text:
1. Tuomioistuimen toimivallasta sekä tuomioiden tunnustamisesta ja täytäntöönpanosta avioliittoa ja vanhempainvastuuta koskevissa asioissa ja asetuksen N:o 1347/2000 kumoamisesta annetun asetuksen N:o 2201/2003, sellaisena kuin se on muutettuna asetuksella N:o 2116/2004, 1 artiklan 1 kohtaa on tulkittava siten, että yhtenä päätöksenä tehty, lapsen välitöntä huostaanottoa ja sijoittamista kodin ulkopuolelle sijaisperheeseen koskeva ratkaisu kuuluu kyseiseen säännökseen sisältyvän siviilioikeudellisen asian käsitteen soveltamisalaan, kun tällainen päätös on tehty julkisoikeudellisen lastensuojelun yhteydessä.
Kyseiseen säännökseen sisältyvää siviilioikeudellisen asian käsitettä on nimittäin tulkittava itsenäisesti. Vain asetuksen N:o 2201/2003 yhdenmukainen soveltaminen jäsenvaltioissa, mikä edellyttää asetuksen soveltamisalan määrittämistä yhteisön oikeudessa eikä kansallisissa oikeusjärjestyksissä, on omiaan varmistamaan, että asetuksen tavoitteet, joihin kuuluu kaikkien kyseessä olevien lasten tasapuolinen kohtelu, täyttyvät. Tämä tavoite toteutuu asetuksen johdanto-osan viidennen perustelukappaleen mukaan vain, mikäli kaikki vanhempainvastuuta koskevat tuomiot kuuluvat asetuksen soveltamisalaan. Vanhempainvastuu määritellään asetuksen 2 artiklan 7 alakohdassa laajasti siten, että sillä tarkoitetaan oikeuksia ja velvollisuuksia, jotka liittyvät lapsen henkilöön tai omaisuuteen ja jotka jollakin luonnollisella henkilöllä tai oikeushenkilöllä on tuomioistuimen tuomion tai lain taikka voimassa olevan sopimuksen perusteella. Tältä osin on merkityksetöntä, vaikutetaanko vanhempainvastuuseen valtion toteuttamalla suojelutoimenpiteellä vai ratkaisulla, joka on tehty huoltajan itsensä aloitteesta.
(ks. 46–50 ja 53 kohta sekä tuomiolauselman 1 kohta)
2. Tuomioistuimen toimivallasta sekä tuomioiden tunnustamisesta ja täytäntöönpanosta avioliittoa ja vanhempainvastuuta koskevissa asioissa ja asetuksen N:o 1347/2000 kumoamisesta annettua asetusta N:o 2201/2003, sellaisena kuin se on muutettuna asetuksella N:o 2116/2004, on tulkittava siten, että henkilöiden huostaanotosta ja sijoittamisesta tehtyjen hallintopäätösten tunnustamista ja täytäntöönpanoa koskevaa, Pohjoismaiden yhteistyönä yhdenmukaistettua kansallista lainsäädäntöä ei voida soveltaa kyseisen asetuksen soveltamisalaan kuuluvaan lapsen huostaanottoa koskevaan päätökseen.
Pohjoismaiden yhteistyö henkilöiden huostaanotosta ja sijoittamisesta tehtyjen hallintopäätösten tunnustamisen ja täytäntöönpanon alalla ei nimittäin kuulu poikkeuksiin, jotka luetellaan tyhjentävästi asetuksessa N:o 2201/2003.
Lisäksi on todettava, että tätä tulkintaa ei kumoa Pohjoismaiden yhteistyöstä annettu yhteinen julistus N:o 28, joka on liitetty Itävallan tasavallan, Suomen tasavallan ja Ruotsin kuningaskunnan liittymisehdoista ja niiden sopimusten mukautuksista, joihin Euroopan unioni perustuu, tehtyyn asiakirjaan. Kyseisen julistuksen mukaan nimittäin Pohjoismaiden yhteistyöhön osallistuvat valtiot, jotka ovat unionin jäseniä, ovat sitoutuneet jatkamaan tätä yhteistyötä yhteisön lainsäädäntöä noudattaen. Tästä seuraa, että kyseisessä yhteistyössä on noudatettava yhteisön oikeusjärjestyksen periaatteita. Kansallinen tuomioistuin, jonka tehtävänä on toimivaltansa rajoissa soveltaa yhteisön oikeussääntöjä, on velvollinen varmistamaan näiden oikeussääntöjen täyden vaikutuksen niin, että se tarvittaessa jättää omasta aloitteestaan soveltamatta kaikkia yhteisön oikeuden kanssa ristiriidassa olevia kansallisia säännöksiä.
(ks. 57, 61 ja 63–66 kohta sekä tuomiolauselman 2 kohta)
Asiassa C‑435/06,
jossa on kyse EY 234 artiklaan perustuvasta ennakkoratkaisupyynnöstä, jonka korkein hallinto-oikeus (Suomi) on esittänyt 13.10.2006 tekemällään välipäätöksellä, joka on saapunut yhteisöjen tuomioistuimeen 17.10.2006, saadakseen ennakkoratkaisun asiassa
toimien kokoonpanossa: presidentti V. Skouris, jaostojen puheenjohtajat P. Jann, C. W. A. Timmermans, A. Rosas ja A. Tizzano sekä tuomarit R. Schintgen, J. N. Cunha Rodrigues (esittelevä tuomari), R. Silva de Lapuerta, J.-C. Bonichot, T. von Danwitz ja A. Arabadjiev,
aufgrund des schriftlichen Verfahrens, ottaen huomioon huomautukset, jotka sille ovat esittäneet
– C, edustajanaan asianajaja M. Fredman,
– der deutschen Regierung vertreten durch M. Lumma als Bevollmächtigten,
– Euroopan yhteisöjen komissio, asiamiehinään M. Wilderspin ja P. Aalto,
– der Kommission der Europäischen Gemeinschaften, vertreten durch M. Wilderspin und P. Aalto als Bevollmächtigte,
1. Ennakkoratkaisupyyntö koskee tuomioistuimen toimivallasta sekä tuomioiden tunnustamisesta ja täytäntöönpanosta avioliittoa ja vanhempainvastuuta koskevissa asioissa ja asetuksen (EY) N:o 1347/2000 kumoamisesta 27.11.2003 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 2201/2003 (EUVL L 338, s. 1), sellaisena kuin se on muutettuna 2.12.2004 annetulla neuvoston asetuksella (EY) N:o 2116/2004 (EUVL L 367, s. 1; jäljempänä asetus N:o 2201/2003), tulkintaa.
2. Tämä pyyntö on esitetty asiassa, jossa C, joka on lasten A ja B äiti, on valittanut Oulun hallinto-oikeuden päätöksestä, jossa pysytettiin Suomen poliisin päätös, jolla kyseiset lapset määrättiin luovutettaviksi Ruotsin viranomaisille.
Rechtlicher Rahmen Asiaa koskevat oikeussäännöt Gemeinschaftsrecht Yhteisön oikeus 3. In der 28. Gemeinsamen Erklärung zur nordischen Zusammenarbeit, die der Akte über die Bedingungen des Beitritts der Republik Österreich, der Republik Finnland und des Königreichs Schweden und die Anpassungen der die Europäische Union begründenden Verträge beigefügt ist (ABl. 1994, C 241, S. 21, und ABl. 1995, L 1, S. 1), heißt es:
3. Itävallan tasavallan, Suomen tasavallan ja Ruotsin kuningaskunnan liittymisehdoista ja niiden sopimusten mukautuksista, joihin Euroopan unioni perustuu, tehtyyn asiakirjaan liitetyssä Pohjoismaiden yhteistyöstä annetussa yhteisessä julistuksessa N:o 28 (EYVL 1994, C 241, s. 21 ja EYVL 1995, L 1, s. 1) todetaan seuraavaa:
”Sopimuspuolet toteavat, että Norja, Ruotsi ja Suomi Euroopan unionin jäseninä aikovat jatkaa yhteisön lainsäädäntöä ja Euroopan unionista tehdyn sopimuksen mui[ta] määräyksiä täysin noudattaen Pohjoismaiden yhteistyötä keskenään sekä muiden maiden ja alueiden kanssa.”
4. Asetuksen N:o 2201/2003 johdanto-osan viidennessä perustelukappaleessa todetaan seuraavaa:
”Kaikkien lasten tasapuolisen kohtelun varmistamiseksi tämä asetus kattaa kaikki vanhempainvastuuta koskevat tuomiot, mukaan luettuina lastensuojelutoimenpiteet, riippumatta niiden yhteydestä avioliitto-oikeuden alaan kuuluviin menettelyihin.”
5. Asetuksen 1 artiklassa säädetään seuraavaa:
”1. Tätä asetusta sovelletaan, riippumatta siitä, millaisessa tuomioistuimessa asiaa käsitellään, siviilioikeudellisissa asioissa, jotka liittyvät:
d) die Unterbringung des Kindes in einer Pflegefamilie oder einem Heim, d) lapsen sijoittaminen sijaisperheeseen tai hoitolaitokseen;
6. Asetuksen N:o 2201/2003 2 artiklassa säädetään seuraavaa:
4) ’tuomiolla’ jäsenvaltion tuomioistuimen julistamaa – – vanhempainvastuuta koskevaa ratkaisua, riippumatta siitä, kutsutaanko sitä tuomioksi, päätökseksi, täytäntöönpanomääräykseksi vai joksikin muuksi;
9. ‚Sorgerecht‘ die Rechte und Pflichten, die mit der Sorge für die Person eines Kindes verbunden sind, insbesondere das Recht auf die Bestimmung des Aufenthaltsortes des Kindes; 9) ’oikeu[della] lapsen huoltoon’ lapsesta huolehtimiseen liittyviä oikeuksia ja velvollisuuksia, varsinkin oikeutta päättää lapsen asuinpaikasta;
7. Asetuksen 8 artiklan 1 kohdassa säädetään seuraavaa:
”Jäsenvaltion tuomioistuimet ovat toimivaltaisia vanhempainvastuuta koskevissa asioissa, jos lapsen asuinpaikka on asian vireillepanoajankohtana kyseisessä jäsenvaltiossa.”
8. Asetuksen 16 artiklan 1 kohdan a alakohdassa säädetään seuraavaa:
a) ajankohtana, jona haastehakemus tai vastaava asiakirja jätetään tuomioistuimeen edellyttäen, että hakija ei ole sen jälkeen jättänyt ryhtymättä häneltä edellytettyihin toimiin haasteen antamiseksi tiedoksi vastaajalle”.
9. Asetuksen N:o 2201/2003 59 artiklassa säädetään seuraavaa:
”1. Jollei 60, 63 tai 64 artiklasta tai tämän artiklan 2 kohdasta muuta johdu, tämä asetus korvaa jäsenvaltioiden osalta asetuksen voimaan tullessa voimassa olevat yleissopimukset, jotka on tehty kahden tai useamman jäsenvaltion välillä ja jotka koskevat tämän asetuksen piiriin kuuluvia asioita.
(2) a)	Finnland und Schweden können erklären, dass das Übereinkommen vom 6. Februar 1931 zwischen Dänemark, Finnland, Island, Norwegen und Schweden mit Bestimmungen des internationalen Verfahrensrechts über Ehe, Adoption und Vormundschaft einschließlich des Schlussprotokolls anstelle dieser Verordnung ganz oder teilweise auf ihre gegenseitigen Beziehungen anwendbar ist. Diese Erklärungen werden dieser Verordnung als Anhang beigefügt und im Amtsblatt der Europäischen Union veröffentlicht. Die betreffenden Mitgliedstaaten können ihre Erklärung jederzeit ganz oder teilweise widerrufen. 2. a)	Ruotsi ja Suomi voivat ilmoittaa, että avioliittoa, lapseksiottamista ja holhousta koskevia kansainvälis-yksityisoikeudellisia määräyksiä sisältävää Suomen, Islannin, Norjan, Ruotsin ja Tanskan kesken 6 päivänä helmikuuta 1931 tehtyä sopimusta sekä siihen liittyvää loppupöytäkirjaa sovelletaan kokonaisuudessaan tai osittain näiden valtioiden keskinäisissä suhteissa tämän asetuksen säännösten sijasta. Kyseiset ilmoitukset julkaistaan Euroopan unionin virallisessa lehdessä ja liitetään tähän asetukseen. Mainitut jäsenvaltiot voivat peruuttaa nämä ilmoituksensa kokonaisuudessaan tai osittain milloin tahansa.
10. Asetuksen 64 artiklassa säädetään seuraavaa:
„(1) Diese Verordnung gilt nur für gerichtliche Verfahren, öffentliche Urkunden und Vereinbarungen zwischen den Parteien, die nach Beginn der Anwendung dieser Verordnung gemäß Artikel 72 eingeleitet, aufgenommen oder getroffen wurden. ”1. Tämän asetuksen säännöksiä sovelletaan ainoastaan sellaisiin oikeudenkäynteihin, jotka on pantu vireille, sellaisiin virallisiin asiakirjoihin, jotka on laadittu tai rekisteröity, ja sellaisiin osapuolten välisiin sopimuksiin, jotka on tehty sen jälkeen, kun tätä asetusta on alettu soveltaa 72 artiklan mukaisesti.
2. Tuomiot, jotka on annettu tämän asetuksen soveltamisen alkamispäivän jälkeen asioissa, jotka on pantu vireille ennen kyseistä päivää mutta [tuomioistuimen toimivallasta sekä tuomioiden tunnustamisesta ja täytäntöönpanosta avioliittoa ja yhteisten lasten huoltoa koskevissa asioissa 29.5.2000 annetun neuvoston] asetuksen (EY) N:o 1347/2000 [EYVL L 160, s. 19] voimaantulopäivän jälkeen, tunnustetaan ja pannaan täytäntöön tämän asetuksen III luvun säännösten mukaisesti, jos sovelletut toimivaltasäännökset vastaavat joko tämän asetuksen II luvun säännöksiä tai asetuksen – – N:o 1347/2000 säännöksiä taikka sellaisen yleissopimuksen määräyksiä, joka asian tullessa vireille oli voimassa tuomion antaneen ja pyynnön vastaanottaneen jäsenvaltion välillä.
11. Asetus N:o 2201/2003 tuli 72 artiklansa mukaan voimaan 1.8.2004, ja asetusta on sovellettu 1.3.2005 lähtien, lukuun ottamatta 67, 68, 69 ja 70 artiklaa, joita on sovellettu 1.8.2004 lähtien.
Die nationalen Rechtsordnungen Kansalliset oikeusjärjestykset 12. Das schwedische Gesetz über besondere Bestimmungen zum Schutz Minderjähriger (Lag med särskilda bestämmelser om vård av unga, SFS [1990:52]) sieht Schutzmaßnahmen für Kinder wie ihre Inobhutnahme und Unterbringung gegen den Willen der Eltern vor. Bei Gefahren für die Gesundheit oder Entwicklung eines Kindes kann der Sozialausschuss der Gemeinde beim Länsrätt (Verwaltungsgericht) den Erlass geeigneter Maßnahmen beantragen. In Eilfällen kann der Sozialausschuss zunächst auch selbst diese Maßnahmen anordnen, die nachträglich vom Länsrätt zu genehmigen sind.
12. Nuorten huoltoa koskevista erityisistä säännöksistä annetussa Ruotsin laissa (lag med särskilda bestämmelser om vård av unga, SFS 1990, nro 52) säädetään lastensuojelutoimenpiteistä, kuten vanhempien tahdon vastaisesta lapsen huostaanotosta ja sijoittamisesta sijaishuoltoon. Jos lapsen terveys tai kehitys on ilmeisessä vaarassa vahingoittua, kunnan sosiaalilautakunta voi hakea länsrättiltä kyseisen lain mukaista huoltopäätöstä. Kiireellisessä tapauksessa sosiaalilautakunta saa tehdä lapsen välittömästä huostaanotosta päätöksen, joka on kuitenkin saatettava länsrättin vahvistettavaksi.
13. Nach § 1 Abs. 1 des finnischen Gesetzes über die Überstellung nach Island, Norwegen, Schweden oder Dänemark zur Vollstreckung von Entscheidungen über die Betreuung oder Behandlung (Laki huoltoa tai hoitoa koskevan päätöksen täytäntöönpanoa varten tapahtuvasta luovuttamisesta Islantiin, Norjaan, Ruotsiin tai Tanskaan [761/1970], im Folgenden: Laki 761/1970) kann, wer aufgrund einer Entscheidung der isländischen, norwegischen, schwedischen oder dänischen Behörden betreut oder behandelt werden soll, auf Antrag zur Vollstreckung einer solchen Entscheidung von Finnland in den betreffenden Staat überstellt werden. 13. Huoltoa tai hoitoa koskevan päätöksen täytäntöönpanoa varten tapahtuvasta luovuttamisesta Islantiin, Norjaan, Ruotsiin tai Tanskaan annetun Suomen lain (761/1970) (jäljempänä laki 761/1970) 1 §:n 1 momentin mukaan voidaan henkilö, jonka Islannin, Norjan, Ruotsin tai Tanskan viranomaisen antaman päätöksen mukaisesti tulee olla huollossa tai hoidossa, pyynnöstä luovuttaa Suomesta mainittuun valtioon päätöksen täytäntöönpanoa varten.
Ausgangsverfahren und Vorlagefragen Pääasia ja ennakkoratkaisukysymykset 14. Am 23. Februar 2005 entschied der Sozialausschuss der Stadt L (Schweden), die sich in dieser Stadt aufhaltenden Kinder A und B sofort in Obhut zu nehmen, um sie in einer Pflegefamilie unterzubringen. Der 2001 geborene A und die 1999 geborene B sind beide finnische Staatsangehörige; A besitzt außerdem noch die schwedische Staatsangehörigkeit.
14. L:n kunnan (Ruotsi) sosiaalilautakunta päätti 23.2.2005 ottaa kyseisessä kunnassa asuneet lapset A ja B välittömästi huostaan heidän sijoittamisekseen sijaisperheeseen. Vuonna 2001 syntynyt A ja vuonna 1999 syntynyt B ovat Suomen kansalaisia, ja A on lisäksi Ruotsin kansalainen.
15. Am 1. März 2005 verzog Frau C mit den Kindern A und B nach Finnland. Am 2. März 2005 meldete sie sich in diesem Mitgliedstaat an. Die finnischen Behörden trugen den neuen Wohnsitz am 10. März 2005 rückwirkend zum 1. März 2005 ein. 15. C muutti 1.3.2005 lasten A ja B kanssa Suomeen. Muutosta tähän jäsenvaltioon ilmoitettiin maistraatille 2.3.2005. Maistraatti rekisteröi uuden kotikunnan 10.3.2005 taannehtivasti 1.3.2005 alkaen.
16. Die Entscheidung des Sozialausschusses der Stadt L wurde vom Länsrätt i K län (Verwaltungsgericht der Provinz K [Schweden]) am 3. März 2005 bestätigt, das hierzu am 25. Februar 2005 angerufen worden war. Dieses Verfahren der gerichtlichen Bestätigung sieht das schwedische Recht für sämtliche Fälle vor, in denen ein Kind ohne Einverständnis der Eltern in Obhut genommen wird. 16. L:n kunnan sosiaalilautakunta alisti 25.2.2005 päätöksensä länsrätten i K länin (Ruotsi) vahvistettavaksi, ja tämä tuomioistuin vahvisti päätöksen 3.3.2005. Ruotsin oikeuden mukaan tällainen vahvistusmenettely tuomioistuimessa käydään aina, kun lapsi otetaan huostaan ilman vanhempien suostumusta.
17. Nach der Feststellung, dass die schwedischen Gerichte für die Rechtssache zuständig seien, wies das Kammarrätt i M (Berufungsverwaltungsgericht M [Schweden]) das Rechtsmittel von C gegen die Entscheidung des Länsrätt i K län zurück. 17. Kammarrätten i M (Ruotsi) katsoi ensin, että Ruotsin tuomioistuimilla oli tuomiovalta asiassa, ja hylkäsi sitten valituksen, jonka C oli tehnyt länsrätten i K länin päätöksestä.
18. Regeringsrätten (Ruotsi) vahvisti 20.6.2006, että Ruotsin tuomioistuimilla oli tuomiovalta asiassa.
19. Samana päivänä, kun länsrätten i K län antoi ratkaisunsa, Ruotsin poliisi pyysi Suomen H:n kaupungin, jossa molemmat lapset oleskelivat isoäitinsä luona, poliisilaitokselta virka-apua päätöksen täytäntöönpanoon. Tämä pyyntö perustui lakiin 761/1970.
20. Mit Entscheidung vom 8. März 2005 ordnete die finnische Polizei an, die Kinder A und B den schwedischen Behörden zu überstellen. C klagte gegen diese Entscheidung vor dem Oulun hallinto-oikeus, das die Klage abwies. 20. Suomen poliisi päätti 8.3.2005 luovuttaa lapset A ja B Ruotsin viranomaisille. C valitti tästä päätöksestä Oulun hallinto-oikeuteen, joka hylkäsi valituksen.
21. C legte daraufhin Rechtsmittel beim Korkein hallinto-oikeus (Oberster Verwaltungsgerichtshof) ein, das zur Entscheidung des Ausgangsrechtsstreits eine Auslegung des Anwendungsbereichs der Verordnung Nr. 2201/2003 für erforderlich hält. 21. C valitti sitten korkeimpaan hallinto-oikeuteen, joka katsoi, että pääasian ratkaisemiseksi on tarpeen tulkita asetuksen N:o 2201/2003 soveltamisalaa.
22. Korkein hallinto-oikeus toteaa, että lapsen huostaanottoa ja sijaishuoltoon sijoittamista koskeva päätös on Suomessa julkisoikeudellinen, ja kysyy, voiko tällainen päätös kuulua kyseiseen asetukseen sisältyvän siviilioikeudellisen asian käsitteen soveltamisalaan. Korkein hallinto-oikeus kysyy lisäksi, että koska Suomessa lastensuojelu ei edellytä vain yhden vaan usean päätöksen tekemistä, voiko kyseinen asetus koskea sekä lasten huostaanottoa että heidän sijoittamistaan sijaishuoltoon vai ainoastaan sijoituspäätöstä.
23. Tässä tilanteessa korkein hallinto-oikeus on päättänyt lykätä asian käsittelyä ja esittää yhteisöjen tuomioistuimelle seuraavat ennakkoratkaisukysymykset:
”1) a)	Sovelletaanko – – asetusta – – N:o 2201/2003 – – nyt esillä olevan kaltaiseen, julkisoikeudellisen lastensuojelun yhteydessä yhtenä päätöksenä tehdyn, lapsen välitöntä huostaanottoa ja sijoittamista kodin ulkopuolelle sijaisperheeseen koskevan ratkaisun täytäntöönpanoon kokonaisuudessaan
b)	vai asetuksen [N:o 2201/2003] 1 artiklan 2 kohdan d alakohdan säännös huomioon ottaen pelkästään sijoittamista kodin ulkopuolelle sijaisperheeseen koskevaan osaan päätöksestä,
c)	ja jälkimmäisessä tapauksessa, onko [asetusta N:o 2201/2003] sovellettava huostaanottopäätökseen sisältyvään sijoittamista koskevaan ratkaisuun, vaikka itse huostaanottopäätöstä, johon nähden sijoituspäätös on alisteinen, koskisi asianomaisten jäsenvaltioiden yhteistyönä yhdenmukaistettu tuomioiden ja hallintopäätösten vastavuoroiselle tunnustamiselle ja täytäntöönpanolle perustuva lainsäädäntö?
2) Jos vastaus kysymykseen 1 a) on myöntävä, onko ottaen huomioon sen, että asetuksessa [N:o 2201/2003] ei ole otettu huomioon edellä mainittua julkisoikeudellisten huoltopäätösten tunnustamista ja täytäntöönpanoa koskevaa Pohjoismaiden neuvoston toimesta yhdenmukaistettua lainsäädäntöä vaan pelkästään vastaava yksityisoikeudellinen yleissopimus, mahdollista kuitenkin soveltaa lapsen huostaanottoon ensiksi mainittua yhdenmukaistettua lainsäädänt öä, joka perustuu hallintopäätösten välittömään tunnustamiseen ja täytäntöönpanoon hallintoviranomaisten yhteistyönä?
3) Jos vastaus kysymykseen 1 a) on myöntävä ja kysymykseen 2) kieltävä, soveltuuko [asetus N:o 2201/2003] ajallisesti asiaan, kun otetaan huomioon sen 72 artikla ja 64 artiklan 2 kohta sekä mainittu julkisoikeudellisia huoltopäätöksiä koskeva yhdenmukaistettu pohjoismainen lainsäädäntö, kun Ruotsissa hallintoviranomainen on tehnyt päätöksensä sekä välittömästä huostaanotosta että sijoittamisesta perheeseen 23.2.2005 ja alistanut välitöntä huostaanottoa koskevan päätöksensä lääninoikeuden vahvistettavaksi 25.2.2005 ja lääninoikeus on alistuksen johdosta vahvistanut päätöksen 3.3.2005?”
Zu den Vorlagefragen Ennakkoratkaisukysymysten tarkastelu Zu Frage 1a Ensimmäisen kysymyksen a kohta 24. Mit seiner ersten Frage möchte das vorlegende Gericht wissen, ob Art. 1 Abs. 1 der Verordnung Nr. 2201/2003 dahin auszulegen ist, dass diese Bestimmung auf eine einheitliche Entscheidung anwendbar ist, die die sofortige Inobhutnahme und die Unterbringung eines Kindes außerhalb der eigenen Familie in einer Pflegefamilie anordnet, und diese Entscheidung unter den Begriff der Zivilsachen im Sinne dieser Bestimmung fällt, wenn sie im Rahmen des dem öffentlichen Recht unterliegenden Kindesschutzes ergangen ist.
24. Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin tiedustelee tällä kysymyksellä, onko asetuksen N:o 2201/2003 1 artiklan 1 kohtaa tulkittava siten, että yhtäältä sitä sovelletaan yhtenä päätöksenä tehdyn, lapsen välitöntä huostaanottoa ja sijoittamista kodin ulkopuolelle sijaisperheeseen koskevaan ratkaisuun ja että toisaalta tällainen päätös kuuluu kyseiseen säännökseen sisältyvän siviilioikeudellisen asian käsitteen soveltamisalaan, kun päätös on tehty julkisoikeudellisen lastensuojelun yhteydessä.
25. Lapsen huostaanottoa koskevan päätöksen osalta on selvitettävä, liittyykö tällainen päätös vanhempainvastuuseen ja kuuluuko se siis asetuksen N:o 2201/2003 soveltamisalaan.
26. Tästä on todettava, että asetuksen N:o 2201/2003 1 artiklan 1 kohdan b alakohdan mukaan tätä asetusta sovelletaan, riippumatta siitä, millaisessa tuomioistuimessa asiaa käsitellään, siviilioikeudellisissa asioissa, jotka liittyvät vanhempainvastuun myöntämiseen, käyttämiseen, siirtämiseen, rajoittamiseen tai lopettamiseen. Asetuksen 2 artiklan 1 alakohdassa säädetään lisäksi, että asetuksessa tarkoitetaan ”tuomioistuimella” jäsenvaltioiden kaikkia viranomaisia, jotka ovat toimivaltaisia tämän asetuksen soveltamisalaan kuuluvissa asioissa.
27. Saman asetuksen 2 artiklan 7 alakohdan mukaan vanhempainvastuulla tarkoitetaan oikeuksia ja velvollisuuksia, jotka liittyvät lapsen henkilöön tai omaisuuteen ja jotka jollakin luonnollisella henkilöllä tai oikeushenkilöllä on tuomioistuimen tuomion tai lain taikka voimassa olevan sopimuksen perusteella, ja ilmaisu käsittää erityisesti oikeuden lapsen huoltoon ja tapaamisoikeuden.
28. Lapsen huostaanotto ei kuulu nimenomaisesti asioihin, jotka asetuksen 1 artiklan 2 kohdan mukaan liittyvät vanhempainvastuuseen.
29. Tämä ei kuitenkaan voi olla seikka, jonka perusteella lapsen huostaanottoa koskeva päätös jäisi asetuksen N:o 2201/2003 soveltamisalan ulkopuolelle.
30. Ilmauksen ”erityisesti” käyttö asetuksen 1 artiklan 2 kohdassa nimittäin merkitsee, että tähän säännökseen sisältyvä luettelo on luonteeltaan viitteellinen.
31. Asetuksen N:o 2201/2003 johdanto-osan viidennestä perustelukappaleesta ilmenee lisäksi, että kaikkien lasten tasapuolisen kohtelun varmistamiseksi tämä asetus kattaa kaikki vanhempainvastuuta koskevat tuomiot, mukaan luettuina lastensuojelutoimenpiteet.
32. Eine Entscheidung über die Inobhutnahme eines Kindes wie die im Ausgangsverfahren streitgegenständliche fügt sich naturgemäß in den Rahmen einer öffentlichen Maßnahme ein, die an den Erfordernissen des Jugendschutzes und der Jugendhilfe ausgerichtet ist. 32. Pääasiassa kyseessä olevan kaltainen, lapsen huostaanottoa koskeva päätös kuuluu luonnostaan viranomaistoimintaan, jonka tarkoituksena on täyttää alaikäisten suojelua ja avustamista koskevat tarpeet.
33. Yhteisöjen tuomioistuimelle esitetystä asiakirja-aineistosta ilmenee lisäksi, että Suomessa lapsen huostaanotosta seuraa, että tämän jäsenvaltion sosiaalilautakunnilla on oikeus päättää lapsen olinpaikasta. Tällainen toimenpide on omiaan vaikuttamaan tapaan, jolla voidaan käyttää lapsen huoltoa koskevaa oikeutta, joka asetuksen N:o 2201/2003 2 artiklan 9 alakohdan mukaan sisältää juuri oikeuden päättää lapsen asuinpaikasta. Tällainen oikeus siis liittyy vanhempainvastuuseen, koska asetuksen 1 artiklan 2 kohdan a alakohdan mukaan oikeus lapsen huoltoon on yksi vanhempainvastuuseen kuuluvista asioista.
34. Hinsichtlich der Unterbringung ist darauf hinzuweisen, dass gemäß Art. 1 Abs. 2 Buchst. d der Verordnung Nr. 2201/2003 die Unterbringung eines Kindes in einer Pflegefamilie oder in einem Heim zu den Angelegenheiten der elterlichen Verantwortung gehört. 34. Sijaishuoltoon sijoittamisesta on huomattava, että asetuksen N:o 2201/2003 1 artiklan 2 kohdan d alakohdan mukaan lapsen sijoittaminen sijaisperheeseen tai hoitolaitokseen kuuluu asioihin, jotka liittyvät vanhempainvastuuseen.
35. Kuten julkisasiamies totesi ratkaisuehdotuksensa 28 kohdassa, huostaanotto ja sijoittaminen ovat erittäin tiiviissä yhteydessä toisiinsa siten, että yhtäältä huostaanotosta voidaan päättää erikseen enintään väliaikaisena toimenpiteenä ja toisaalta vanhempien tahdon vastainen lapsen sijoittaminen voidaan toteuttaa vain, jos viranomaiset ensin ottavat lapsen huostaan.
36. Lapsen huostaanottoa koskevan päätöksen jättäminen asetuksen N:o 2201/2003 soveltamisalan ulkopuolelle voisi siis vaarantaa tämän asetuksen tehokkuuden jäsenvaltioissa, joissa lastensuojelu, mukaan lukien lasten sijoittaminen sijaishuoltoon, edellyttää usean päätöksen tekemistä. Lisäksi on huomattava, että koska muissa jäsenvaltioissa lastensuojelu varmistetaan vain yhdellä päätöksellä, kyseessä olevien lasten tasapuolinen kohtelu voisi myös tulla kyseenalaiseksi.
37. Asetuksen N:o 2201/2003 osalta on selvitettävä, voidaanko tätä asetusta soveltaa julkisoikeudellisiin lapsen huostaanottoa ja sijoittamista koskeviin päätöksiin.
38. Asetuksen N:o 2201/2003 1 artiklan 1 kohdassa säädetään periaatteesta, jonka mukaan tätä asetusta sovelletaan vain ”siviilioikeudellisissa asioissa”, mutta siinä ei määritellä tämän käsitteen sisältöä eikä ulottuvuutta.
39. On palautettava mieleen, että tuomioistuimen toimivallasta sekä tuomioiden täytäntöönpanosta yksityisoikeuden alalla 27.9.1968 tehdyn yleissopimuksen (EYVL 1972, L 299, s. 32), sellaisena kuin se on muutettuna Tanskan kuningaskunnan, Irlannin sekä Ison-Britannian ja Pohjois-Irlannin yhdistyneen kuningaskunnan liittymisestä kyseiseen yleissopimukseen 9.10.1978 tehdyllä yleissopimuksella (EYVL L 304, s. 1 ja muutettuna s. 77), Helleenien tasavallan liittymisestä kyseiseen yleissopimukseen 25.10.1982 tehdyllä yleissopimuksella (EYVL L 388, s. 1), Espanjan kuningaskunnan ja Portugalin tasavallan liittymisestä kyseiseen yleissopimukseen 26.5.1989 tehdyllä yleissopimuksella (EYVL L 285, s. 1) sekä Itävallan tasavallan, Suomen tasavallan ja Ruotsin kuningaskunnan liittymisestä kyseiseen yleissopimukseen 29.11.1996 tehdyllä yleissopimuksella (EYVL 1997, C 15, s. 1; jäljempänä Brysselin yleissopimus), yhteydessä yhteisöjen tuomioistuin on tulkinnut yksityisoikeudellisen asian käsitettä, joka sisältyy tämän yleissopimuksen 1 artiklan 1 kappaleen ensimmäiseen virkkeeseen.
40. Yhteisöjen tuomioistuin on katsonut toistuvasti, että sen varmistamiseksi, että Brysselin yleissopimuksesta sopimusvaltioille ja asianomaisille henkilöille syntyvät oikeudet ja velvoitteet ovat mahdollisimman tasapuolisia ja yhdenmukaisia, mainitun määräyksen sanamuotoa ei ole tulkittava siten, että siinä ainoastaan viitattaisiin jonkin asianomaisen sopimusvaltion sisäiseen oikeuteen. Yksityisoikeudellisen asian käsitettä on pidettävä itsenäisenä käsitteenä, jonka tulkinnassa on käytettävä perustana Brysselin yleissopimuksen tavoitteita ja järjestelmää sekä niitä yleisiä periaatteita, jotka ilmenevät kansallisten oikeusjärjestysten muodostamasta kokonaisuudesta (ks. asia C-292/05, Lechouritou ym., tuomio 15.2.2007, 29 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen, ei vielä julkaistu oikeustapauskokoelmassa).
41. Ruotsin hallitus myöntää pääasian valittajan, muiden huomautuksia esittäneiden jäsenvaltioiden ja Euroopan yhteisöjen komission tavoin, että asetuksen N:o 2201/2003 1 artiklan 1 kohtaan sisältyvää siviilioikeudellisen asian käsitettä on myös tulkittava itsenäisesti yhteisön oikeudessa, mutta se katsoo, että lapsen huostaanottoa ja sijoittamista koskeva päätös, johon sisältyy julkisen vallan käyttöä, ei kuulu asetuksen soveltamisalaan.
42. Väitteensä tueksi Ruotsin hallitus vetoaa yhteisöjen tuomioistuimen oikeuskäytäntöön, jossa katsotaan, että vaikka tietyt viranomaisen ja yksityisoikeudellisen henkilön väliset oikeudenkäynnit saattavatkin kuulua Brysselin yleissopimuksen soveltamisalaan, näin ei ole viranomaisen käyttäessä julkista valtaa (asia C-167/00, Henkel, tuomio 1.10.2002, Kok. 2002, s. I-8111, 26 ja 30 kohta ja asia C-266/01, Préservatrice foncière TIARD, tuomio 15.5.2003, Kok. 2003, s. I-4867, 22 kohta).
43. Nach Ansicht der schwedischen Regierung ist kaum eine Entscheidung vorstellbar, die einen noch offenkundigeren Fall hoheitlichen Handelns darstelle als die Anordnung der Inobhutnahme eines Kindes, durch die unter bestimmten Umständen dem Kind sogar seine Freiheit entzogen werde. 43. Ruotsin hallituksen mukaan olisi vaikea kuvitella paremmin julkisen vallan käyttöä ilmentävää päätöstä kuin päätös, jolla lapsi määrätään otettavaksi huostaan ja joka saattaa myös tietyissä olosuhteissa johtaa lapsen vapauden riistoon.
44. Tällaista asetuksen N:o 2201/2003 1 artiklan 1 kohdan tulkintaa ei voida hyväksyä.
45. Koska nimittäin siviilioikeudellisen asian käsitettä on tulkittava asetuksen N:o 2201/2003 tavoitteisiin nähden, vanhempainvastuuta koskevien ratkaisujen vastavuoroisen tunnustamisen ja täytäntöönpanon tavoite selvästi vaarantuisi, jos lapsen huostaanottoa ja sijoittamista koskevat päätökset olisi jätettävä asetuksen soveltamisalan ulkopuolelle pelkästään siitä syystä, että ne joissakin jäsenvaltioissa ovat julkisoikeudellisia. Tässä yhteydessä on huomattava, että asetuksen N:o 2201/2003 1 artiklan 1 kohdan ja 2 artiklan 1 alakohdan säännöksistä ilmenee, että jäsenvaltioiden tuomioistuinorganisaatio ja toimivallan myöntäminen hallintoviranomaisille eivät voi vaikuttaa tämän asetuksen soveltamisalaan ja siviilioikeudellisen asian käsitteen tulkintaan.
46. Siviilioikeudellisen asian käsitettä on siis tulkittava itsenäisesti.
47. Vain asetuksen N:o 2201/2003 yhdenmukainen soveltaminen jäsenvaltioissa, mikä edellyttää asetuksen soveltamisalan määrittämistä yhteisön oikeudessa eikä kansallisissa oikeusjärjestyksissä, on omiaan varmistamaan, että asetuksen tavoitteet, joihin kuuluu kaikkien kyseessä olevien lasten tasapuolinen kohtelu, täyttyvät.
48. Tämä tavoite toteutuu asetuksen N:o 2201/2003 johdanto-osan viidennen perustelukappaleen mukaan vain, mikäli kaikki vanhempainvastuuta koskevat tuomiot kuuluvat asetuksen soveltamisalaan.
49. Vanhempainvastuu määritellään asetuksen 2 artiklan 7 alakohdassa laajasti siten, että sillä tarkoitetaan oikeuksia ja velvollisuuksia, jotka liittyvät lapsen henkilöön tai omaisuuteen ja jotka jollakin luonnollisella henkilöllä tai oikeushenkilöllä on tuomioistuimen tuomion tai lain taikka voimassa olevan sopimuksen perusteella.
50. Wie die Generalanwältin in Nr. 44 ihrer Schlussanträge aufgezeigt hat, ist dabei unbeachtlich, ob die elterliche Verantwortung durch eine staatliche Schutzmaßnahme berührt wird oder durch eine Entscheidung, die auf Initiative eines bzw. der Sorgerechtsinhaber selbst ergangen ist. 50. Kuten julkisasiamies totesi ratkaisuehdotuksensa 44 kohdassa, tältä osin on merkityksetöntä, vaikutetaanko vanhempainvastuuseen valtion toteuttamalla suojelutoimenpiteellä vai ratkaisulla, joka on tehty huoltajan itsensä aloitteesta.
51. Siviilioikeudellisen asian käsitettä on siis tulkittava siten, että se voi sisältää myös toimenpiteitä, jotka jäsenvaltion oikeusjärjestyksessä ovat julkisoikeudellisia.
52. Tällainen tulkinta saa lisäksi tukea asetuksen N:o 2201/2003 johdanto-osan kymmenennestä perustelukappaleesta, jonka mukaan tätä asetusta ei ole tarkoitettu sovellettavaksi ”julkisoikeudellisiin toimenpiteisiin koulutus- ja terveysasioissa”. Näiden asioiden jättäminen asetuksen soveltamisalan ulkopuolelle vahvistaa sen, että yhteisön lainsäätäjä ei ole tarkoittanut, että kaikki julkisoikeudelliset toimenpiteet jäävät asetuksen soveltamisalan ulkopuolelle.
53. Ensimmäisen kysymyksen a kohtaan on vastattava edellä esitetyn perusteella, että asetuksen N:o 2201/2003 1 artiklan 1 kohtaa on tulkittava siten, että yhtenä päätöksenä tehty, lapsen välitöntä huostaanottoa ja sijoittamista kodin ulkopuolelle sijaisperheeseen koskeva ratkaisu kuuluu kyseiseen säännökseen sisältyvän siviilioikeudellisen asian käsitteen soveltamisalaan, kun tällainen päätös on tehty julkisoikeudellisen lastensuojelun yhteydessä.
Zu den Fragen 1b und 1c Ensimmäisen kysymyksen b ja c kohta 54. Diese Fragen wurden vom vorlegenden Gericht nur für den Fall gestellt, dass der Gerichtshof in seiner Antwort auf Frage 1a den Begriff der Zivilsachen im Sinne von Art. 1 Abs. 1 der Verordnung Nr. 2201/2003 dahin auslegt, dass dieser Begriff eine einheitliche Entscheidung, die die sofortige Inobhutnahme und die Unterbringung eines Kindes außerhalb der eigenen Familie in einer Pflegefamilie anordnet, wenn diese Entscheidung im Rahmen des dem öffentlichen Recht unterliegenden Kindesschutzes ergangen ist, nicht umfasst.
54. Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin on esittänyt nämä kysymykset vain siltä varalta, että vastauksessaan ensimmäisen kysymyksen a kohtaan yhteisöjen tuomioistuin tulkitsee asetuksen N:o 2201/2003 1 artiklan 1 kohtaan sisältyvää siviilioikeudellisen asian käsitettä siten, että se ei kata yhtenä päätöksenä tehtyä, lapsen välitöntä huostaanottoa ja sijoittamista kodin ulkopuolelle sijaisperheeseen koskevaa ratkaisua, kun tällainen päätös on tehty julkisoikeudellisen lastensuojelun yhteydessä.
55. Kun ensimmäisen kysymyksen a kohtaan annettu vastaus otetaan huomioon, ensimmäisen kysymyksen b ja c kohtaan ei ole tarpeen vastata.
Zu Frage 2 Toinen kysymys 56. Mit dieser Frage möchte das vorlegende Gericht wissen, ob die Verordnung Nr. 2201/2003 dahin auszulegen ist, dass eine harmonisierte nationale Regelung über die Anerkennung und Vollstreckung von Verwaltungsentscheidungen über die Inobhutnahme und Unterbringung von Personen, die im Rahmen der Zusammenarbeit zwischen den nordischen Staaten ergangen ist, auf eine Entscheidung über die Inobhutnahme eines Kindes, die in den Anwendungsbereich der genannten Verordnung fällt, angewandt werden kann, wenn die Verordnung hierzu keine Vorschrift enthält.
56. Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin tiedustelee tällä kysymyksellä, onko asetusta N:o 2201/2003 tulkittava siten, että henkilöiden huostaanotosta ja sijoittamisesta tehtyjen hallintopäätösten tunnustamista ja täytäntöönpanoa koskevaa, Pohjoismaiden yhteistyönä yhdenmukaistettua kansallista lainsäädäntöä on mahdollista soveltaa asetuksen soveltamisalaan kuuluvaan lapsen huostaanottoa koskevaan päätökseen, kun tällaista lainsäädäntöä ei ole otettu asetuksessa huomioon.
57. Tämän osalta on palautettava mieleen, että vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan kansallinen tuomioistuin, jonka tehtävänä on toimivaltansa rajoissa soveltaa yhteisön oikeussääntöjä, on velvollinen varmistamaan näiden oikeussääntöjen täyden vaikutuksen niin, että se tarvittaessa jättää omasta aloitteestaan soveltamatta kaikkia yhteisön oikeuden kanssa ristiriidassa olevia kansallisia säännöksiä (ks. erityisesti asia 106/77, Simmenthal, tuomio 9.3.1978, Kok. 1978, s. 629, Kok. Ep. IV, s. 73, 21–24 kohta; asia C-213/89, Factortame ym., tuomio 19.6.1990, Kok. 1990, s. I-2433, Kok. Ep. X, s. 453, 19–21 kohta ja asia C-119/05, Lucchini, tuomio 18.7.2007, 61 kohta, ei vielä julkaistu oikeustapauskokoelmassa).
58. Asetuksen N:o 2201/2003 59 artiklan 1 kohdan mukaan tämä asetus korvaa jäsenvaltioiden osalta yleissopimukset, jotka on tehty jäsenvaltioiden välillä ja jotka koskevat tämän asetuksen piiriin kuuluvia asioita.
59. Asetuksen 59 artiklan 2 kohdan a alakohdan mukaan ”Ruotsi ja Suomi voivat ilmoittaa, että avioliittoa, lapseksiottamista ja holhousta koskevia kansainvälis-yksityisoikeudellisia määräyksiä sisältävää Suomen, Islannin, Norjan, Ruotsin ja Tanskan kesken 6 päivänä helmikuuta 1931 tehtyä sopimusta sekä siihen liittyvää loppupöytäkirjaa sovelletaan kokonaisuudessaan tai osittain näiden valtioiden keskinäisissä suhteissa tämän asetuksen säännösten sijasta”.
60. Tämä on ainoa säännös, joka poikkeaa tämän tuomion 58 kohdassa mainitusta säännöstä. Poikkeuksena sitä on tulkittava suppeasti.
61. Pohjoismaiden yhteistyö henkilöiden huostaanotosta ja sijoittamisesta tehtyjen hallintopäätösten tunnustamisen ja täytäntöönpanon alalla ei kuulu poikkeuksiin, jotka luetellaan tyhjentävästi asetuksessa N:o 2201/2003.
62. Lain 761/1970 kaltaista yhdenmukaistettua kansallista lainsäädäntöä ei siis voida soveltaa asetuksen N:o 2201/2003 soveltamisalaan kuuluvaan lapsen huostaanottoa ja sijoittamista koskevaan päätökseen.
63. Pohjoismaiden yhteistyöstä annettu yhteinen julistus N:o 28 ei kumoa tätä päätelmää.
64. Kyseisen julistuksen mukaan nimittäin Pohjoismaiden yhteistyöhön osallistuvat valtiot, jotka ovat unionin jäseniä, ovat sitoutuneet jatkamaan tätä yhteistyötä yhteisön lainsäädäntöä noudattaen.
65. Tästä seuraa, että kyseisessä yhteistyössä on noudatettava yhteisön oikeusjärjestyksen periaatteita.
66. Toiseen kysymykseen on siis vastattava, että asetusta N:o 2201/2003 on tulkittava siten, että henkilöiden huostaanotosta ja sijoittamisesta tehtyjen hallintopäätösten tunnustamista ja täytäntöönpanoa koskevaa, Pohjoismaiden yhteistyönä yhdenmukaistettua kansallista lainsäädäntöä ei voida soveltaa kyseisen asetuksen soveltamisalaan kuuluvaan lapsen huostaanottoa koskevaan päätökseen.
Zu Frage 3 Kolmas kysymys 67. Mit dieser Frage möchte das vorlegende Gericht wissen, ob die Verordnung Nr. 2201/2003 dahin auszulegen ist, dass sie in zeitlicher Hinsicht auf eine Rechtssache wie das Ausgangsverfahren anwendbar ist.
67. Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin tiedustelee tällä kysymyksellä, onko asetusta N:o 2201/2003 tulkittava siten, että sitä voidaan soveltaa ajallisesti pääasian kaltaisessa asiassa.
68. Asetuksen N:o 2201/2003 64 artiklan 1 kohdasta ja 72 artiklasta ilmenee, että tätä asetusta sovelletaan ainoastaan sellaisiin oikeudenkäynteihin, jotka on pantu vireille, sellaisiin virallisiin asiakirjoihin, jotka on laadittu tai rekisteröity, ja sellaisiin osapuolten välisiin sopimuksiin, jotka on tehty 1.3.2005 jälkeen.
69. Lisäksi asetuksen 64 artiklan 2 kohdassa säädetään, että ”tuomiot, jotka on annettu tämän asetuksen soveltamisen alkamispäivän jälkeen asioissa, jotka on pantu vireille ennen kyseistä päivää mutta asetuksen – – N:o 1347/2000 voimaantulopäivän jälkeen, tunnustetaan ja pannaan täytäntöön tämän asetuksen III luvun säännösten mukaisesti, jos sovelletut toimivaltasäännökset vastaavat joko tämän asetuksen II luvun säännöksiä tai asetuksen – – N:o 1347/2000 säännöksiä taikka sellaisen yleissopimuksen määräyksiä, joka asian tullessa vireille oli voimassa tuomion antaneen ja pyynnön vastaanottaneen jäsenvaltion välillä”.
70. Pääasian kaltaisessa asiassa asetusta N:o 2201/2003 voidaan soveltaa vain, mikäli kaikki tämän tuomion edellisessä kohdassa mainitut kolme edellytystä täyttyvät.
71. Ensimmäisestä edellyty ksestä on todettava, että ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen, joka on ainoana toimivaltainen selvittämään pääasian tosiseikastoa, mukaan täytäntöönpantavana päätöksenä on länsrätten i K länin 3.3.2005 antama päätös. Se on siis annettu asetuksen N:o 2201/2003 soveltamisen alkamispäivän jälkeen.
72. Toisen edellytyksen osalta ennakkoratkaisupyynnöstä ilmenee, että lasten A ja B huostaanottoa koskenut menettely pantiin vireille ”syksyllä 2004” eli ennen asetuksen N:o 2201/2003 soveltamisen alkamista mutta asetuksen N:o 1347/2000 voimaantulon jälkeen, koska tämä viimeksi mainittu asetus tuli 46 artiklansa mukaan voimaan 1.3.2001. Ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen asiana on tarkistaa, tuliko menettely todellakin tuolloin vireille.
73. Tämän tuomion 69 kohdassa mainitusta kolmannesta edellytyksestä on lausuttava seuraavaa.
74. Für Entscheidungen, die die elterliche Verantwortung betreffen, sind nach Art. 8 Abs. 1 der Verordnung Nr. 2201/2003 die Gerichte des Mitgliedstaats zuständig, in dem das Kind zum Zeitpunkt der Antragstellung seinen gewöhnlichen Aufenthalt hat. 74. Asetuksen N:o 2201/2003 8 artiklan 1 kohdan mukaan jäsenvaltion tuomioistuimet ovat toimivaltaisia vanhempainvastuuta koskevissa asioissa, jos lapsen asuinpaikka on asian vireillepanoajankohtana kyseisessä jäsenvaltiossa.
75. Regeringsrätten vahvisti 20.6.2006 antamallaan päätöksellä kansallisen oikeuden perusteella, että Ruotsin tuomioistuimilla oli tuomiovalta asiassa. Kyseinen tuomioistuin katsoi, että sosiaalilautakunnan aloittaessa selvityksen lasten A ja B kotioloista nämä lapset asuivat Ruotsissa, länsrätten i K länin tuomiopiirissä.
76. Tästä seuraa, että kansallisen oikeuden perusteella sovelletut toimivaltasäännökset vastaavat asetuksen N:o 2201/2003 64 artiklan 2 kohdassa tarkoitetulla tavalla tämän asetuksen säännöksiä. Kolmas edellytys siis täyttyy.
77. Kolmanteen kysymykseen on vastattava edellä esitetyn perusteella, että asetusta N:o 2201/2003 on tulkittava siten, että sitä voidaan soveltaa ajallisesti pääasian kaltaisessa asiassa, jollei tosiseikaston selvittämisestä, jossa ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin on ainoana toimivaltainen, muuta johdu.
Kosten Oikeudenkäyntikulut 78. Für die Parteien des Ausgangsverfahrens ist das Verfahren ein Zwischenstreit in dem bei dem vorlegenden Gericht anhängigen Rechtsstreit; die Kostenentscheidung ist daher Sache dieses Gerichts. Die Auslagen anderer Beteiligter für die Abgabe von Erklärungen vor dem Gerichtshof sind nicht erstattungsfähig.
78. Pääasian asianosaisten osalta asian käsittely yhteisöjen tuomioistuimessa on välivaihe kansallisessa tuomioistuimessa vireillä olevan asian käsittelyssä, minkä vuoksi kansallisen tuomioistuimen asiana on päättää oikeudenkäyntikulujen korvaamisesta. Oikeudenkäyntikuluja, jotka ovat aiheutuneet muille kuin näille asianosaisille huomautusten esittämisestä yhteisöjen tuomioistuimelle, ei voida määrätä korvattaviksi.
1. Art. 1 Abs. 1 der Verordnung (EG) Nr. 2201/2003 des Rates vom 27. November 2003 über die Zuständigkeit und die Anerkennung und Vollstreckung von Entscheidungen in Ehesachen und in Verfahren betreffend die elterliche Verantwortung und zur Aufhebung der Verordnung (EG) Nr. 1347/2000 in der durch die Verordnung (EG) Nr. 2116/2004 des Rates vom 2. Dezember 2004 geänderten Fassung ist dahin auszulegen, dass eine einheitliche Entscheidung, die die sofortige Inobhutnahme und die Unterbringung eines Kindes außerhalb der eigenen Familie in einer Pflegefamilie anordnet, unter den Begriff der Zivilsachen im Sinne dieser Bestimmung fällt, wenn die Entscheidung im Rahmen des dem öffentlichen Recht unterliegenden Kindesschutzes ergangen ist. 1) Tuomioistuimen toimivallasta sekä tuomioiden tunnustamisesta ja täytäntöönpanosta avioliittoa ja vanhempainvastuuta koskevissa asioissa ja asetuksen (EY) N:o 1347/2000 kumoamisesta 27.11.2003 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 2201/2003, sellaisena kuin se on muutettuna 2.12.2004 annetulla neuvoston asetuksella (EY) N:o 2116/2004, 1 artiklan 1 kohtaa on tulkittava siten, että yhtenä päätöksenä tehty, lapsen välitöntä huostaanottoa ja sijoittamista kodin ulkopuolelle sijaisperheeseen koskeva ratkaisu kuuluu kyseiseen säännökseen sisältyvän siviilioikeudellisen asian käsitteen soveltamisalaan, kun tällainen päätös on tehty julkisoikeudellisen lastensuojelun yhteydessä. 2. Die Verordnung Nr. 2201/2003 in der durch die Verordnung Nr. 2116/2004 geänderten Fassung ist dahin auszulegen, dass eine harmonisierte nationale Regelung über die Anerkennung und Vollstreckung von Verwaltungsentscheidungen über die Inobhutnahme und Unterbringung von Personen, die im Rahmen der nordischen Zusammenarbeit ergangen ist, auf eine Entscheidung über die Inobhutnahme eines Kindes, die in den Anwendungsbereich der genannten Verordnung fällt, nicht angewandt werden kann. 2) Asetusta N:o 2201/2003, sellaisena kuin se on muutettuna asetuksella N:o 2116/2004, on tulkittava siten, että henkilöiden huostaanotosta ja sijoittamisesta tehtyjen hallintopäätösten tunnustamista ja täytäntöönpanoa koskevaa, Pohjoismaiden yhteistyönä yhdenmukaistettua kansallista lainsäädäntöä ei voida soveltaa kyseisen asetuksen soveltamisalaan kuuluvaan lapsen huostaanottoa koskevaan päätökseen. 3. Vorbehaltlich der Beurteilung des Sachverhalts, für die allein das vorlegende Gericht zuständig ist, ist die Verordnung Nr. 2201/2003 in der durch die Verordnung Nr. 2116/2004 geänderten Fassung dahin auszulegen, dass sie in zeitlicher Hinsicht auf eine Rechtssache wie die des Ausgangsverfahrens anwendbar ist. 3) Asetusta N:o 2201/2003, sellaisena kuin se on muutettuna asetuksella N:o 2116/2004, on tulkittava siten, että sitä voidaan soveltaa ajallisesti pääasian kaltaisessa asiassa, jollei tosiseikaston selvittämisestä, jossa ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin on ainoana toimivaltainen, muuta johdu. nach oben

matches:
§ 1
tuomioistuin
tuomioistuin
tuomioistuin
tuomioistuin
tuomioistuin
tuomioistuin
tuomioistuin
tuomioistuin
tuomioistuin
tuomioistuin
tuomioistuin


text:
KHO:2017:48 - Korkein hallinto-oikeus
Etusivu » Päätöksiä » Vuosikirjapäätökset » Vuosikirjapaatos » KHO:2017:48
KHO:2017:48
Maankäyttö ja rakentaminen – Toimenpidelupa – Asemakaavamääräys – Maalämpökaivon poraaminen – Kaukolämpöverkkoon liittymisvelvollisuus – Liittymisvelvollisuutta koskevan asemakaavamääräyksen soveltamisrajoitukset
Vuosikirjanumero: KHO:2017:48
Antopäivä: 30.3.2017
Diaarinumero: 3393/1/16
ECLI-tunniste: ECLI:FI:KHO:2017:48
A ja B olivat hakeneet lupaa omakotitalon pääasiallisen lämmitysjärjestelmän muuttamiseksi kaukolämmöstä maalämmöksi ja maalämpökaivon poraamiseksi. Alueella voimassa olevan asemakaavan yleisissä määräyksissä oli määrätty, että rakennukset on liitettävä maankäyttö- ja rakennuslain 57 a §:n edellytysten mukaisesti kaukolämpöverkkoon.
Maalämpöjärjestelmä oli sellainen uusiutuviin energialähteisiin perustuva vähäpäästöinen lämmitysjärjestelmä, jota maankäyttö- ja rakennuslain 57 a §:n 3 momentin 2 kohdassa tarkoitettiin. Asemakaavassa annettu määräys kaukolämpöverkkoon liittymisestä ei siten tullut sovellettavaksi. Maalämpöjärjestelmän pitäminen vähäpäästöisenä lämmitysjärjestelmänä ei säännöksen sanamuoto huomioon ottaen edellyttänyt vertailua maalämpöön perustuvan lämmitysjärjestelmän ja kysymyksessä olevalla paikkakunnalla tarjolla olevan kaukolämmön päästöjen välillä. Kunta ei näin ollen ollut voinut hylätä A:n ja B:n hakemusta tällaiseen päästövertailuun perustuen.
Maankäyttö- ja rakennuslaki 57 a §, 126 a § 1 momentti 12 kohta, 135 § 1 momentti 1 kohta ja 138 § 1 momentti
Helsingin hallinto-oikeus 16.9.2016 nro 16/0791/5
Porvoon rakennustarkastaja on 9.10.2015 (§ 694) tekemällään päätöksellä hylännyt A:n ja B:n hakemuksen, joka on koskenut omakotitalon pääasiallisen lämmitysjärjestelmän muuttamista kaukolämmöstä maalämmöksi ja maalämpökaivon poraamista Porvoossa kiinteistöllä 638‑10‑5701‑3. Kysymys on ollut muutoksesta aikaisemmin myönnettyyn rakennuslupaan 2014-840.
Rakennustarkastaja on perustellut päätöstään muun ohella seuraavasti:
Toimenpide on maankäyttö- ja rakennuslain 57 a §:n vastainen. Omenatarhan alueen asemakaavan yleisissä määräyksissä määrätään rakennukset liitettäviksi MRL 57 a §:n mukaisesti kaukolämpöverkkoon. Kun otetaan huomioon, että edellytyksenä asemakaavassa annettavalle määräykselle kaukolämpöverkkoon liittymisestä on energian tehokkaan ja kestävän käytön varmistaminen, ilman tavoiteltavan laadun tai asemakaavan muiden tavoitteiden saavuttaminen, on ilmeistä, että ilman lain esitöistä saatavaa tukeakin rakennuksen lämmitysjärjestelmän vähäpäästöisyyden arvioiminen on tehtävä vertaamalla sitä alueella tarjottavan kaukolämmön päästöihin eikä tarkastelemalla lämmitysjärjestelmän ympäristöystävällisyyttä yleisellä tasolla. Kyseessä olevan omakotitalon laskennalliset vuosittaiset hiilidioksidipäästöt lämmityksen osalta ovat kaukolämmöllä tuotettuna noin 54 kg ja maalämpöjärjestelmällä noin 1 345 kg. Laskelmassa on käytetty hakemuksen liitteenä olleen selvityksen energiakulutuksen lukuja. Vaikka laskelma ei huomioi kaikkia tekijöitä, on ero niin merkittävä, että Omenatarhan alueella pelkkää maalämpöä ei voida pitää maankäyttö- ja rakennuslain 57 a §:n 3 momentin 2 kohdan mukaisena vähäpäästöisenä lämmitysjärjestelmänä.
Porvoon rakennus- ja ympäristölautakunta on 20.1.2016 (§ 11) tekemällään päätöksellä hylännyt A:n ja B:n oikaisuvaatimuksen.
Helsingin hallinto-oikeus on valituksenalaisella päätöksellään A:n ja B:n valituksesta kumonnut rakennus- ja ympäristölautakunnan päätöksen ja palauttanut asian lautakunnalle uudelleen käsiteltäväksi.
Maankäyttö- ja rakennuslain 57 a §:n 1 momentin mukaan asemakaavassa voidaan antaa määräys rakennuksen liittämisestä kaukolämpöverkkoon, jos määräys on tarpeen energian tehokkaan ja kestävän käytön, ilman tavoiteltavan laadun taikka asemakaavan muiden tavoitteiden kannalta. Pykälän 3 momentin 2 kohdan mukaan määräystä ei kuitenkaan sovelleta rakennukseen, jonka pääasiallisena lämmitysjärjestelmänä on uusiutuviin energialähteisiin perustuva vähäpäästöinen lämmitysjärjestelmä.
Edellä mainittua lainkohtaa koskevan hallituksen esityksen yksityiskohtaisten perusteluiden (HE 102/2008 vp) mukaan "poikkeuksen kaukolämpöverkkoon liittymisvelvollisuudesta muodostaisivat rakennukset, joiden lämmitystapa on vielä kaukolämpöäkin tehokkaampi. Tarkoituksena on, että vaihtoehtoista lämmitysjärjestelmää verrataan paikkakunnalla tarjolla olevaan kaukolämpöverkkoon ja sen päästöihin. – – Pykälän 3 momentin toisen kohdan mukaisella uusiutuviin energialähteisiin perustuvalla vähäpäästöisellä lämmitysjärjestelmällä tarkoitetaan lämmitysjärjestelmää, joka perustuu merkittäviltä osin aurinkoenergiaan, täyden tehon maalämpöpumppuun tai vähäpäästöisiin biopolttoaineisiin."
A:n ja B:n lupahakemus koskee omakotitalon pääasiallisen lämmitysjärjestelmän muuttamista kaukolämmöstä maalämmöksi ja maalämpökaivon poraamista Porvoossa kiinteistöllä 638-10-5701-3. Omakotitalo on rakenteilla ja sen rakennuslupa 2014-840 on lainvoimainen. A:n ja B:n hakemus on käsitelty toimenpidelupaa koskevana asiana.
Omenatarhan asemakaavassa kiinteistö sijoittuu omakotirakennusten ja muiden enintään kahden perheen talojen korttelialueelle (AO-25). Asemakaavan yleisten määräysten mukaan rakennukset on liitettävä MRL 57 a §:n edellytysten mukaisesti kaukolämpöverkkoon.
Hallinto-oikeus toteaa, että rakennukseen muutoshakemuksessa esitetty pääasiallinen lämmitysjärjestelmä on maankäyttö- ja rakennuslain 57 a §:n 3 momentin 2 kohdassa tarkoitettu uusiutuviin energialähteisiin perustuva vähäpäästöinen lämmitysjärjestelmä. Maankäyttö- ja rakennuslaissa ei ole säädetty lisäedellytyksiä sille, että liittymisvelvollisuutta kaukolämpöön edellyttävää asemakaavamääräystä ei sovelleta rakennukseen, jossa on mainitussa 2 kohdassa tarkoitettu lämmitysjärjestelmä. Säännöksessä ei myöskään ole edellytetty tehtäväksi vertailua rakennuksen uusiutuviin energialähteisiin perustuvan vähäpäästöisen lämmitysjärjestelmän ja paikkakunnalla tarjolla olevan kaukolämpöverkon päästöjen tai muidenkaan ominaisuuksien välillä, eikä viranomaisen ratkaisua asiassa voida siten tällaiseen vertailuun perustaa. Koska kaukolämpöverkkoon liittymistä edellyttävä asemakaavamääräys ei näin ollen tule asiassa sovellettavaksi, A:n ja B:n hakemusta ei ole voitu esitetyllä perusteella hylätä.
Maankäyttö- ja rakennuslaki 57 a §, 126 § 3 momentti, 126 a § 1 momentti 12 kohta, 135 § 1 momentti 1 kohta ja 138 § 1 momentti
Asian ovat ratkaisseet hallinto-oikeuden jäsenet Ilkka Hartikainen, Elena Feldman ja Minna Ruuskanen. Esittelijä Juho Kalliokoski (eri mieltä).
Porvoon rakennus- ja ympäristölautakunta on valituksessaan vaatinut, että hallinto-oikeuden päätös kumotaan ja lautakunnan päätös saatetaan voimaan.
Vaatimuksensa tueksi lautakunta on viitannut asiassa aiemmin lausumaansa sekä esittänyt lisäksi muun ohella seuraavaa:
Hallinto-oikeus on tulkinnut virheellisesti maankäyttö- ja rakennuslain 57 a §:n 3 momentin 2 kohtaa, jonka mukaan saman pykälän 1 momentin mukaista, asemakaavaan otettavaa määräystä ei kuitenkaan sovelleta rakennukseen, jonka pääasiallisena lämmitysjärjestelmänä on uusiutuviin energialähteisiin perustuva vähäpäästöinen lämmitysjärjestelmä. Ilmaisun vähäpäästöinen lämmitysjärjestelmä käyttäminen edellyttää aina lämmitysjärjestelmien vertailemista keskenään. Päästöjen vertailu on tässä tapauksessa suoritettava maalämmön ja tarjolla olevan kaukolämmön välillä.
Maankäyttö- ja rakennuslain 57 a §:ää koskevissa hallituksen esityksen yksityiskohtaisissa perusteluissa on todettu, että poikkeuksen kaukolämpöön liittymisvelvollisuudesta muodostavat ainoastaan ne lämmitysjärjestelmät, jotka ovat vielä kaukolämpöäkin tehokkaampia ja vähäpäästöisempiä. Samoihin perusteluihin kirjattua luetteloa 3 momentin mukaisista uusiutuviin energialähteisiin perustuvista vähäpäästöisistä järjestelmistä on pidettävä ainoastaan ohjeellisena.
A ja B ovat antaneet selityksen, jossa he ovat esittäneet muun ohella seuraavaa:
Velvoittavan lainsäädännön on yksilön oikeusturvan vuoksi oltava yksiselitteistä. Hakemuksessa esitetty lämmitysjärjestelmä on laissa tarkoitettu vähäpäästöinen lämmitysjärjestelmä, eikä laissa ole velvoitetta vertailun laatimiseen eri järjestelmien päästöistä. Mikäli vertailua tehdään, tulisi perusteiden olla selkeitä ja puolueettomasti parhaaseen tutkimustietoon pohjautuvia.
Porvoon kaupunki ei ole menetellyt asiassa johdonmukaisesti ja yhdenvertaisuusperiaatteen mukaisesti, koska esimerkiksi Omenatarhan ja Toukovuoren päiväkotien lämmitysmuodoksi on hyväksytty kaukolämmön sijaan maalämpö. Valkovuokonkaaren alueella on vastaava asemakaavamääräys kaukolämpöön liittymisestä, mutta siellä omakotirakentajille on myönnetty lupia maalämpöjärjestelmien toteuttamiseen ilman vertailulaskelmia.
A ja B ovat toimittaneet omasta aloitteestaan lisäkirjelmän.
Lautakunta on antanut vastaselityksen.
Tosiseikat ja kysymyksenasettelu
A ja B ovat hakeneet lupaa omakotitalon pääasiallisen lämmitysjärjestelmän muuttamiseksi kaukolämmöstä maalämmöksi sekä maalämpökaivon poraamiseksi. A:lle ja B:lle on aiemmin myönnetty rakennuslupa omakotitalon rakentamiselle. Rakennuksen lämmitysjärjestelmäksi on tällöin esitetty kaukolämpö.
Rakennuspaikka sijaitsee Porvoon Omenatarhan asemakaava-alueella. Asemakaavan yleisten määräysten mukaan rakennukset on liitettävä maankäyttö- ja rakennuslain 57 a §:n edellytysten mukaisesti kaukolämpöverkkoon.
Asiassa on korkeimmassa hallinto-oikeudessa Porvoon rakennus- ja ympäristölautakunnan valituksesta ratkaistavana kysymys siitä, poistuuko asemakaavamääräykseen perustuva velvollisuus liittyä kaukolämpöverkkoon suoraan sillä perusteella, että rakennuksen pääasialliseksi lämmitysmuodoksi esitetään maalämpöjärjestelmää vai edellyttääkö liittymisvelvollisuudesta vapautuminen kaukolämmöstä ja maalämpöjärjestelmästä aiheutuvien päästöjen tapauskohtaista vertailua.
Maankäyttö- ja rakennuslain 57 a §:n sisältö ja esityöt
Maankäyttö- ja rakennuslakiin on lisätty kaukolämpöverkkoon liittymisvelvollisuutta koskeva 57 a § lainmuutoksella 1129/2008, joka on tullut voimaan 1.1.2009.
Maankäyttö- ja rakennuslain 57 a §:n 1 momentin mukaan asemakaavassa voidaan antaa määräys rakennuksen liittämisestä kaukolämpöverkkoon, jos määräys on tarpeen energian tehokkaan ja kestävän käytön, ilman tavoiteltavan laadun taikka asemakaavan muiden tavoitteiden kannalta.
Mainitun pykälän 2 momentin mukaan määräystä sovelletaan rakennukseen, jonka rakennuslupaa haettaessa kaukolämpöverkko on toteutettu siten, että siihen liittyminen on mahdollista rakennuspaikan välittömässä läheisyydessä.
Pykälän 3 momentin mukaan määräystä ei kuitenkaan sovelleta:
1) rakennukseen, jonka laskennallinen lämpöhäviö on enintään 60 % rakennukselle määritetystä vertailulämpöhäviöstä;
2) rakennukseen, jonka pääasiallisena lämmitysjärjestelmänä on uusiutuviin energialähteisiin perustuva vähäpäästöinen lämmitysjärjestelmä;
3) olemassa olevan rakennuksen korjaus- tai muutostyöhön taikka laajennukseen; tai
4) olemassa olevaan asuinrakennukseen liittyvään talousrakennukseen.
Lainmuutosta koskevan hallituksen esityksen (HE 102/2008 vp) yleisperusteluissa todetaan, että "Säännöksen mukaan asemakaavaan voitaisiin tietyllä alueella, jolle on tarkoitus toteuttaa keskitetty lämmitysjärjestelmä, ottaa määräys velvollisuudesta liittyä tähän järjestelmään. Näin järjestelmän toteuttaminen saadaan kannattavaksi ja sillä voidaan vaikuttaa sekä ilman laatuun että lämpöenergian kestävään tuotantoon." Yleisissä perusteluissa viitataan myös vuonna 2008 tarkistettuihin valtakunnallisiin alueidenkäyttötavoitteisiin, joissa yhtenä uutena tavoitteena on edistää energian säästämistä sekä uusiutuvien energialähteiden ja kaukolämmön käyttöedellytyksiä alueiden käytössä.
Mainitun hallituksen esityksen 57 a §:ää koskevissa yksityiskohtaisissa perusteluissa todetaan, että poikkeuksen kaukolämpöverkkoon liittymisestä muodostaisivat ne rakennukset, joiden lämmitystapa on vielä kaukolämpöäkin tehokkaampi. Tarkoituksena on, että vaihtoehtoista lämmitysjärjestelmää verrataan paikkakunnalla tarjolla olevaan kaukolämpöverkkoon ja sen päästöihin. Pykälän 3 momentin toisen kohdan mukaisella uusiutuviin energialähteisiin perustuvalla vähäpäästöisellä lämmitysjärjestelmällä tarkoitetaan lämmitysjärjestelmää, joka perustuu merkittäviltä osin aurinkoenergiaan, täyden tehon maalämpöpumppuun tai vähäpäästöisiin biopolttoaineisiin.
Ympäristövaliokunta on maankäyttö- ja rakennuslain 57 a §:ää koskevasta lakiehdotuksesta antamassaan mietinnössä (YmVM 13/2008 vp) todennut muun ohella, että ehdotus mahdollisuudesta määrätä asemakaavassa kaukolämpöverkkoon liittymisvelvollisuudesta on hyväksyttävissä ehdotetussa muodossa, jossa velvollisuus rajautuu koskemaan vain lain voimaantulon jälkeen valmistuvia uusia rakennuksia, jotka sijaitsevat kaukolämpöverkon välittömässä läheisyydessä. Olennaisia ovat myös pykälään sisältyvät poikkeukset, jotka koskevat esimerkiksi matalaenergiataloja ja talousrakennuksia.
Maalämmön hyödyntämiseen tarkoitetun lämpökaivon poraaminen rakennuksen lämmitysjärjestelmää vaihdettaessa edellyttää maankäyttö- ja rakennuslain 126 a §:n 1 momentin 12 kohdan perusteella toimenpidelupaa. Rakennusluvan myöntämisedellytyksiä asemakaava-alueella koskevassa maankäyttö- ja rakennuslain 135 §:n 1 momentissa, jota saman lain 138 §:n 1 momentin perusteella sovelletaan myös toimenpidelupa-asioissa, mainitaan luvan myöntämisedellytyksenä muun ohella, että hankkeen on oltava voimassa olevan asemakaavan mukainen. Toimenpidelupa on oikeusharkintainen lupa, joka on myönnettävä, mikäli laissa ja sen nojalla annetuissa alemmanasteisissa säännöksissä ja määräyksissä säädetyt edellytykset täyttyvät.
Kysymyksessä olevalla asemakaava-alueella sijaitsevat rakennukset on asemakaavan yleismääräyksellä määrätty maankäyttö- ja rakennuslain 57 a §:n edellytysten mukaisesti liitettäväksi kaukolämpöverkkoon. Kaavamääräys on pelkistetty, eikä siinä ole mainintaa määräyksen soveltamisalaa koskevista rajoituksista. Kun kuitenkin otetaan huomioon kaavamääräyksen viittaus maankäyttö- ja rakennuslain 57 a §:ään, kaavamääräystä tulkittaessa on otettava huomioon mainitun säännöksen sisältö kokonaisuutena siihen sisältyvine soveltamisalarajoituksineen.
A:n ja B:n lupahakemuksessa rakennuksen pääasialliseksi lämmitysjärjestelmäksi on esitetty maalämpöjärjestelmää, joka, kuten hallituksen esityksessäkin todetaan, lähtökohtaisesti on maankäyttö- ja rakennuslain 57 a §:n 3 momentin 2 kohdassa tarkoitettu uusiutuviin energialähteisiin perustuva vähäpäästöinen lämmitysjärjestelmä. Mainitun pykälän 1 momentin perusteella määrättyä kaukolämpöverkkoon liittymisvelvollisuutta ei säännöksen sanamuodon perusteella sovelleta pykälän 3 momentissa mainituissa tapauksissa. Säännöksen sanamuodon perusteella maalämpöjärjestelmän pitäminen vähäpäästöisenä lämmitysjärjestelmänä ei myöskään edellytä vertailua maalämpöön perustuvan lämmitysjärjestelmän ja kysymyksessä olevalla paikkakunnalla tarjolla olevan kaukolämmön päästöjen välillä.
Maankäyttö- ja rakennuslain 57 a §:n nojalla annettu asemakaavamääräys rajoittaa rakennushankkeeseen ryhtyvän vapautta valita rakennuksensa lämmitysjärjestelmä. Kysymys on myös kilpailuoikeudellisia ulottuvuuksia sisältävästä poikkeussäännöksestä, jota on sen luonteen johdosta tulkittava suppeasti. Säännöksen sisältöä ei siten ole tältä osin tulkittava sen sanamuodosta poiketen, vaikka säännöksen yleinen tavoite ja edellä esitetyt sitä koskevat perustelut osaltaan ohjaavatkin erilaiseen tulkintaan. Säännöksen perusteluissa mainittu vaihtoehtoisen lämmitysjärjestelmän vertaaminen paikkakunnalla tarjolla olevaan kaukolämpöverkkoon ja sen päästöihin johtaisi lisäksi yksittäistapauksissa vaikeisiin tulkintatilanteisiin, koska vertailun suorittamisen tavasta tai vertailussa huomioon otettavista seikoista ei ole säännelty.
Edellä mainittu huomioon ottaen A:n ja B:n lupahakemuksessa esitetty maalämpöjärjestelmä täyttää maankäyttö- ja rakennuslain 57 a §:n 3 momentin 2 kohdassa ja näin ollen myös asemakaavassa säädetyt edellytykset kaukolämpöverkkoon liittymisvelvollisuudesta vapautumiseksi, eikä lupahakemusta siten ole voitu hylätä Porvoon kaupungin rakennustarkastajan ja rakennus- ja ympäristölautakunnan päätöksissä esitetyin perustein.
Asian ovat ratkaisseet oikeusneuvokset Kari Kuusiniemi, Riitta Mutikainen, Hannu Ranta, Mika Seppälä ja Kari Tornikoski. Asian esittelijä Petri Hellstén.

matches:
§ 1
§ 1
§ 1
§ 3
§ 1
§ 1
§ 1


text:
KKO:2018:92 - Korkein oikeus
Etusivu » Ennakkopäätökset » Ennakkopäätökset » KKO:2018:92
KKO:2018:92
Liikennerikos - Rattijuopumus - Törkeä rattijuopumus
Diaarinumero: R2017/416
Antopäivä: 31.12.2018 ECLI:FI:KKO:2018:92
A oli kuljettanut yleisillä teillä moottoripyörää nautittuaan alkoholia niin, että hänen verensä alkoholipitoisuus oli ollut 3,14 promillea. A oli menettänyt moottoripyöränsä hallinnan ja suistunut ajoradalta kevyen liikenteen väylälle. A tuomittiin törkeästä rattijuopumuksesta ja liikenneturvallisuuden vaarantamisesta viiden kuukauden ehdottomaan vankeusrangaistukseen. A:n rikosten vakavuus ja A:n syyllisyys edellyttivät ehdottoman vankeusrangaistuksen tuomitsemista siitä huolimatta, että A:ta ei ollut aikaisemmin rikoksesta rekisteröity. (Ään.)
Kemi-Tornion käräjäoikeus luki tuomiollaan 27.1.2016 (nro 16/103258) A:n syyksi törkeän rattijuopumuksen ja liikenneturvallisuuden vaarantamisen ja tuomitsi hänet yhteiseen 5 kuukauden ehdottomaan vankeusrangaistukseen.
Rovaniemen hovioikeus ei muuttanut 22.3.2017 antamallaan tuomiolla (nro 17/111812) käräjäoikeuden tuomiota. Eri mieltä ollut hovioikeudenneuvos katsoi, ettei A:n teko ollut sellainen, josta ensikertalaiselle tulisi tuomita ehdoton vankeusrangaistus ja muutti vankeusrangaistuksen ehdolliseksi sekä tuomitsi sen lisäksi oheissakkoa.
Muilta osin käräjäoikeuden ja hovioikeuden tuomiot kuvataan tarpeellisilta osin Korkeimman oikeuden ratkaisussa. Asian ovat ratkaisseet käräjäoikeudessa käräjätuomari Janne Mänty ja hovioikeudessa hovioikeuden jäsenet Teija Unkila, Tapio Kamppinen ja Juhani Laurinolli (eri mieltä).
A vaati valituksessaan, että rangaistusta alennetaan ja se määrätään ehdolliseksi.
1. A oli kuljettanut 5.9.2015 lauantai-iltapäivällä kunnan keskustassa yleisillä teillä moottoripyörää nautittuaan alkoholia niin, että hänen verensä alkoholipitoisuus oli ajon jälkeen ollut 3,14 promillea. A oli menettänyt moottoripyöränsä hallinnan ja suistunut moottoripyörällään ajoradalta kevyen liikenteen väylälle ja edelleen toisen risteävän tien yli moottoripyörän jäädessä lopulta kyljelleen maahan osittain kevyen liikenteen väylälle ja osittain tielle.
2. Käräjäoikeus on tuominnut A:n törkeästä rattijuopumuksesta (kohta 1) ja liikenneturvallisuuden vaarantamisesta (kohta 2) yhteiseen 5 kuukauden ehdottomaan vankeusrangaistukseen.
3. Rangaistusseuraamuksen osalta käräjäoikeus on lausunut, että A:lla todettu huomattavan korkea promillemäärä oli ylittänyt selvästi 2,5 promillea, jota on oikeuskäytännössä pidetty yleensä rajana sille, että harkittavaksi tuli ensikertalaisellekin ehdoton vankeus. Käräjäoikeus on katsonut, että A:n teko ei ollut sen vaarallisuudesta johtuen sovitettavissa ehdollisella vankeudella, vaikka A:ta ei ollut aikaisemmin rikoksista rekisteröity.
4. Käräjäoikeus on lisäksi todennut, että A:sta laaditun seuraamusselvityksen mukaan hänellä ei ollut edellytyksiä suoriutua yhdyskuntapalvelusta. Valvontarangaistukseen tuomitsemisen edellytyksiä ei ollut voitu selvittää, koska A ei ollut saapunut hänelle selvittämistä varten varatulle ajalle eikä hän ollut halunnut keskustella asiasta puhelimitse.
5. Hovioikeus on A:n valituksen johdosta antamassaan tuomiossa todennut, että 5 kuukauden vankeutta on pidettävä yleisen rangaistuskäytännön mukaisena seuraamuksena A:n teoista. Hovioikeus ei ole muuttanut käräjäoikeuden tuomitsemaa rangaistusta.
6. Korkeimmassa oikeudessa on A:n valituksen perusteella kysymys rangaistuksen mittaamisesta sekä erityisesti valinnasta ehdollisen ja ehdottoman vankeuden välillä.
7. A:n syyksi luetuista rikoksista ankarimmin rangaistava on törkeä rattijuopumus, josta rikoslain 23 luvun 4 §:n mukaan tuomitaan vähintään 60 päiväsakkoon tai vankeuteen enintään kahdeksi vuodeksi. Liikenneturvallisuuden vaarantamisesta tuomitaan saman luvun 1 §:n mukaan sakkoon tai vankeuteen enintään kuudeksi kuukaudeksi.
8. Rikoslain 6 luvun 3 §:n 1 momentin mukaan rangaistusta määrättäessä on otettava huomioon kaikki lain mukaan rangaistuksen määrään ja lajiin vaikuttavat perusteet sekä rangaistuskäytännön yhtenäisyys. Rikoslain 6 luvun 4 §:n mukaan rangaistus on mitattava niin, että se on oikeudenmukaisessa suhteessa rikoksen vahingollisuuteen ja vaarallisuuteen, teon vaikuttimiin sekä rikoksesta ilmenevään muuhun tekijän syyllisyyteen.
9. A:n syyksi luetut rikokset ovat liikennerikoksia. Liikennerikosten suojelukohteena on liikenneturvallisuus, jolla tarkoitetaan lähinnä liikenteeseen osallistuvien hengen ja terveyden suojaa (HE 32/1997 vp s. 3). Törkeää rattijuopumusta koskevan teon vahingollisuutta ja vaarallisuutta arvioitaessa keskeisenä seikkana on veren alkoholipitoisuus, joka vaikuttaa kuljettajan kykyyn hallita ajoneuvoa ja reagoida ajotilanteen edellyttämällä tavalla. Tilastojen perusteella vuosina 2009 – 2013 kuolemaan johtaneissa rattijuopumusonnettomuuksissa kuljettajien veren alkoholipitoisuus on 82 prosentissa tapauksista ollut yli 1,2 promillea. Näistä kuljettajista lähes puolella veren alkoholipitoisuus on ollut vähintään 2 promillea (LaVM 31/2014 vp).
10. Törkeän rattijuopumuksen vahingollisuutta ja vaarallisuutta arvioitaessa merkityksellisiä seikkoja ovat yleensä myös kaikki teon olosuhteita kuvaavat seikat kuten tekijän kuljettaman ajoneuvon ominaisuudet, ajonopeus, ajoaika- ja paikka sekä vallitsevat liikenneolosuhteet. Teon vahingollisuutta ja vaarallisuutta ei osoita ainoastaan konkreettisen vahingon syntyminen vaan riittävää on, että teko on ollut omiaan aiheuttamaan vakavaa vaaraa toisen turvallisuudelle.
11. A:n veren alkoholipitoisuus on ajon jälkeen ollut 3,14 promillea. Tämä ylittää selkeästi sen tason, mitä törkeissä rattijuopumusrikoksissa yleisimmin esiintyy ja on lähes kaksi promilleyksikköä korkeampi kuin törkeän rattijuopumuksen alaraja, joka on 1,2 promillea.
12. A on ajanut moottoripyörällä lauantai-iltapäivällä kunnan keskustassa. Hän on menettänyt kulkuneuvonsa hallinnan ja suistunut ajotieltä kevyen liikenteen väylälle. Vaikka ajomatkan pituudesta tai muista tiellä liikkujista ei ole esitetty selvitystä, on muiden teko-olosuhteiden perusteella selvää, että A:n teko on ollut omiaan saattamaan toisten hengen ja terveyden huomattavaan vaaraan.
13. A on vedonnut siihen, että hän on kuljettanut moottoripyörää. Hän on korostanut, että mopoa kuljettaen tehdyistä rattijuopumusrikoksista tuomitaan lähtökohtaisesti lievempiä rangaistuksia kuin autoa kuljettaen tehdyistä rikoksista ja katsonut, että moottoripyörällä tehty rikos ei olennaisesti poikkea mopolla tehdystä teosta. Korkein oikeus toteaa, ettei tätä seikkaa voida pitää A:n syyllisyyttä yleisesti vähentävänä tekijänä. Vaikka moottoripyörä on autoa kevyempi ajoneuvo, on sen hallinta autoa vaikeampaa. Moottoripyörä on mopoa selvästi raskaampana, tehokkaampana ja nopeampana ajoneuvona omiaan aiheuttamaan olennaisesti mopoa suurempaa vahinkoa ja vaaraa. A on lähtiessään kuljettamaan moottoripyörää edellä kuvatuissa olosuhteissa osoittanut huomattavaa piittaamattomuutta vakavasta vahingosta ja vaarasta, joka teosta ennalta arvioiden olisi saattanut odottaa aiheutuvan toisten hengelle ja terveydelle. Nämä seikat puoltavat sitä, että A:lle tuomitaan törkeässä rattijuopumus- ja liikenneturvallisuuden vaarantamisrikoksessa tuomittavaa tavanomaista rangaistusta selvästi ankarampi rangaistus.
14. Korkeimmassa oikeudessa rangaistuksen mittaamisen osalta on A:n valituksen johdosta harkittavana, tuleeko A:lle tuomita lyhyempi kuin hovioikeuden hänelle tuomitsema viiden kuukauden vankeusrangaistus. Edellä todetuilla perusteilla Korkein oikeus katsoo, että A:lle tuomittua rangaistusta ei ole syytä alentaa.
Ehdollinen vai ehdoton rangaistus?
15. A on vaatinut, että hänelle tuomittu vankeusrangaistus muutetaan ehdolliseksi. Rangaistus on A:n mukaan oikeuskäytännön vastainen. Asiassa ei ole tullut esille sellaisia seikkoja, jotka edellyttäisivät ehdottoman vankeusrangaistuksen tuomitsemista ensikertalaiselle.
16. Rikoslain 6 luvun 9 §:n 1 momentin mukaan määräaikainen, enintään kahden vuoden vankeusrangaistus voidaan määrätä ehdolliseksi, jollei rikoksen vakavuus, rikoksesta ilmenevä tekijän syyllisyys tai tekijän aikaisempi rikollisuus edellytä ehdottomaan vankeuteen tuomitsemista. Jos ehdollista vankeutta yksinään on pidettävä riittämättömänä rangaistuksena rikoksesta, voidaan sen ohessa tuomita sakkoa tai yhdyskuntapalvelua saman luvun 10 §:n 1 momentin edellytysten mukaisesti. Päätettäessä rangaistuksen lajista tulee rikoslain 6 luvun 3 §:n 3 momentin mukaan lisäksi noudattaa rangaistuksen mittaamisessa vaikuttavia perusteita.
17. Korkeimman oikeuden oikeuskäytännössä todetun mukaan ehdollisen ja ehdottoman vankeuden välinen rangaistuslajin valinta on kokonaisharkintaa. Valinnassa on kiinnitettävä huomiota rikoksen vakavuuden ja teosta ilmenevän syyllisyyden lisäksi myös muihin mittaamisperusteisiin (esim. KKO 2010:18, kohta 9). Rangaistuskäytännön yhtenäisyyteen pyrittäessä olennaista on verrata kysymyksessä olevaa tapausta muihin samankaltaisiin tekoihin (KKO 2011:102, kohta 19, KKO 2014:5, kohta 5 ja KKO 2014:87, kohta 11). Oikeuskäytännön yhtenäisyyden taustalla oleva yhdenvertaisuusperiaate koskee myös rangaistuslajin valintaa ja on oikeudellisesti sitova. Toisaalta on selvää, että rangaistuslajin valinta tehdään kussakin yksittäistapauksessa tekoon ja tekijään liittyvien rikoslain 6 luvun säännösten nojalla huomioon otettavien seikkojen pohjalta. Tästä johtuen tuomioistuinten ratkaisut samantyyppisissäkin tapauksissa saattavat erota toisistaan ilman, että käsillä välttämättä olisi oikeusturvaa vaarantava yhdenvertaisuudesta tai oikeuskäytännön yhtenäisyydestä poikkeaminen (KKO 2012:25, kohta 20).
18. Törkeän rattijuopumuksen osalta on olemassa vain vähän Korkeimman oikeuden julkaistua oikeuskäytäntöä. Korkein oikeus on viimeksi arvioinut valintaa ehdollisen ja ehdottoman vankeusrangaistuksen välillä törkeää rattijuopumusta koskevassa asiassa tilanteessa, jossa hovioikeus ei ollut myöntänyt jatkokäsittelylupaa (KKO 2012:25). Tapauksessa käräjäoikeus oli tuominnut syytetyn törkeästä rattijuopumuksesta 60 päivän ehdottoman vankeusrangaistuksen asemesta 60 tuntiin yhdyskuntapalvelua. Syytetty oli vajaa kaksi vuotta aikaisemmin tuomittu törkeästä rattijuopumuksesta ehdolliseen vankeusrangaistukseen. Ratkaisussa Korkein oikeus on todennut, että törkeää rattijuopumusta koskevassa oikeuskäytännössä on hyväksytty, että kysymyksessä olleen kaltaisesta uusimisteosta tuomittava vankeusrangaistus voi olla ehdoton ja katsoi, että hovioikeus on voinut olla myöntämättä jatkokäsittelyluvan.
19. Vanhemmassa oikeuskäytännössä valintaa ehdollisen ja ehdottoman vankeuden välillä koskee muun muassa ratkaisu KKO 1993:72. Korkein oikeus on tuossa asiassa sovellettavana olleen ehdollisesta rangaistuksesta annetun lain (135/1976) nojalla katsonut, että vuotta aikaisemmin törkeään rattijuopumukseen syyllistynyt vastaaja, joka oli kuljettanut autoa 2,31 promillen humalatilassa ja aiheuttanut vakavan vaaratilanteen, oli tuomittava ehdottomaan vankeuteen.
20. Ensikertalaisen osalta Korkein oikeus on ratkaisussa KKO 1991:112 katsonut, että kolmen kuukauden vankeusrangaistus oli tuomittava ehdottomana, vaikkei syytettyä ollut vastaavasta rikoksesta aikaisemmin tuomittu. Syytetty oli mainitussa tapauksessa ajanut autoa nautittuaan alkoholia niin, että hänen verensä alkoholipitoisuus oli ajon aikana ollut 2,86 promillea, ja käyttänyt kaupungin keskustassa 50 kilometrin nopeusrajoitusalueella 84 kilometrin tuntinopeutta.
21. Verrattaessa mainittuja 1990-luvulla annettuja ratkaisuja nykyään käsiteltäviin asioihin, on tapauskohtaisten eroavaisuuksien lisäksi otettava huomioon rangaistusjärjestelmän kehittyminen, erityisesti mahdollisuus tuomita nykyisin seuraamukseksi yhdyskuntapalvelua joko ehdottoman vankeuden asemesta tai ehdollisen vankeuden oheisrangaistuksena (KKO 2012:25, kohta 21).
22. Korkeimman oikeuden oikeuskäytännössä on usein esiintyvien rikosten osalta, joihin törkeä rattijuopumus lukeutuu, rangaistuskäytännön yhtenäisyyttä arvioitaessa otettu huomioon myös rangaistuskäytäntöä kuvaavat tilastolliset selvitykset, mikäli niistä ilmenevää rangaistustasoa voidaan pitää lain mukaisten rangaistuksen mittaamisperusteiden kannalta oikeudenmukaisena (KKO 2014:5, kohta 6).
23. Moitittavuudeltaan nyt esillä olevan kaltaisia erityisen törkeitä rattijuopumuksia esiintyy kuitenkin suhteellisen vähän. Sen vuoksi tässä tapauksessa tilastollisesta aineistosta ei juurikaan saada johtoa valinnassa ehdollisen ja ehdottoman vankeusrangaistuksen välillä. Sekä Helsingin hovioikeuspiirin vuoden 2007 että Rovaniemen hovioikeuspiirin vuoden 2006 laatuhankeraporteissa on todettu, että ajo-olosuhteista ja veren alkoholipitoisuudesta riippuen myös ensikertalainen voidaan tuomita ehdottomaan vankeusrangaistukseen törkeästä rattijuopumuksesta.
24. Rikoslain 6 luvun 9 §:n 1 momentin sanamuodon mukaan alle kahden vuoden vankeusrangaistuksissa lähtökohtana on rangaistuksen ehdollisuus, elleivät säännöksessä mainitut seikat edellytä rangaistuksen tuomitsemista ehdottomana. Oikeuskäytännössä todetun mukaisesti, mitä lähempänä rangaistus on kahta vuotta vankeutta, sitä painavampia perusteita tarvitaan, jotta rangaistus voidaan tuomita ehdollisena (esim. KKO 2010:18, kohta 9). Yleensä ehdottoman vankeusrangaistuksen tuomitseminen ensikertalaiselle tulee kysymykseen vasta yli vuoden pituisissa rangaistuksissa. Kun teon vaarallisuus ja vahingollisuus vaikuttavat tuomittavan rangaistuksen määrään, on asiassa arvioitava, onko A:n rikos, josta hänelle on mitattu 5 kuukauden vankeusrangaistus, tekotyypin puitteissa niin haitallinen ja merkittävää syyllisyyttä osoittava, että vankeusrangaistus on määrättävä ehdottomana.
25. Rangaistuksen määräämistä ehdolliseksi puoltaa selvästi se, ettei A:ta ole aikaisemmin rikoksista rekisteröity ja se, että hänelle tuomittu vankeusrangaistus niin olennaisesti alittaa ehdolliseksi määrättävissä olevan vankeusrangaistuksen enimmäismäärän. Ehdollinen vankeusrangaistus mahdollisine oheisseuraamuksineen on myös normaali oikeuskäytännön mukainen rangaistus ensikertalaisen syyksi luettavasta törkeästä rattijuopumuksesta. Oheisseuraamuksen määrääminen ei kuitenkaan tule tässä asiassa kysymykseen edellä kerrotuista syistä.
26. Arvioitaessa A:n teon vakavuutta ja teon osoittamaa syyllisyyttä on huomiota kiinnitettävä ensi sijassa hänelle syyksiluetulla menettelyllä aiheutettuun vahinkoon ja vaaraan. Korkein oikeus on edellä pitänyt A:n tekoa hänen poikkeuksellisen korkea veren alkoholipitoisuutensa ja rikoksen tekoaika sekä -paikka huomioon ottaen tavanomaista törkeää rattijuopumusta selkeästi vakavampana ja katsonut sen aiheuttaneen vakavaa vaaraa muiden tiellä liikkujien hengelle ja terveydelle.
27. Rattijuopumusrikoksissa keskeinen merkitys on edellä todetuin tavoin veren alkoholipitoisuudella. A:n ajon päättyminen ilmeisen pikaisesti ajoneuvon hallinnan menettämiseen, ilman muille tien käyttäjille aiheutuneita seurauksia, ei vähennä teon vakavaa vaaraa aiheuttanutta luonnetta. Lähteminen kuljettamaan moottoripyörää yli kolmen promillen humalatilassa edellä kuvatuissa olosuhteissa osoittaa teon moitittavuuden ja A:n syyllisyyden asteen huomattavan korkeaksi.
28. Yhdenvertaisuuden toteutuminen edellyttää sitä, etteivät tunnusmerkistökohtaiset erot rangaistuskäytännössä voi olla huomattavan suuria. Ratkaisevaa tulee olla teon luonteen tapauskohtainen arviointi. Myös muissa tunnusmerkistöissä vuotta lyhyempi vankeusrangaistus voidaan tuomita ensikertalaiselle ehdottomana, mikäli rikos on tekomuodossaan poikkeuksellisen vakava.
29. Korkein oikeus katsoo asiaa kokonaisuudessa punnittuaan, ettei A:n rangaistusta voida edellä teon vakavuudesta ja A:n syyllisyydestä lausuttu huomioon ottaen tuomita ehdollisena hänen ensikertalaisuudestaan huolimatta. Ehdottoman rangaistuksen tuomitsemista ei voida myöskään pitää yhdenvertaisuusperiaatteen vastaisena. Perusteita hovioikeuden ratkaisun muuttamiseen ei ole.
Asian ovat ratkaisseet oikeusneuvokset Pekka Koponen, Tuula Pynnä, Päivi Hirvelä, Lena Engstrand ja Juha Mäkelä (eri mieltä). Esittelijä Minna Heikinsalmi (mietintö).
Määräaikainen vanhempi oikeussihteeri Heikinsalmi: Esittelijän mietintö oli Korkeimman oikeuden ratkaisun mukainen kohtien 1 – 27 osalta. Muilta osin esittelijä esitti, että Korkein oikeus lausuu perusteluinaan ja lopputuloksenaan seuraavan:
Kohdissa 19 ja 20 mainituissa Korkeimman oikeuden 1990-luvulla antamissa ratkaisuissa KKO 1993:72 ja KKO 1991:112, joista jälkimmäisessä ensikertalaiselle on tuomittu ehdoton vankeusrangaistus, Korkein oikeus on katsonut, että yleisen lainkuuliaisuuden ylläpitäminen vaati rangaistuksen tuomitsemista ehdottomana. Kun 1.9.2001 voimaan tulleen lainmuutoksen (520/2001) myötä lainkuuliaisuuskriteeristä rangaistuksen lajivalinnan itsenäisenä perusteena on luovuttu, on rangaistuksen yleisestävyyttä painottavien ratkaisujen merkitys vähentynyt.
A:n teko on tavanomaista törkeää rattijuopumusta selvästi vakavampi. Yhdenvertaisuuden toteutuminen edellyttää kuitenkin sitä, etteivät tunnusmerkistökohtaiset erot rangaistuskäytännössä voi olla huomattavan suuria. Kuten edellä kohdassa 24 on todettu, vankeusrangaistus yleensä tuomitaan ehdottomana vasta yli vuoden pituisissa rangaistuksissa. Korkein oikeus katsonee, ettei rattijuopumusrikosten kohdalla ole erityisen painavia, esimerkiksi yleisestävyyteen liittyviä perusteita olennaisesti poiketa tästä yleisestä rangaistuskäytännöstä.
Rangaistuslajin valinnassa ratkaisevaa tulee kuitenkin olla teon luonteen tapauskohtainen arvio laissa määrättyjen harkintaperusteiden varassa. Nämä perusteet vastaavat myös rangaistuksen mittaamisessa noudatettavia harkintaperusteita, mikä myös puoltaa lyhyiden vankeusrangaistusten tuomitsemista ensikertalaisille ehdollisina.
Edellä todetun perusteella Korkein oikeus katsonee, ettei teon vakavuudesta ja A:n syyllisyydestä lausuttu edellytä rangaistuksen tuomitsemista ehdottomana, joten rangaistus voidaan määrätä ehdollisena. Tätä on pidettävä riittämättömänä seuraamuksena A:n rikoksista, minkä vuoksi tuomittaneen sen ohessa sakkoa 60 päiväsakkoa.
Oikeusneuvos Mäkelä: Hyväksyn esittelijän mietinnön.
Julkaistu 31.12.2018 Päivitetty 7.1.2019

matches: KKO KKO KKO KKO KKO KKO KKO KKO


text:
HD - laadukas porno Orgia kadulla - go2torials.com
Oikeampi termi on TS tai teess. Erittin mielenkiintoista setti sinulta taas kerran. Kiitos kommentoinnista. Normikansalle termeill tuskin on eroa - tuskin nimittin nist paljoa Suuseksiä, Spermat suuhun - onlain - porno. Oli tytt viel se Tarja, mutta jo kaunis nainen.
Jos s pyydt, panen pavut kahvimyllyysi. Tutustuin tuohon Walt Heyerin tapaukseen. Hn oli tehnyt metamorfoosinsa vanhoina huonoina aikoina, siis 1970-luvun puolessavliss, ja hnelle oli osunut terapeutti jolla oli enemmn intoa kuin ymmrryst, ja hnelle oli tarjottu transsukupuolisuutta iknkuin maagisena taikasauvana, joka ratkaisisi kaikki hnen ongelmansa.
Ja HD - laadukas porno Orgia kadulla siin kvi. Posa komppanian miehist oli kotoisin Pohjois-Suomesta. Komppanian miehist oli koottu lhinn Pohjois-Suomen ja Lnsi-Suomen sotilaslneist. Komppaniassa oli tosin miehi mys ympri Suomea, mm. Turusta, Tampereelta, Viipurista ja Helsingist. Posa miehistst oli kotoisin maaseudulta. Pipping ei voinut tehd varsinaista luetteloa miesten ammateista, mutta hn ptteli sen kotiseudun perusteella sen, ett luultavasti posa komppanian miehist oli HD - laadukas porno Orgia kadulla ennen sotaa elantonsa maa- ja metstaloudesta.
Komppaniassa palvelleet kaupunkilaiset olivat toimineet lhinn erilaisina tylisin tai autonkuljettajina. Koululaisia ja konttoristeja komppaniassa oli ainoastaan muutama. Komppanian miehistn koulutustaso oli varsin alhainen, ainoastaan hyvin harvat olivat suorittaneet kansakoulua enemmn opintoja. Komppanian miehistn kului kahdeksan ylioppilasta, joista viisi oli upseereja.
Tm ei ole poikkeuksellista, koska vestn koulutustaso aina 1960-luvulle asti oli varsin alhainen. Iltn miesten ik vaihteli vuonna 1896 ja 1921 syntyneiden vlill. Valtaosa miehist oli syntynyt vuosien 1915-1921 vlisen aikana. (Pipping 1947, 32-43. ) On yksi asia, joka saa minut todella raivoihin, ja se on ihmisten painostaminen tai ympripuhuminen muutosprosessiin, tai tutkimuksiin hakeutuneen ihmisen HD - laadukas porno Orgia kadulla.
Teini porno katsella ilman rekisteröintiä ilman sms tytyy mys panostaa varhaiseen puuttumiseen ja ennaltaehkisyyn. Riittvll matalan kynnyksen kouluterveydenhuollolla voidaan est monia ongelmia.
Lhiopetuksen rooli tss on huomattava: sosiaalinen tuki ehkisee syrjytymist ja pahaa oloa. Siksi mys ryhmkokojen Vanhempi Nainen Alusvaatteet olla maltillisia. Osallisuutta lis mys oppilaitosdemokratia ja opiskelijoiden suorat vaikutusmahdollisuudet.
Vihreiden yksi pmr on tehd Turusta hiilineutraali kunta vuoteen 2040 menness. Tm tulee olemaan todella haastavaa, mutta Turku on jo alkanut toteuttaa tavoitetta. Nyt on pidettv huolta siit, ett ptkset jatkuvat linjakkaina ja kannamme oikeasti vastuumme ilmastonmuutoksen hillitsemisest.
Maanantaina valtuuston kokouksessa ptettiin koulu- ja pivkotiverkosta. Asian valmistelu oli huonoa ja osallisuudessa olisi parannettavaa, mutta vihret saivat tavoitteitaan lpi neuvotteluissa ja lopputulos on vihreiden kannan mukainen: lhikouluja ei lopeteta ja pivkotipaikoista sstyy HD - laadukas porno Orgia kadulla osa.
Toriparkissa on lisksi valtavat riskit, sek pohjavesien, saven ett talouden suhteen. Pahimmassa tapauksessa hanke kaatuu kaupungin maksettavaksi.
Politiikassa tulisi noudattaa oikeustieteest tuttua varovaisuusperiaatetta ja olla ottamatta tarpeettomia riskej. Vaihtoehtoja keskustan kehittmiselle HD - laadukas porno Orgia kadulla runsaasti: Kehitetn kvelykeskustaa, joukkoliikennett, vapaata kaupunkitilaa, tapahtumia, oleskelutiloja ja pyrvyli Ja muistetaan, ett kvelijt, joukkoliikenteen kyttjt, pyrilijt ja vaikka Louheen parkkeeraajat eivt ostostele automarketeissa mutta mielelln kyll Turun keskustassa.
Ei kehitet Turun sydnt automarketin ehdoin. Varsinaissuomalaiset vihret eduskuntavaaliehdokkaat. Viime vuosina yh useampi journalisti on siirtynyt HD - laadukas porno Orgia kadulla vaikuttajaviestinnn pariin hoitamaan yhteiskuntasuhteita.
Sujautat vain yhden AAA-pariston vibraattorin pohjasta sisn ja pset nauttimaan hekumallisen ultra-tehokkaasta vrinst. Kaikkia sen 10 toimintoa ohjaat vibran pohjasta yhdell painikkeella. Kolme eri tehoa ja seitsemn, rytmikst pulsaatiota vrinlle. Toriparkkifantasia on jarruttanut Turun keskustan kehittmist yli 20 vuotta.
Tnn kaupunginvaltuuston kokous j minulta harmittavasti sairastumisen takia vliin. Erityisen paljon tm kismitt, koska tnn on mahdollista vihdoin pst toriparkkihankkeesta kokonaan eroon Tulos riippuu yhdest tai kahdesta nest. Tss alla blogimuodossa se, mit olisin kokouksessa sanonut. Tarvitsemme uudet snnt lobbaukselle.

matches: HD HD HD HD HD HD


Kaupunkiympäristölautakunnan esitys kaupunginhallitukselle Käskynhaltijantien ympäristön tarkistetun asemakaava- ja asemakaavan muutosehdotuksen nro 12445 hyväksymiseksi (sisältää liikennesuunnitelman)
HEL 2014-015008 T 10 03 03
Hankenumero 0578_5 ja 0578_5
 28.2.2017 päivätyn ja 3.10.2017 muutetun asemakaava- ja asemakaavan muutosehdotuksen nro 12445 hyväksymistä. Asemakaava koskee 28. kaupunginosan (Oulunkylä, Patola) osaa korttelia 28132, korttelia 28133 sekä lähivirkistys-, suojaviher- ja katualueita ja asemakaavan muutos koskee 28. kaupunginosan (Oulunkylä, Patola) korttelin 28140 tontteja 5 ja 7, osaa korttelin 28141 tonttia 1, korttelia 28142, osaa korttelin 28169 tonteista 4 ja 5, korttelin 28305 tontteja 2 ja 8, korttelin 28310 tonttia 4 sekä katu-, puisto-, suojaviher- ja liikennealueita (muodostuvat uudet korttelit 28134 ja 28135).
Asian aikana kuultavina olivat arkkitehti Sari Ruotsalainen ja liikenneinsinööri Kari Tenkanen. Asiantuntijat poistuivat kuulemisensa jälkeen kokouksesta.
Sari Ruotsalainen, arkkitehti, puhelin: 310 37373
sari.ruotsalainen(a)hel.fi
Maija Lounamaa, tiimipäällikkö, puhelin: 310 37258
Asemakaava- ja asemakaavan muutosehdotuksen nro 12445 kartta, päivätty 28.2.2017, muutettu 3.10.2017
Asemakaava- ja asemakaavan muutosehdotuksen nro 12445 selostus, päivätty 28.2.2017, muutettu 3.10.2017, päivitetty Kylk:n 3.10.2017 päätöksen mukaiseksi
Havainnekuva 3.10.2017
Liikennesuunnitelma nro 6628/3.10.2017
Vuorovaikutusraportti 28.2.2017, täydennetty 3.10.2017 liitteineen
Asemakaava ja asemakaavan muutos koskee Oulunkylän Käskynhaltijantien ja sen ympäristön tontteja sekä katu-, puisto-, suojaviher- ja liikennealueita. Kaavatyöllä mahdollistetaan Helsingin kaupungin strategian mukaisesti edellytykset pikaraitiotie Raide-Jokerin rakentamiselle Käskynhaltijantielle. Samalla lisätään julkiseen liikenteeseen tukeutuvaa asuntorakentamista tulevan Raide-Jokerin pysäkkien tuntumassa ja parannetaan kävelyn ja pyöräilyn yhteyksiä. Tavoitteena on luoda Käskynhaltijantiestä viihtyisää, tiiviistä ja elävää katuympäristöä, josta Raide-Jokerin pysäkkien kohdalta aukeaa turvalliset viheryhteydet ympäröiville asuinalueille.
Kaavaratkaisun myötä asuintonttien kerrosala kasvaa 75 740 km². Tästä asuntokerrosalaa on 73 440 k-m² ja liiketilaa 2 300 k-m². Asukasmäärän lisäys on noin 1  800. Kaavaratkaisun toteuttaminen vaikuttaa erityisesti siten, että kaava-alueella Käskynhaltijantie muuttuu tiiviisti rakennetuksi kaduiksi, jonka keskellä kulkee Raide-Jokeri.
Liikennesuunnitelma on Raide-Jokerin liikennesuunnitelman osa paaluvälillä 21 000 - 22 100 ja sisältää asemakaavamuutoksen mukaiset liikennejärjestelyt Käskynhaltijantiellä, Norrtäljentiellä, Maapadontiellä, Kivipadontiellä, Mestarintiellä, Kisällintiellä, Teinintiellä, Kivalterintiellä ja Kivalterinpolulla. Pikaraitiotien linjaus ja pysäkkijärjestelyt noudattavat Raide-Jokerin hankesuunnitelmaa.
Alueella on voimassa useita asemakaavoja vuosilta 1953 – 2012. Asemakaavoissa tontit ovat asuinrakennusten, yleisten rakennusten, kirkkojen tai muiden seurakunnallisten rakennusten ja pysäköinnin tontteja. Lisäksi asemakaavoissa on puisto- ja katu-alueita sekä Tuusulanväylän liikennealuetta. Käskynhaltijantien länsipää ja Tuusulanväylän viereinen viheralue ovat asemakaavoittamattomia.
Helsingin kaupunki omistaa suunnittelualueen tontit sekä muut alueet lukuun ottamatta Teinintie 8a:n ja 8b:n tontteja 28140/9 ja 8. Kaavamuutos on tehty kaupungin aloitteesta ja Teinintie 8a:n omistajan (aiemmin Teinintie 8) hakemuksen johdosta. Kaavaratkaisun sisältö on neuvoteltu hakijan kanssa. Kaavatyön aikana on tehty yhteistyötä alueen tontinhaltijoiden kanssa.
Asemakaavan toteuttamisesta aiheutuu kaupungille kustannuksia (10/2016, alv. 0 %) seuraavasti:
Katu-alueet ja aukiot
Puisto- ja virkistysalueet
2,9 milj. euroa
10,9 milj. euroa
Uutta kaavoitettavaa kerrosalaa kohden kustannuksia aiheutuu noin 150 euroa/k-m².
Edellä mainittujen kustannuksien lisäksi kaava-alueelle kohdistuvat raitiotien kustannukset ovat noin 4,5 miljoonaa euroa Raide-Jokerin hankesuunnitelman 4/2015 mukaisesti.
Alueella siirretään nykyisin Käskynhaltijantien varressa sijaitseva korkeapaineinen maakaasun siirtoputki uudelle linjaukselle. Sen kustannukset noin 5 – 7 miljoonaa euroa eivät sisälly tämän kaava-alueen kustannusarvioon, koska putkisiirtoa on suunniteltu tätä laajemman alueen maankäytön kehittämismahdollisuudet huomioiden.
Uudesta kaavoitettavasta kerrosalasta kaupungille on arvioitu kertyvän tonttien rakennusoikeuden myymisestä sekä vuokraamisesta noin 40 – 45 miljoonaa euroa. Tulot täsmentyvät tonttien luovutuksen sekä vuokrausneuvottelujen yhteydessä.
Kaavaehdotuksen julkinen nähtävilläolo (MRL 65 §) 31.3. – 2.5.2017
Kaavaehdotus esiteltiin kaupunkisuunnittelulautakunnalle 28.2.2017 ja lautakunta päätti 7.3.2017 asettaa asemakaavan muutosehdotuksen nähtäville sekä hyväksyä siihen liittyvän Käskynhaltijantien länsiosan ja sen lähialueiden alustavan liikennesuunnitelman.
Kaavaehdotuksesta tehtiin 14 muistutusta, joista 1 oli adressi (allekirjoittajia yhteensä 28). Muistutuksista kaksi tuli samalta muistuttajalta.
Muistutukset kohdistuivat mm. rakentamisen määrään, valaistusolosuhteisiin, pysäköintiratkaisuihin, rakennusten materiaaliin ja väriin, liikenteeseen, liikenteen häiriöihin, viheralueisiin sekä liiketiloihin. Muistutuksissa toivottiin mm. rakennusten madaltamista, vehreyden lisäämistä ja uutta kävely-yhteyttä Maapadontielle Kivipadontien varren tonttien asukkaille. Muistutuksissa pidettiin Käskynhaltijantien varren rakentamista tervetulleena sekä kaavaratkaisua ja pyöräreittejä onnistuneina. Lisäksi myönteisenä pidettiin liiketilojen kaavoittamista Käskynhaltijantien varrelle ja kehämäisen viherreitin muodostamista.
Kaavaehdotuksesta saatiin viranomaisten lausuntoja sen ollessa julkisesti nähtävillä. Lausunnoissa esitetyt huomautukset kohdistuivat mm. rakennusaloihin, liikennemeluun ja pelastusteihin sekä rakentamisen tiiviyteen.
 Turvallisuus- ja kemikaalivirasto (TUKES)
 Sosiaali- ja terveysvirasto
 Varhaiskasvatusvirasto
 Att.
Yleisten töiden lautakunta toteaa lausunnossaan yleisten alueiden töiden kustannukset.
Sosiaali- ja terveysviraston lausunto kohdistui kaavan ulkopuoliseen reittiin Kustaankartanon alueella.
Ympäristölautakunta toteaa lausunnossaan mm., että kaupunkialueiden meluhaittaa tulisi vähentää etenkin liikennesuunnittelun keinoin ja Tuusulanväylän viereisille rakennuksille tulisi määrätä ilman sisäänotto sisäpihan puolelta.
Kiinteistölautakunta toteaa lausunnossaan mm., että vuokratonteille esitetyn lisärakennusoikeuden toteuttaminen tulee edellyttämään kaupungin ja vuokralaisten välisiä neuvotteluita.
Kaupunginmuseo toteaa mm., että suojeltavien kohteiden määräykset kaavassa ovat asianmukaisia ja alueella saadaan näin säilymään historiaa pienenä osana muuttuvaa kokonaisuutta. Kaupunginmuseo toivoo silti, että rakentaminen olisi esitettyä väljempää.
Pelastuslautakunta toteaa mm., että pelastustoiminnan edellytyksiä voitaisiin parantaa muuttamalla useampaa asuinrakennusta palvelevat pelastustiet läpiajettaviksi.
Att toteaa lausunnossaan mm., että tontit ovat pääosin melko tasaisia ja perustamisolosuhteet suhteellisen hyviä. Myös asuinrakennusten korttelialueen A-merkintää matalien rakennusten tonteilla pidettiin hyvänä. Erityisesti kampalamellitaloa tontilla 28134 Att pitää hankalana asuntopohjien kannalta. Att toivoo, että porrastusten rakennusalueen rajat olisivat suuntaa antavia. Erityisesti pienissä pistetaloissa vajaa ylin kerros on suuri kustannustekijä. Muuntamot tulisi merkitä erillisiksi asuinrakennuksista.
Gasum Oy toteaa kannanotossaan, että kaasuputki siirretään pois Käskynhaltijantien varresta. Putkisiirrosta on tehty perussuunnittelu 2016 ja loppuraportti on luovutettu kaupungille 20.1.2017.
HSY arvioi kannanotossaan kustannuksia.
HSL:n lausunnossa todetaan, että Raide-Jokeri on huomioitu asemakaavassa hankesuunnitelman mukaisesti.
HKL toteaa lausunnossaan, että Norrtäljentiellä on varmistettava, ettei raitiotien vieressä ole liikennöintiä häiritsevää kadunvarsipysäköintiä.
Helen Oy esittää lausunnossaan kaukolämpöverkon muutokset.
Uudenmaan elinkeino-, liikenne- ja ympäristökeskus ELY toteaa lausunnossaan mm., että Tuusulanväylän rampin viereinen kortteli sopii huonosti asumiseen ja Käskynhaltijantien varren kaikkien asuntojen tulisi avautua niiden julkisivujen suuntaan, jossa melun ohjearvot toteutuvat (ei vain 1. kerroksen asuntojen).
Muilla viranomaisilla ei ollut huomautettavaa (Helen Sähköverkko Oy ja Turvallisuus- ja kemikaalivirasto Tukes).
Kaavamuutoksen johdosta ei maanomistajille koidu merkittävää hyötyä, joten kaupunginhallituksen 9.6.2014 (685 §) tekemän päätöksen mukaiselle maankäyttösopimusmenettelylle ei ole tarvetta.
Asemakaava- ja asemakaavan muutosehdotuksen nro 12445 selostus, päivätty 28.2.2017, muutettu 3.10.2017
Kaupunginkanslia/Villeneuve, Lindén, Hakola
Kaupunkiympäristön toimiala Palvelut ja luvat -palvelukokonaisuus Kaupunkimittauspalvelut Kartat ja paikkatiedot Yksikön päällikkö 22.08.2017 § 10
Asuntotuotantotoimisto 29.5.2017
Kaupunginmuseo Kulttuuriympäristöyksikkö 23.5.2017
Kaupunginmuseo Kulttuuriympäristöyksikkö 6.4.2016
Kaupunginmuseo Kulttuuriympäristöyksikkö 27.2.2015
Yleisten töiden lautakunta 09.05.2017 § 179
Kiinteistölautakunta 04.05.2017 § 211
Nimistötoimikunta 03.05.2017 § 39
Nimistötoimikunta 14.12.2016 § 99
Pelastuslautakunta 02.05.2017 § 50
Ympäristölautakunta 25.04.2017 § 130
Kaupunkisuunnittelulautakunta 07.03.2017 § 127
Kaupunkisuunnittelulautakunta 28.02.2017 § 106
Kiinteistövirasto Geotekninen osasto 21.6.2016
Kiinteistövirasto 30.3.2016
Rakennusvirasto 14.3.2016
Rakennusvirasto 26.1.2015
Opetusvirasto 12.2.2015


text:
Mene...Kotiin3DAbstraktiArkkitehtuurianimaatioEläimetlinnutPyörätautotSarjakuvatJulkkiksetKaupunkiVärikäsTietokoneetViileäSöpöKukkaHauskaPelitTytötteHDLomaKuumaElääLogoRakkausElokuvatmusiikkiluontopaikatavaruusUrheiluteknologiaMaailmanLisää	Kotiin / teknologia / tiede tapetti HD Download	tiede tapetti HD Download
0	tiede tapetti HD Download
Tässä on kokoelma tiede tapetti HD Download For Pöytäkoneet, Kannettavat, puhelimissa ja Tabletit. Täällä 5dwallpaper.com, on yli satoja tuhansia taustakuvat ovat ladattavissa. Voit ladata Jokainen Taustakuva ilmaiseksi.
tiede-tapetti-hd-download1
Jos Like This tieteen taustakuva HD Lataa Collection Anna Tykkää Ja Jaa Facebook.
piipittää Tietoja Gamer11 Edellinen: windows taustakuva hd HD Download
seuraava: sodanjumalan tapetti HD Download
taustakuva pc HDfunky taustakuva HDRolex tapetti HDalennus tapetti HDlaajakuva taustakuva HDtaustakuvat 1366×768 HDMichael Jackson tapetti HDainutlaatuinen tapetti HDNyrkkeily tapetti HDvaaleanpunainen tapetti Resolution Download Suunnitellut 5dwallpaper.com | Powered by zuuur.com	© Copyright 2016, Kaikki oikeudet pidätetään	Siirry alkuun

matches: HD HD HD HD HD hd HD


text:
islamic taustakuvia HD
Mene...Kotiin3DAbstraktiArkkitehtuurianimaatioEläimetlinnutPyörätautotSarjakuvatJulkkiksetKaupunkiVärikäsViileäTietokoneetSöpöKukkaHauskaPelitTytötteLomaHDKuumaElääLogoRakkausElokuvatmusiikkiluontopaikatavaruusUrheiluteknologiaMaailmanLisää	Kotiin / Lisää / islamic taustakuvia HD	islamic taustakuvia HD
0	islamic taustakuvia HD
Here Is a Bunch Of islamic wallpapers HD collection For Desktops, Kannettavat, puhelimissa ja Tabletit. Täällä HDwallpaper20.com, on yli sata tuhansia taustakuvia ovat saatavilla ilmaiseksi Lataus. Voit ladata Joka taustakuvat veloituksetta, Koska nämä taustakuvat ovat lataaja käyttäjille.
Jos Like This islamilainen taustakuvia HD Collection Anna Tykkää Ja Jaa Facebook.
piipittää Tietoja HD Lover Edellinen: kitara tapetti HD
seuraava: Lapset tapetti HD
näkymät (256) 4k tapetti 15 ULTRA HD kokoelmat Amazing-Wave-2016-sunse ...
näkymät (132) 4k tapetti 15 ULTRA HD kokoelmat
näkymät (104) Alexis Texas tapetti HD
näkymät (63) surullinen tapetti olen mitään
vesi tapetti HDkawaii taustakuva ilmaiseksi LataaJohn Cena taustakuva ilmaiseksi LataaMusta ja valkoinen tapetti HD Collectionlumi taustakuva HDjoulua taustakuvan hd Freetapetti 3d HD kokoelmapari tapetti HDemo tapetti 15 paras kokoelmaStar Wars tapetti HD Suunnitellut HDwallpaper20.com | Powered by zuuur.com	© Copyright 2016, Kaikki oikeudet pidätetään	Siirry alkuun

matches: HD HD HD HD HD HD HD HD HD HD HD HD HD hd HD HD