättyminen vankeusrangaistuksen johdosta
(1 mom kuten HE)
Siviilipalvelusrikoksesta tuomitun palvelusvelvollisuus jatkuu tarvittaessa myös vankeusrangaistuksen raukeamisen tai suorittamisen jälkeen edellä 75 §:n 4 momentissa mainituin tavoin, ellei palvelusvelvollista ole vapautettu palveluksesta terveydellisillä perusteilla.
Oikeudenkäynti ja tuomioistuimen ja virallisen syyttäjän tiedonantovelvollisuus
Tuomioistuimen on ilmoitettava siviilipalveluskeskukselle 72—77 §:ssä koskevassa asiassa tekemästään ratkaisusta tai asian sillensä jättämisestä. Virallisen syyttäjän on annettava vastaava ilmoitus, jos hän tekee mainittuja rikoksia koskevassa asiassa päätöksen jättää syyttämättä.
Jos tuomioistuimessa sen käsitellessä 72—77 §:ssä tarkoitettua rikosta vastaajana olevalla ei ole oikeudenkäyntiavustajaa tai -asiamiestä ja asian laadun vuoksi tai muusta syystä voidaan olettaa, ettei hän pysty yksin valvomaan oikeuttaan, hänelle on määrättävä oikeudenkäyntiavustaja. Oikeudenkäyntiavustaja voidaan määrätä myös esitutkinnan aikana riippumatta siitä, tuleeko asia tuomioistuimen käsiteltäväksi. Avustajan määräämisestä ja avustajalle suoritettavasta palkkiosta ja korvauksesta on voimassa, mitä niistä säädetään oikeudenkäynnistä rikosasioissa annetun lain (689/1997) 2 luvussa.
Työ- ja elinkeinoministeriö vastaa siviilipalvelusrekisterin yleisestä toimivuudesta, tietoturvallisuudesta, rekisteriin talletettavien tietotyyppien määrittelystä sekä rekisteritoimintojen yhtenäisyydestä.
Työ- ja elinkeinoministeriö määrittelee eri käyttäjäryhmille työtehtävien edellyttämät käyttöoikeudet siviilipalvelusrekisteriin. Työ- ja elinkeinoministeriö myöntää käyttöoikeudet työ- ja elinkeinoministeriön ja siviilipalveluskeskuksen henkilöstölle sekä 45 §:ssä tarkoitetuille siviilipalveluspaikkojen vastuuhenkilöille. Vastuuhenkilöt myöntävät työ- ja elinkeinoministeriön antaman luvan puitteissa siviilipalvelusrekisteriin rajatut käyttöoikeudet siviilipalveluspaikan muille siviilipalvelusvelvollisten asioita hoitaville henkilöille.
Siviilipalvelusrekisterin käyttäjänä ja ylläpitäjänä toimivat työ- ja elinkeinoministeriö ja siviilipalveluskeskus toimivaltaansa kuuluvien tehtävien osalta. Siviilipalveluspaikat toimivat siviilipalvelusrekisterin käyttäjänä ja ylläpitäjänä palveluksessaan olevien siviilipalvelusvelvollisten jäljempänä 90 §:n 1 momentissa yksilöityjen tietojen osalta.
(Kuten HE:n 88 §)
Siviilipalvelusrekisteriin merkitään 87 §:ssä tarkoitettujen tehtävien hoitamista varten siviilipalvelusvelvollisesta seuraavat tiedot:
(1—18 kohta kuten HE)
91 (90) §
92 (91) §
Siviilipalvelusvelvollista koskevat 90 §:n 1 momentissa määritellyt tiedot ja 90 §:n 2 momentissa tarkoitetut lääkärintarkastuskorttiin merkittävät tiedot poistetaan siviilipalvelusrekisteristä sen vuoden lopussa, jona siviilipalvelusvelvollinen täyttää 60 vuotta. Tiedot siirretään tällöin sota-arkistoon.
Edellä 90 §:n 3 momentissa tarkoitetut siviilipalvelusvelvollista koskevat tiedot poistetaan siviilipalvelusrekisteristä viiden vuoden kuluttua siitä, kun siviilipalvelusvelvollinen on kotiutunut täysin palvelleena. Jos tieto on saatu ja merkitty rekisteriin suoritetun palveluksen jälkeen siviilipalvelusvelvollisen kuuluessa siviilivarantoon tai lisävarantoon, tieto poistetaanviiden vuoden kuluttua tiedon merkitsemisestä, kuitenkin viimeistään sen vuoden lopussa, jona siviilipalvelusvelvollinen täyttää 60 vuotta.
Siviilipalveluskeskuksella ja työ-ja elinkeinoministeriöllä on oikeus saada salassapitosäännösten estämättä siviilipalvelusrekisteriä varten niille laissa säädettyjen tehtävien suorittamiseksi seuraavia tietoja:
11) työvelvollisuusrekisteriä poikkeusoloissa ylläpitävältä työ-ja elinkeinoministeriöltä tieto siviilipalvelusvelvollisista, joille on valmiuslain mukaisesti annettu työmääräys työvelvollisena liikekannallepanon aikaista palvelukseenmääräämistä varten.
Työ-ja elinkeinoministeriöllä ja siviilipalveluskeskuksella on oikeus saada 1 momentissa tarkoitetut tiedot teknisen käyttöyhteyden avulla siten kuin siitä asianomaisen rekisterinpitäjän kanssa sovitaan. Ennen tietojen luovuttamista rekisterinpitäjän on esitettävä selvitys tietojen suojauksesta henkilötietolain 32 §:n 1 momentissa tarkoitetulla tavalla
95—97 (94—96) §
98 § (Uusi)
Muutoksenhaku asevelvollisten vakaumuksentutkintalautakunnan päätökseen
Vakaumuksentutkintalautakunnan siviilipalvelukseen hyväksymistä koskevaan päätökseen saa hakea muutosta valittamalla Helsingin hallinto-oikeuteen 14 päivän kuluessa siitä, kun päätös on annettu hakijalle tiedoksi.
Päätökseen liittyvät asiakirjat on toimitettava valitusajan kuluessa hallinto-oikeudelle. Hallinto-oikeuden on käsiteltävä valitus kiireellisenä. Valitus ei estä päätöksen täytäntöönpanoa, jollei hallinto-oikeus toisin määrää.
99 (97) §
Sen lisäksi, mitä 95—98 §:ssä säädetään, muutoksenhakuun sovelletaan hallintolainkäyttölakia (586/1996).
100—103 (98—101) §
104 (102) §
Työ- ja elinkeinoministeriön, siviilipalveluskeskuksen ja puolustusvoimien on annettava kutsunnanalaisille riittävät tiedot mahdollisuudesta hakeutua siviilipalvelukseen ja siviilipalveluksen sisällöstä.
105 (103) ja 106 (104) §
107 (105) §
Ennen tämän lain voimaantuloa palveluksensa aloittaneeseen siviilipalvelusvelvolliseen ei sovelleta palvelusaikaa koskevaa 4 §:ää eikä 40 §:n 1 momentin säännöksiä henkilökohtaisten lomien määrästä.
Tämän lain voimaantullessa pääesikunta luovuttaa siviilipalvelusrekisteriin asevelvollisuusrekisterissä olevat siviilipalvelusvelvollisten perustiedot, palveluskelpoisuustiedot ja palveluskelpoisuuden määräytymistä koskevat terveydentilatiedot sekä siviilipalvelusvelvollisia koskevat tiedot tämän lain 67 §:ssä tarkoitetuista hakemuksista ja päätöksistä.
Tämän lain voimaantullessa työ- ja elinkeinoministeriössä vireillä olevat palveluspaikkahakemukset sekä sotilaslääneissä vireillä olevat 67 §:ssä tarkoitetut hakemukset tulee viran puolesta siirtää siviilipalveluskeskukseen ratkaistavaksi.
vuosilomalain 5 ja 7 §:n muuttamisesta
muutetaan 18 päivänä maaliskuuta 2005 annetun vuosilomalain (162/2005) 5 §:n 3 momentti ja 7 §:n 2 momentin 9 kohta seuraavasti:
9) reservin harjoituksen tai ylimääräisen palveluksen taikka siviilipalveluslain 58 §:ssä tarkoitetun täydennyspalveluksen tai 64 §:ssä tarkoitetun ylimääräisen palveluksen vuoksi; tai
asevelvollisen kuoltua suoritettavasta taloudellisesta tuesta annetun lain 1 ja 2 §:n muuttamisesta
muutetaan asevelvollisen kuoltua suoritettavasta taloudellisesta tuesta 16 päivänä joulukuuta 1994 annetun lain (1309/1994) 1 §:n 1 momentti ja 2 §:n 3 momentti seuraavasti:
Asevelvollisuuslaissa tarkoitettuun reservin kertausharjoitukseen, ylimääräiseen palvelukseen (poist.) taikka siviilipalveluslaissa tarkoitettuun täydennyspalvelukseen tai ylimääräiseen palvelukseen osallistuvan osalta tätä lakia sovelletaan siltä osin kuin kuolema on tapahtunut matkalla palvelukseen, palveluksessa tai paluumatkalla palveluksesta.
muutetaan 19 päivänä joulukuuta 1889 annetun rikoslain (39/1889) 2 c luvun 5 §:n 2 momentti, sellaisena kuin se on laissa 780/2005, seuraavasti:
Määräaikaista vankeusrangaistusta suorittava päästetään ehdonalaiseen vapauteen, jollei 9 §:stä muuta johdu, kun hän on suorittanut rangaistuksestaan kaksi kolmasosaa tai kahtakymmentäyhtä vuotta nuorempana tehdyn rikoksen perusteella tuomitusta rangaistuksesta puolet. Vanki, joka rikosta edeltäneiden kolmen vuoden aikana ei ole suorittanut vankeusrangaistusta vankilassa, päästetään ehdonalaiseen vapauteen, kun rangaistuksesta on suoritettu puolet tai kahtakymmentäyhtä vuotta nuorempana tehdyn rikoksen perusteella tuomitusta rangaistuksesta yksi kolmasosa. Viimeksi mainitun määräosan soveltamista ei estä se, että henkilö on rikosta edeltäneiden kolmen vuoden aikana suorittanut vankilassa sakon muuntorangaistusta tai rangaistusta siviilipalveluslain ( / ) 74 §:ssä tarkoitusta siviilipalveluksesta kieltäytymisestä, 75 §:ssä tarkoitetusta siviilipalvelusrikoksesta, 76 §:ssä tarkoitetusta siviilipalveluksesta kieltäytymisestä ylimääräisen palveluksen tai liikekannallepanon aikana tai 77 §:ssä tarkoitetusta siviilipalvelusrikoksesta ylimääräisen palveluksen tai liikekannallepanon aikana. Tämän lain 6 luvun 13 §:n mukainen vapaudenmenetysaika vähennetään edellä mainituista määräosista ja 12 §:n 1 momentissa tarkoitetusta määräosasta.
vjäs. Henna Virkkunen /kok
Ehdotamme siviilipalveluksen suorittamisajaksi 240 vuorokautta eli 8 kuukautta, mikä vastaa lähinnä keskimääräistä varusmiespalvelusaikaa. Valiokunnan mietinnössä siviilipalveluksen suorittamisajaksi ehdotetaan 362 vuorokautta.
Ehdotamme säädettäväksi siviilipalvelusvelvollisille mahdollisuuden 18 päivän pituiseen isyysvapaaseen mietinnön 12 päivän sijasta. Isiä tulee kannustaa vanhemmuuteen liittyvien velvollisuuksien jakamiseen tasa-arvoisesti äitien kanssa ja tukea aktiivista isyyttä. On tärkeää, että myös siviilipalveluksessa olevat isät voivat olla lapsensa kanssa ja luoda häneen läheisen suhteen jo pienenä. Vanhasen II hallituksen ohjelmassa luvataan pidentää isyysvapaata kahdella viikolla vuonna 2010. On tärkeää, että myös uudet isyysloman pidennykset annetaan heti kaikille kansalaisille, myös siviilipalvelusvelvollisille.
Ehdotamme siviilipalveluksesta kieltäytymisen ja siviilipalvelusrikoksen osalta tuomiois-tuimelle mahdollisuutta tuomita vankeusrangaistus ehdollisena. Tuomioistuimet noudattaisivat rikoslain yleistä säännöstä ehdollisen ja ehdottoman tuomion valinnassa. Koeajaksi määrättäisiin jäljellä oleva palvelusaika. Samoin ehdotamme kohtuuttoman pitkän vankeusajan "puolet jäljellä olevasta palvelusajasta" lyhentämistä yhteen kolmasosaan.
Ehdotamme laista poistettavaksi erityisten poikkeusolojen osalta vakaumuksen tutkintalau-takuntajärjestelmää. Emme kannata paluuta eettisen vakaumuksen tutkintaan, koska siitä saadut kokemukset olivat erittäin huonoja. On syytä epäillä, että tutkinnan suorittaminen ei nytkään tule perustumaan objektiivisuuteen ja hakijoiden vakaumuksen tasapuoliseen arviointiin.
Ehdotamme, että uutta lakia, muun muassa lyhyempää palvelusaikaa sovellettaisiin lain voimaantullessa siviilipalvelusta suorittaviin.
että valiokunnan mietintöön sisältyvät 2.—15. lakiehdotus hyväksytään valiokunnan mietinnön mukaisina ja
18—34 §
(Kuten TyVM:n 23—39 §)
35 (40) §
Siviilipalvelusvelvollisella on oikeus ilman erikseen esitettävää syytä myönnettävään 18 päivän henkilökohtaiseen lomaan ja oman lapsen syntymän yhteydessä pidettävään 18 päivän isyysvapaaseen. Jos siviilipalvelusvelvollinen on palvelusaikana erityisesti kunnostautunut, hänelle voidaan myöntää kuntoisuuslomaa yhteensä enintään 20 päivää. Siviilipalvelusta suorittavan naisen raskauden, synnytyksen ja äitiyden perusteella annettavat lomat määräytyvät vastaavasti kuin naisten vapaaehtoisesta asepalveluksesta annetussa laissa säädetään.
36—68 §
(Kuten TyVM:n 41—73 §)
Siviilipalvelusvelvollinen, joka jättää saapumatta tämän lain 3 §:ssä tarkoitettuun peruskoulutukseen tai työpalveluun, lopettaa sen tai ilmoittaa kirjallisesti kieltäytyvänsä siviilipalveluksesta, on tuomittava siviilipalveluksesta kieltäytymisestä vankeuteen ajaksi, joka vastaa yhtä kolmasosaa hänen jäljellä olevasta palvelusajastaan. Tuomio voidaan määrätä ehdollisena. Ehdollisen tuomion valinnassa noudatetaan rikoslain 6 luvun 9 §:n 1 momentin määräyksiä. Koeajaksi määrätään jäljellä oleva palvelusaika.
70 (75) §
Siviilipalvelusvelvollinen, joka hänelle määrätystä kurinpitorangaistuksesta huolimatta edel-leen olennaisesti laiminlyö 37 §:n mukaisen palvelusvelvollisuutensa, on tuomittava siviilipalvelusrikoksesta vankeuteen ajaksi, joka vastaa enintään yhtä kolmasosaa hänen jäljellä olevasta palvelusajastaan. Tuomio voidaan määrätä ehdollisena. Ehdollisen tuomion valinnassa noudatetaan rikoslain 6 luvun 9 §:n 1 momentin säännöksiä. Koeajaksi määrätään jäljellä oleva palvelusaika.
71—74 §
(Kuten TyVM:n 76—80 §)
75 (81) §
Edellä 69 tai 70 §:n nojalla tuomitun rangaistuksen sijasta ei saa määrätä yhdyskuntapalvelua. Vankeusrangaistus tuomitaan täysin päivin. Vankeutta voidaan tuomita vähemmän kuin rikoslain (39/1889 ) 2 c luvun 2 §:n 2 momentissa säädetty vähimmäisaika.
76—92 §
(Kuten TyVM:n 82—97 §)
93—100 §
(Kuten TyVM:n 99—106 §)
101 (107) §
(1 mom. kuten TyVM)
(2 ja 3 mom kuten TyVM:n 4 ja 5 mom.)
(4—6 mom. kuten TyVM:n 7—9 mom.)
Sosialidemokraatit kannattavat yleistä asevelvollisuutta. Siviilipalvelusta voidaan pitää hyvänä vaihtoehtona aseelliselle palvelukselle yhteiskunnan ja yksilön kannalta verrattuna esimerkiksi huonolla motivaatiolla suoritettuun asepalvelukseen tai totaalikieltäytymiseen. Siviilipalvelusta on syytä kehittää, jotta se nähdään järkevänä vaihtoehtona aseelliselle palvelukselle. Hallituksen esitys on askel parempaan suuntaan, mutta siinä ehdotetut toimenpiteet eivät ole riittäviä huomioiden esimerkiksi eri palvelusmuotoja suorittavien henkilöiden keskinäinen yhdenvertaisuus.
Ehdotammekin siviilipalveluslakiin siviilipalvelusjärjestelmän oikeudenmukaisuutta parantavia muutoksia. Katsomme, etteivät ehdottamamme muutokset — mm. palvelusajan lyhentäminen 11 kuukauteen — ole uhka yleiselle asevelvollisuusjärjestelmälle Suomessa. Vaikka siviilipalveluksen valitsisi jatkossa suurempi osa ikäluokasta, ei muutos tule olemaan merkittävä Suomen puolustuksen tai kansalaisten maanpuolustustahdon kannalta. Mahdolliset muutokset saattaisivat lisätä siviilipalveluksen suorittavien osuutta ikäluokasta kahdella tavalla. Ensinnäkin palvelusajan lyhentäminen saattaa jonkin verran karsia huonosti motivoitunutta väkeä armeijasta siviilipalvelukseen, mikä sinänsä on aivan toivottavaa. Näin vähennetään armeijan keskeyttämisiä ja joitain ikäviä lieveilmiöitä palveluspaikoilla. Toiseksi palvelusajan riittävän lyhentämisen myötä kynnys totaalikieltäytymiseen nousee hieman niin, että valintatilanteessa kenties vähän todennäköisemmin suoritetaan siviilipalvelus kuin kieltäydytään palveluksesta.
Lakiehdotuksen 4 §:ssä ehdotetaan siviilipalveluksen kestoksi 362 vuorokautta nykyisen 395 vuorokauden sijasta. Uudistus on myönteinen, mutta riittämätön: palvelusaika on edelleen, huomioiden kansainvälisten ihmisoikeustoimielinten kannat, liian pitkä, ja sitä on pidettävä rangaistuksenluonteisena. Siviilipalveluksen pituutta ihmisoikeuksien ja kansalaisoikeuksien kannalta ovat arvostelleet mm. YK:n ihmisoikeuskomitea, Euroopan neuvoston ihmisoikeusvaltuutettu, Euroopan neuvoston sosiaalisten oikeuksien komitea sekä Amnesty International.
Siviilipalvelus- ja varusmiespalvelusaikoja vertailtaessa on otettava huomioon, että asepalveluksessa yleisin ja lyhin varusmiespalvelusaika on 180 vuorokautta. Keskimääräinen palvelusaika varusmiehillä on alle yhdeksän kuukautta. Tähän verrattuna hallituksen esittämä siviilipalvelusaika on pitkä ja lyhimpään varusmiespalvelusaikaan verrattuna yli kaksinkertainen. Siviilipalveluksen pituutta voidaan siten edelleen pitää rangaistuksenomaisen pitkänä. Ihmisoikeuksia koskeva oikeuskäytäntö huomioon ottaen olisi palvelusaika lyhennettävä 330 vuorokauteen.
Siviilipalvelusajan pituutta verrattuna varusmiespalvelukseen on yleensä perusteltu sillä, että asepalveluksen ns. kokonaisrasittavuus on siviilipalvelusta suurempi. Tällä ei kuitenkaan voida perustella siviilipalveluksen yli kaksinkertaista suorittamisaikaa asepalvelukseen nähden. Tässä harkinnassa ei myöskään yleensä huomioida siviilipalveluksen suorittamisen myöhemmin tuottamia haittoja, esimerkiksi sitä, että varusmiespalveluksessa johtajakoulutuksen saaneet saatetaan asettaa siviilipalveluksen suorittaneita parempaan asemaan työelämässä.
Ottaen huomioon siviilipalvelusmiesten pidempi palvelusaika, emme kannata puolustusvaliokunnan ehdotusta kertausvelvoitteen asettamisesta siviilipalvelusmiehille.
Lakiehdotuksen neljäs luku sisältää säännökset siviilipalvelushakemuksen käsittelystä erityisoloissa. Hallituksen esityksen mukaan vakaumukseen perustumattoman siviilipalvelukseen hakeutumisen ehkäisemiseksi ehdotetaan liikekannallepanotilanteessa ja normaaliajan vakavassa häiriötilanteessa jätetyn siviilipalvelushakemuksen hyväksymisen edellytykseksi vakaumuksentutkintaa. Vakaumuksentutkinta ehdotetaan toteutettavaksi erityisessä vakaumuksentutkintalautakunnassa, joka olisi puolueeton asiantuntijaelin. Katsomme, että vakaumuksentutkintalautakuntaan on suhtauduttava kriittisesti, koska erityisesti kriisioloissa yksilön vakaumuksen objektiivinen arviointi on äärimmäisen vaikeaa. Olemme kuitenkin valmiit hyväksymään lautakunnan olemassaolon, sillä lakia korjattiin valiokuntakäsittelyssä siten, että lautakunnan päätöksestä on valitusoikeus.
Olemme huolissamme vakaumuksentutkintalautakunnan objektiivisuudesta liikekannallepanon tai muun vastaavan poikkeustilan aikana. Vakaumuksentutkintalautakunnan kokoonpanosta ehdotetun 20 §:n mukaan jäsenenä on oltava mm. uskonnollisiin ja eettisiin vakaumuksiin perehtynyt ylemmän korkeakoulututkinnon suorittanut jäsen. Jotta voidaan olla varmoja, että jäsen todella on perehtynyt uskonnollista vakaumusta koskeviin asioihin, ja jotta lautakunnan kokoonpano olisi asian luonne huomioon ottaen tasapainoinen, olisi lautakunnan jäseneksi syytä ottaa myös edustaja yhdestä Suomen merkittävimmästä uskontokunnasta (tällä hetkellä evankelisluterilainen kirkko) sekä tämän lisäksi yksi jäsen, joka olisi Suomessa rekisteröityjen muiden uskontokuntien yhteinen edustaja. Vakaumuksentutkinnassa on huolehdittava tutkinnan puolueettomuudesta ja siitä, että hyväksymiskriteerit ovat kohtuulliset.
Kannatamme hallituksen esityksen 40 §:n 1 momentissa ehdotettua siviilipalvelusmiesten isyysvapaan pidentämistä. Vanhemmuuden tukemiseksi ja yhdenvertaisuuden takaamiseksi tulisi isyysvapaan pituuden niin varusmiehille kuin siviilipalvelusmiehillekin kuitenkin olla samanpituinen kuin työssäkäyvillä isillä. Ehdotammekin lain 40 §:n 1 momenttiin tehtäväksi edellä mainitut muutokset. Vastaavat muutokset on tehtävä myös asevelvollisuuslakiin. Lisäksi siviilipalvelusmiehellä tulee olla oikeus osallistua synnytysvalmennukseen, neuvolan isäryhmän tapaamisiin sekä olla läsnä synnytyksessä, vaikka ne ajoittuisivat siviilipalvelusvelvollisen työajalle.
Lakiehdotuksen mukaan valtio ottaa vastuuta majoituskustannusten korvaamisesta. Tämä muutos on välttämätön, jotta siviilipalvelusmiehille laissa turvattu oikeus maksuttomaan majoitukseen toteutuisi myös käytännössä. Puolustusvaliokunta katsoo, että koska kustannukset II kuntaryhmässäkin saattavat olla miltei pääkaupunkiseudun tasolla, on maksimikorvaukselle koko maassa asetettava yhteinen yläraja. Katsomme, että majoituskustannuksia koskevaa pykälää on syytä muuttaa tältä osin kuten puolustusvaliokunta ehdottaa, kuitenkin niin, että yläraja olisi asetettu realistisemmalle tasolle, 350 euroon.
Siviilipalveluksesta kieltäytymisen rangaistusseuraamuksen kesto olisi ehdotuksen mukaan jatkossa enintään 181 vuorokautta, mikä vastaa puolta ehdotetusta uudesta siviilipalvelusajasta (362 vuorokautta). Totaalikieltäytymisestä langetettavat rangaistukset ovat suhteettoman kovia. Lisäksi kun otetaan huomioon esimerkiksi YK:n ihmisoikeuskomitean kehotus, jonka mukaan Suomessa olisi syytä laajentaa rauhan aikana palveluksesta vapautettujen Jehovan todistajien erityiskohtelu koskemaan myös muita ryhmiä, on totaalikieltäytyjien rangaistusta mielestämme syytä alentaa kolmasosaan jäljellä olevasta palvelusajasta. Siviilipalveluksesta kieltäytyvälle määrättävän rangaistuksen keston lyhentämisen seurauksena on alennettava myös siviilipalvelusrikoksesta langetettavaa rangaistusta niin, että rangaistuksen pituus olisi enintään yksi kolmasosa kyseisen henkilön jäljellä olevasta palvelusajasta.
Lakiehdotuksen mukaan rangaistus siviilipalvelusvelvollisuudesta kieltäytymisestä tai velvollisuuksien olennaisesta laiminlyönnistä kriisitilanteessa on enintään kaksi vuotta vankeutta. Vankeusrangaistuksen enimmäispituus, kaksi vuotta, on liian ankara seuraamus siviilipalveluksen aikana tehdystä laiminlyönnistä. Rangaistusaika on lyhennettävä yhteen vuoteen molemmissa tapauksissa.
Lain voimaantullessa sitä sovelletaan myös siviilipalveluksensa jo aloittaneisiin henkilöihin. Jotta siviilipalveluksensa jo aloittaneita ja lain voimaantulon jälkeen siviilipalvelukseen hakeutuvia ei asetettaisi eriarvoiseen asemaan, tulisi uuden lain koskea myös palvelusajan osalta niitä, joiden siviilipalvelus on kesken lain tullessa voimaan. Siksi ehdotamme 107 §:n 2 momentin poistettavaksi. Myös 107 §:n 6 momentti on poistettava, sillä lievemmän lain periaatetta on noudatettava myös tuomittaessa henkilö rangaistukseen siviilipalvelusrikkomuksesta.
Pidämme tärkeänä sitä, että aiempaa ennakkoluulottomammin selvitetään erilaisia mahdollisuuksia vaihtoehtojen kasvattamiseksi siviilipalveluksen palveluspaikoissa. On tärkeää saada jokaisen siviilipalvelukseen osallistuvan työpanos yhteiskunnan käyttöön myös palveluksen suorittajan kannalta motivoivalla tavalla. Siviilipalveluspaikkoja tulee olla riittävästi. On tutkittava mahdollisuudet suorittaa siviilipalvelus myös kehitysyhteistyötehtävissä.
Siviilipalvelusaika on 330 päivää.
5—19 §
Lautakunnassa on puheenjohtaja, varapuheenjohtajana toimiva lakimiesjäsen, vähintään majurin arvoinen asevelvollisuusasioihin ja kokonaismaanpuolustukseen perehtynyt sotilasjäsen, siviilipalvelusasioihin perehtynyt jäsen, psykiatrian erikoiskoulutuksen saanut lääkärijäsen, uskonnollisiin ja eettisiin vakaumuksiin perehtynyt ylemmän korkeakoulututkinnon suorittanut jäsen, Suomen merkittävintä uskontokuntaa edustava jäsen, Suomessa rekisteröityjä muita uskontokuntia yhteisesti edustava jäsen sekä esittelijänä toimiva lakimiessihteeri. Puheenjohtajaa lukuun ottamatta muille jäsenille tulee määrätä henkilökohtaiset varajäsenet.
(3 ja 4 mom. kuten TyVM)
21—39 §
41—46 §
Siviilipalveluspaikka osoittaa kirjallisesti siviilipalvelusvelvolliselle majoituksen työpalvelun alkaessa. Valtio korvaa siviilipalveluspaikalle siviilipalvelusvelvollisen kuukausittaiset majoituskustannukset siten, että majoituskustannukset saavat olla enintään 350 euroa.
(2—5 mom. kuten TyVM)
48—73 §
Siviilipalvelusvelvollinen, joka jättää saapumatta tämän lain 3 §:ssä tarkoitettuun peruskoulutukseen tai työpalveluun, lopettaa sen tai ilmoittaa kirjallisesti kieltäytyvänsä siviilipalveluksesta, on tuomittava siviilipalveluksesta kieltäytymisestä vankeuteen ajaksi, joka vastaa yhtä kolmasosaa hänen jäljellä olevasta palvelusajastaan.
Siviilipalvelusvelvollinen, joka hänelle määrätystä kurinpitorangaistuksesta huolimatta edelleen olennaisesti laiminlyö 38 §:n mukaisen palvelusvelvollisuutensa, on tuomittava siviilipalvelusrikoksesta vankeuteen ajaksi, joka vastaa enintään yhtä kolmasosaa hänen jäljellä olevasta palvelusajastaan.
Siviilipalveluksesta kieltäytyminen ylimääräisen palveluksen tai liikekannallepanon aikana
Siviilipalvelusvelvollinen, joka saatuaan määräyksen ylimääräiseen palvelukseen tai liikekannallepanon aikana jättää saapumatta palvelukseen, lopettaa palveluksen tai kieltäytyy palveluksesta, on tuomittava siviilipalveluksesta kieltäytymisestä ylimääräisen palveluksen tai liikekannallepanon aikana vankeuteen enintään yhdeksi vuodeksi.
Siviilipalvelusvelvollinen, joka ylimääräisen palveluksen tai liikekannallepanon aikana hänelle määrätystä kurinpitorangaistuksesta huolimatta edelleen olennaisesti laiminlyö palvelukseen kuuluvan velvollisuutensa, on tuomittava siviilipalvelusrikoksesta ylimääräisen palveluksen tai liikekannallepanon aikana vankeuteen enintään yhdeksi vuodeksi.
78—106 §
(1 mom kuten TyVM)
(2—4 mom. kuten TyVM:n 3—5 mom.)
(5—7 mom. kuten TyVM:n 7— 9 mom.)


text:
Kumottu säädös Valtioneuvoston asetus rekisteröidystä… 141/2002 - Ajantasainen lainsäädäntö - FINLEX ®
Olet tässä: Finlex › Lainsäädäntö › Ajantasainen lainsäädäntö › Vanhentuneet ajantasaiset › 21.2.2002/141
21.2.2002/141
Valtioneuvoston asetus rekisteröidystä parisuhteesta (kumoutunut)
Tämä asetus on kumoutunut 1.3.2017 alkaen. Ks. L 250/2016.
Valtioneuvoston päätöksen mukaisesti, joka on tehty oikeusministeriön esittelystä, säädetään rekisteröidystä parisuhteesta 9 päivänä marraskuuta 2001 annetun lain (950/2001) 10 §:n 2 momentin ja 16 §:n nojalla:
1 § (18.10.2007/908)
Sovellettaessa rekisteröidystä parisuhteesta annetun lain (950/2001) 10 §:ää Suomen kansalaisuuteen rinnastetaan Alankomaiden, Belgian, Espanjan, Etelä-Afrikan, Islannin, Kanadan, Norjan, Ruotsin, Saksan, Sveitsin, Tanskan, Uuden-Seelannin ja Yhdistyneen Kuningaskunnan kansalaisuus.
Tutkittaessa, ettei parisuhteen rekisteröinnille ole estettä, maistraatin on selvitettävä myös, että parisuhde voidaan rekisteröidystä parisuhteesta annetun lain 10 §:n mukaan rekisteröidä Suomessa. Parisuhteen rekisteröinnin esteiden tutkintaan sovelletaan muutoin, mitä avioliittoasetuksen (820/1987) 1, 2 ja 5 §:ssä säädetään.
Parisuhteen esteiden tutkintaa pyytäville on annettava kirjallinen selostus parisuhteen rekisteröinnin oikeudellisista vaikutuksista.
Maistraatin on koottava asiakirjavihkoksi kaikki asiakirjat, jotka koskevat rekisteröinnin esteiden tutkimista tiettyyn rekisteröityyn parisuhteeseen. Maistraatin on pidettävä luetteloa rekisteröinnin esteiden tutkinnoista.
Rekisteröidystä parisuhteesta annetun lain 4 §:ssä tarkoitettu viranomainen on velvollinen toimittamaan rekisteröinnin riippumatta siitä, missä osapuolilla on kotikunta.
6 § (17.3.2005/170)
Mitä avioliittoasetuksen 6 a, 8, 10 ja 11 §:ssä ja 16 §:n 1 momentissa säädetään, sovelletaan myös parisuhteen rekisteröintiin.
Tämä asetus tulee voimaan 1 päivänä maaliskuuta 2002.
17.3.2005/170:
Tämä asetus tulee voimaan 1 päivänä toukokuuta 2005.
18.10.2007/908:
Tämä asetus tulee voimaan 1 päivänä joulukuuta 2007.
1 § 2 § 3 § 4 § 5 § 6 § 7 § Muutossäädösten voimaantulo ja soveltaminen:17.3.2005/170:18.10.2007/908:

matches:
§ 2
§ 3
§ 4
§ 5
§ 6
§ 7