text:
Euroopan unionin C 106/2010
doi:10.3000/17252490.C_2010.106.fin
Sosiaaliturvajärjestelmien yhteensovittamista käsittelevä hallintotoimikunta
Päätös N:o A1, tehty 12 päivänä kesäkuuta 2009, Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 883/2004 mukaista asiakirjojen oikeellisuutta, sovellettavan lainsäädännön määrittämistä ja etuuksien myöntämistä koskevan vuoropuhelu- ja sovittelumenettelyn perustamisesta ( 1 )
Päätös N:o A2, tehty 12 päivänä kesäkuuta 2009, Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 883/2004 12 artiklan, joka koskee toimivaltaisen valtion ulkopuolella tilapäisesti työskenteleviin työkomennukselle lähetettyihin työntekijöihin ja itsenäisiin ammatinharjoittajiin sovellettavaa lainsäädäntöä, tulkinnasta ( 1 )
Päätös N:o E1, tehty 12 päivänä kesäkuuta 2009, Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 987/2009 4 artiklassa tarkoitettuun sähköiseen tiedonvaihtoon sovellettavan siirtymäkauden käytännön järjestelyistä ( 1 )
Päätös N:o F1, tehty 12 päivänä kesäkuuta 2009, Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 883/2004 68 artiklan tulkinnasta ensisijaisuussääntöjen osalta perhe-etuuksien päällekkäisyystilanteessa ( 1 )
Päätös N:o H1, tehty 12 päivänä kesäkuuta 2009, neuvoston asetuksista (ETY) N:o 1408/71 ja (ETY) N:o 574/72 Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksiin (EY) N:o 883/2004 ja (EY) N:o 987/2009 siirtymisen ja sosiaaliturvajärjestelmien yhteensovittamista käsittelevän hallintotoimikunnan päätösten ja suositusten soveltamisen puitteista ( 1 )
Päätös N:o H2, tehty 12 päivänä kesäkuuta 2009, sosiaaliturvajärjestelmien yhteensovittamista käsittelevän hallintotoimikunnan perustaman tietojenkäsittelyn teknisen toimikunnan toimintatavoista ja kokoonpanosta ( 1 )
Päätös N:o P1, tehty 12 päivänä kesäkuuta 2009, Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 883/2004 50 artiklan 4 kohdan, 58 artiklan ja 87 artiklan 5 kohdan tulkinnasta työkyvyttömyys-, vanhuus- ja perhe-eläke-etuuksien myöntämistä varten ( 1 )
Päätös N:o S1, tehty 12 päivänä kesäkuuta 2009, eurooppalaisesta sairaanhoitokortista ( 1 )
Päätös N:o S2, tehty 12 päivänä kesäkuuta 2009, eurooppalaista sairaanhoitokorttia koskevista teknisistä eritelmistä ( 1 )
Päätös N:o S3, tehty 12 päivänä kesäkuuta 2009, Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 883/2004 19 artiklan 1 kohdassa ja 27 artiklan 1 kohdassa sekä Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 987/2009 25 artiklan A kohdan 3 alakohdassa tarkoitettujen etuuksien määrittelemisestä ( 1 )
Päätös N:o U1, tehty 12 päivänä kesäkuuta 2009, koskien Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 987/2009 54 artiklan 3 kohtaa työttömyysetuuksien korottamisesta huollettavina olevien perheenjäsenten vuoksi ( 1 )
Päätös N:o U2, tehty 12 päivänä kesäkuuta 2009, sellaisten kokonaan työttömiksi joutuneiden muiden työntekijöiden kuin rajatyöntekijöiden, jotka viimeisimmän työskentelykauden tai itsenäisen ammatinharjoittamisen kauden aikana asuivat muun jäsenvaltion kuin toimivaltaisen valtion jäsenalueella, oikeutta työttömyysetuuksiin koskevan Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 883/2004 65 artiklan 2 kohdan soveltamisalasta ( 1 )
Päätös N:o U3, tehty 12 päivänä kesäkuuta 2009, Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 883/2004 65 artiklan 1 kohdassa tarkoitettuihin työttömiin henkilöihin sovellettavan osittaisen työttömyyden käsitteen soveltamisalasta ( 1 )
Suositus N:o P1, annettu 12 päivänä kesäkuuta 2009, Gottardo-tuomiosta, jonka mukaan jäsenvaltion ja kolmannen valtion kahdenväliseen sosiaaliturvasopimukseen perustuvat edut on myönnettävä myös muiden kuin sopimuksen osapuolina olevien jäsenvaltioiden työntekijöille ( 1 )
Suositus N:o U1, annettu 12 päivänä kesäkuuta 2009, osa-aikaista ammatti- tai liiketoimintaa muussa jäsenvaltiossa kuin asuinvaltiossa harjoittaviin työttömiin henkilöihin sovellettavasta lainsäädännöstä ( 1 )
Suositus N:o U2, tehty 12 päivänä kesäkuuta 2009, Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 883/2004 64 artiklan 1 kohdan a alakohdan soveltamisesta työttömiin, jotka seuraavat työssäkäyvää puolisoaan tai kumppaniaan muuhun kuin toimivaltaiseen jäsenvaltioon ( 1 )
Päätös N:o S4, tehty 2 päivänä lokakuuta 2009, korvausmenettelyistä Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 883/2004 35 ja 41 artiklan täytäntöönpanemiseksi ( 1 )
Päätös N:o S5, tehty 2 päivänä lokakuuta 2009, Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 883/2004 17 artiklan, 19 artiklan, 20 artiklan, 22 artiklan, 24 artiklan, 1 kohdan, 25 artiklan, 26 artiklan, 27 artiklan 1, 3, 4 ja 5 kohdan, 28 artiklan, 34 artiklan ja 36 artiklan 1 ja 2 kohdan mukaisten sairauteen ja äitiyteen liittyvien, asetuksen (EY) N:o 883/2004 1 artiklan va alakohdassa määriteltyjen luontoisetuuksien käsitteen tulkinnasta sekä Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 987/2009 62, 63 ja 64 artiklan mukaan korvattavien määrien laskemisesta ( 1 )
Päätös N:o H3, tehty 15 päivänä lokakuuta 2009, Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 987/2009 90 artiklassa tarkoitetusta päivästä, jonka mukaan muuntokurssit määritellään ( 1 )
(1) ETA:n kannalta ja EY:n ja Sveitsin sopimuksen kannalta merkityksellinen teksti
Euroopan komissio Sosiaaliturvajärjestelmien yhteensovittamista käsittelevä hallintotoimikunta
PÄÄTÖS N:o A1,
Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 883/2004 mukaista asiakirjojen oikeellisuutta, sovellettavan lainsäädännön määrittämistä ja etuuksien myöntämistä koskevan vuoropuhelu- ja sovittelumenettelyn perustamisesta
ottaa huomioon sosiaaliturvajärjestelmien yhteensovittamisesta 29 päivänä huhtikuuta 2004 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 883/2004 (1) 72 artiklan a alakohdan, jonka mukaan hallintotoimikunnan tehtävänä on käsitellä kaikkia asetuksen (EY) N:o 883/2004 ja sosiaaliturvajärjestelmien yhteensovittamisesta annetun asetuksen (EY) N:o 883/2004 täytäntöönpanomenettelystä 16 päivänä syyskuuta 2009 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 987/2009 (2) säännöksistä johtuvia hallinnollisia ja tulkinnallisia kysymyksiä,
ottaa huomioon asetuksen (EY) N:o 883/2004 76 artiklan 3 kohdan, 4 kohdan toisen alakohdan ja 6 kohdan jäsenvaltioiden toimivaltaisten viranomaisten ja laitosten velvollisuudesta tehdä yhteistyötä asetusten asianmukaisen täytäntöönpanon varmistamiseksi,
ottaa huomioon asetuksen (EY) N:o 987/2009 5 artiklan henkilön aseman osoittavien asiakirjojen ja todisteiden oikeudellisesta pätevyydestä,
ottaa huomioon asetuksen (EY) N:o 987/2009 6 artiklan lainsäädännön väliaikaisesta soveltamisesta ja etuuksien väliaikaisesta myöntämisestä tapauksissa, joissa kahden tai useamman jäsenvaltion laitoksilla on eri näkemys siitä, mitä lainsäädäntöä sovelletaan,
ottaa huomioon asetuksen (EY) N:o 987/2009 16 artiklan menettelyn vahvistamisesta asetuksen (EY) N:o 883/2004 13 artiklan soveltamista varten,
ottaa huomioon asetuksen (EY) N:o 987/2009 60 artiklan menettelyn vahvistamisesta asetuksen (EY) N:o 883/2004 68 artiklan soveltamista varten
Yksi ratkaisevista tekijöistä kansallisten sosiaaliturvajärjestelmien yhteensovittamista koskevien yhteisön sääntöjen toimivuudelle on eri jäsenvaltioiden viranomaisten ja laitosten tiivis ja tehokas yhteistyö.
Yksi osa asetusten mukaista hyvää yhteistyötä on viranomaisten ja laitosten ja henkilöiden välinen tietojenvaihto, joka perustuu julkisen palvelun, tehokkuuden, aktiivisen avunannon, nopean toimituksen ja saatavuuden periaatteisiin.
On laitosten ja viranomaisten sekä henkilöidenkin edun mukaista, että asianomaisen henkilön oikeuksien ja velvollisuuksien vahvistamiseksi ja määrittämiseksi tarvittavat tiedot toimitetaan tai vaihdetaan viipymättä.
Vilpittömän yhteistyön periaate, joka vahvistetaan myös EY:n perustamissopimuksen 10 artiklassa, edellyttää laitosten arvioivan tarkoin tosiseikat, joilla on merkitystä asetusten soveltamiselle. Jos on epäilystä asiakirjan oikeellisuudesta tai todisteiden virheettömyydestä tai jos jäsenvaltioilla on eri näkemykset siitä, mitä lainsäädäntöä sovelletaan tai minkä laitoksen olisi myönnettävä kyseessä oleva etuus, on asetuksen (EY) N:o 883/2004 soveltamisalaan kuuluvien henkilöiden edun mukaista, että asianomaisten jäsenvaltioiden laitokset tai viranomaiset pääsevät asiassa yhteisymmärrykseen kohtuullisessa ajassa.
Asetuksen (EY) N:o 987/2009 5 ja 6 artiklassa säädetään sovittelumenettelystä, jota tällaisissa tapauksissa noudatetaan.
Kyseisissä säännöksissä vahvistetaan neuvoston asetusta (ETY) N:o 1408/71 (3) koskeva Euroopan yhteisöjen tuomioistuimen oikeuskäytäntö ja laajennetaan sitä edelleen; oikeuskäytännön perusteella on kehitetty vakiomenettely jäsenvaltioiden välillä käytäviä riitoja varten liittyen lähettämistä koskevia todistuksia, ja oikeuskäytäntö on vahvistettu aiemmalla Euroopan yhteisöjen siirtotyöläisten sosiaaliturvan hallintotoimikunnan päätöksellä N:o 181 (4).
Asetuksen (EY) N:o 987/2009 sekä 5 että 6 artiklassa säädetään mahdollisuudesta saattaa asia hallintotoimikunnan käsiteltäväksi, jos laitosten tai viranomaisten välillä ei päästä yhteisymmärrykseen.
Asetuksen (EY) N:o 987/2009 16 artiklan mukaan tätä samaa menettelyä olisi sovellettava myös silloin, kun laitoksilla tai viranomaisilla on erilaiset näkemykset asetuksen (EY) N:o 883/2004 13 artiklan soveltamisesta.
Asetuksen (EY) N:o 987/2009 60 artiklassa viitataan kyseisen asetuksen 6 artiklaan, jota olisi sovellettava myös silloin, kun vallitsee eri näkemykset siitä, mitä lainsäädäntöä olisi ensisijaisesti sovellettava perhe-etuuksiin liittyvissä asioissa.
Edellä mainittujen säännösten perustana on asetuksen (EY) N:o 883/2004 76 artiklan 6 kohta, jonka mukaan silloin, kun kyseisen asetuksen tulkinnassa tai soveltamisessa ilmenee vaikeuksia, toimivaltaisen jäsenvaltion laitos tai henkilön asuinjäsenvaltion laitos ottaa yhteyttä asianomaisten jäsenvaltioiden laitoksiin ja jonka mukaan asiassa voidaan kääntyä hallintotoimikunnan puoleen, jos sitä ei pystytä ratkaisemaan kohtuullisessa ajassa.
Jäsenvaltiot ovat tuoneet esille, että olisi tarpeen vahvistaa vakiomenettely, jota sovellettaisiin ennen kuin asia voidaan siirtää hallintotoimikunnan käsiteltäväksi, ja määritellä tarkemmin hallintotoimikunnan rooli sovellettavaa lainsäädäntöä koskevien laitosten välillä vallitsevien vastakkaisten näkemysten yhteensovittamisessa.
Samanlainen menettely on jo vahvistettu useissa jäsenvaltioiden keskinäisissä kahdenvälisissä sopimuksissa. Kyseiset sopimukset ovat olleet mallina tälle päätökselle.
Menettelyn nopeuttamiseksi olisi suositeltavaa, että yhteydenpito laitosten ja viranomaisten yhteyshenkilöiden välillä tapahtuisi sähköisesti,
sekä käsittelee asiaa asetuksen (EY) N:o 883/2004 71 artiklan 2 kohdassa säädetyin edellytyksin,
1. Tässä päätöksessä vahvistetaan säännöt vuoropuhelu- ja sovittelumenettelylle, jota voidaan käyttää seuraavissa tapauksissa:
tapaukset, joissa vallitsee epäilys henkilön aseman osoittavan asiakirjan oikeellisuudesta tai todisteiden virheettömyydestä asetusta (EY) N:o 883/2004 tai asetusta (EY) N:o 987/2009 sovellettaessa, tai
tapaukset, joissa jäsenvaltioilla on erilaiset näkemykset siitä, mitä lainsäädäntöä olisi sovellettava.
2. Vuoropuhelu- ja sovittelumenettelyä sovelletaan ennen kuin asia voidaan siirtää hallintotoimikunnan käsiteltäväksi.
3. Tätä päätöstä sovelletaan rajoittamatta asianomaisen jäsenvaltion kansallisen lainsäädännön mukaisesti sovellettavien hallintomenettelyjen soveltamista.
4. Jos asiassa on haettu kyseisen asiakirjan myöntäneen laitoksen jäsenvaltion kansallisen lainsäädännön nojalla muutosta oikeus- tai hallintoteitse, vuoropuhelu- ja sovittelumenettely on keskeytettävä.
5. Laitosta tai viranomaista, joka ilmaisee epäilevänsä toisen jäsenvaltion laitoksen tai viranomaisen myöntämän asiakirjan oikeellisuutta tai joka ei hyväksy (väliaikaista) päätöstä siitä, mitä lainsäädäntöä sovelletaan, kutsutaan jäljempänä ’menettelyä pyytäväksi laitokseksi’. Toisen jäsenvaltion laitosta kutsutaan jäljempänä ’pyynnön vastaanottavaksi laitokseksi’.
Vuoropuhelumenettelyn ensimmäinen vaihe
Jos ilmenee jompikumpi 1 kohdassa tarkoitetuista tilanteista, menettelyä pyytävä laitos ottaa yhteyttä pyynnön vastaanottavaan laitokseen ja pyytää tätä antamaan tarpeellisen selvityksen tekemästään päätöksestä ja tarvittaessa peruuttamaan kyseessä olevan asiakirjan tai julistamaan sen mitättömäksi tai tarkastelemaan päätöstä uudelleen tai peruuttamaan sen.
Menettelyä pyytävä laitos perustelee pyyntönsä ilmoittaen, että sovelletaan tätä päätöstä, ja esittää pyyntöä tukevat asianmukaiset todisteet. Menettelyä pyytävä laitos ilmoittaa, kuka on sen yhteyshenkilö vuoropuhelumenettelyn ensimmäisessä vaiheessa.
Pyynnön vastaanottava laitos vahvistaa sähköpostilla tai faksilla saamansa pyynnön viipymättä ja viimeistään 10 työpäivän kuluttua pyynnön vastaanottamisesta. Vastaanottava laitos myös ilmoittaa, kuka on sen yhteyshenkilö vuoropuhelumenettelyn ensimmäisessä vaiheessa.
Pyynnön vastaanottava laitos ilmoittaa menettelyä pyytävälle laitokselle tutkimustensa tulokset mahdollisimman pian, kuitenkin viimeistään kolmen kuukauden kuluttua pyynnön vastaanottamisesta.
Jos alkuperäinen päätös vahvistetaan, peruutetaan ja/tai asiakirja peruutetaan tai julistetaan mitättömäksi, pyynnön vastaanottava laitos ilmoittaa asiasta menettelyä pyytävälle laitokselle. Lisäksi se ilmoittaa asianomaiselle henkilölle ja, jos on aiheellista, hänen työnantajalleen päätöksestään sekä kansallisen lainsäädäntönsä mukaisista menettelyistä, joilla kyseiseen päätökseen voi hakea muutosta.
Jos pyynnön vastaanottava laitos ei saa tutkimustaan päätökseen kolmessa kuukaudessa joko asian monimutkaisuuden vuoksi tai siksi, että joidenkin tietojen tarkistaminen edellyttää jonkin muun laitoksen osallistumista, se voi jatkaa määräaikaa, kuitenkin enintään kolmella kuukaudella. Pyynnön vastaanottavan laitoksen on ilmoitettava menettelyä pyytävälle laitokselle määräajan jatkamisesta mahdollisimman pian ja vähintään viikkoa ennen alkuperäisen määräajan umpeutumista ja esitettävä syyt viivästymiselle ja ilmoitettava suuntaa antavasti, milloin tutkimus saadaan päätökseen.
Hyvin poikkeuksellisissa oloissa asianomaiset jäsenvaltiot voivat sopia poikkeavansa 9 ja 11 kohdassa vahvistetuista määräajoista edellyttäen, että määräajan jatkaminen on perusteltua ja oikeassa suhteessa tapauksen olosuhteisiin ja että jatkoaika on rajattu.
Vuoropuhelumenettelyn toinen vaihe
Jos laitokset eivät pääse yhteisymmärrykseen vuoropuhelumenettelyn ensimmäisen vaiheen aikana tai jos pyynnön vastaanottava laitos ei ole kyennyt saamaan tutkimustaan päätökseen kuuden kuukauden kuluessa pyynnön vastaanottamisesta, laitokset ilmoittavat asiasta toimivaltaisille viranomaisilleen. Jokainen laitos laatii toiminnastaan pöytäkirjan.
Asianomaisten jäsenvaltioiden toimivaltaiset viranomaiset voivat päättää vuoropuhelumenettelyn toisen vaiheen aloittamisesta tai siirtää asian suoraan hallintotoimikunnan käsiteltäväksi.
Jos toimivaltaiset viranomaiset aloittavat vuoropuhelumenettelyn toisen vaiheen, jokainen niistä nimeää keskeisen yhteyshenkilön kahden viikon kuluessa siitä, kun laitokset ovat ilmoittaneet niille asiasta. Yhteyshenkilöillä ei tarvitse olla suoraa toimivaltaa asiassa.
Yhteyshenkilöiden on pyrittävä saavuttamaan yhteisymmärrys asiasta kuuden viikon kuluttua nimeämisestään. Jokainen yhteyshenkilö laatii toiminnastaan pöytäkirjan ja ilmoittaa laitoksille vuoropuhelumenettelyn toisen vaiheen tuloksista.
Jos vuoropuhelumenettelyn kuluessa ei saavuteta yhteisymmärrystä, toimivaltaiset viranomaiset voivat siirtää asian hallintotoimikunnan käsiteltäväksi. Kukin toimivaltainen viranomainen laatii hallintotoimikunnalle muistion, jossa esitetään tärkeimmät kiistanalaiset kysymykset.
Hallintotoimikunta pyrkii sovittamaan näkökannat yhteen kuuden kuukauden kuluessa siitä, kun asia on annettu sen käsiteltäväksi. Se voi siirtää asian sovittelulautakunnalle, joka voidaan perustaa hallintotoimikunnan sääntöjen mukaisesti.
Jäsenvaltiot ilmoittavat vuosittain hallintotoimikunnalle sellaisten riitojen lukumäärän, joihin on sovellettu tässä päätöksessä vahvistettua menettelyä, menettelyssä mukana olevat jäsenvaltiot, tärkeimmät kiistanalaiset kysymykset, menettelyn keston sekä sen tulokset.
Jäsenvaltiot toimittavat ensimmäisen vuosikertomuksensa kolmen kuukauden kuluessa tämän päätöksen ensimmäisen soveltamisvuoden päättymisestä.
Hallintotoimikunta arvioi kolmen kuukauden kuluessa ensimmäisten vuosikertomusten vastaanottamisesta kertomusten perusteella jäsenvaltioiden kokemuksia tämän päätöksen soveltamisesta. Ensimmäisen vuoden jälkeen hallintotoimikunta päättää, jatketaanko raportointia vuosittain.
(4) EYVL L 329, 14.12.2001, s. 73.
PÄÄTÖS N:o A2,
Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 883/2004 12 artiklan, joka koskee toimivaltaisen valtion ulkopuolella tilapäisesti työskenteleviin työkomennukselle lähetettyihin työntekijöihin ja itsenäisiin ammatinharjoittajiin sovellettavaa lainsäädäntöä, tulkinnasta
ottaa huomioon sosiaaliturvajärjestelmien yhteensovittamisesta 29 päivänä huhtikuuta 2004 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 883/2004 (1) 72 artiklan a alakohdan, jonka mukaan hallintotoimikunnan tehtävänä on käsitellä kaikkia asetuksen (EY) N:o 883/2004 ja sosiaaliturvajärjestelmien yhteensovittamisesta annetun asetuksen (EY) N:o 883/2004 täytäntöönpanomenettelystä 16 päivänä syyskuuta 2009 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 987/2009 (2) säännöksistä johtuvia hallinnollisia ja tulkinnallisia kysymyksiä,
ottaa huomioon asetuksen (EY) N:o 883/2004 12 artiklan,
ottaa huomioon asetuksen (EY) N:o 987/2009 5, 6 ja 14–21 artiklan,
Asetuksen (EY) N:o 883/2004 12 artiklan, jossa säädetään poikkeuksesta kyseisen asetuksen 11 artiklan 3 kohdan a alakohdassa vahvistettuun yleiseen sääntöön, erityisenä tarkoituksena on edistää palvelujen vapaata tarjontaa niiden työnantajien eduksi, jotka lähettävät työntekijöitä muuhun jäsenvaltioon kuin sijoittautumisjäsenvaltioonsa, sekä työntekijöiden vapaata liikkuvuutta jäsenvaltioiden välillä. Kyseisillä säännöksillä pyritään myös poistamaan esteitä, jotka todennäköisesti haittaisivat työntekijöiden vapaata liikkuvuutta, ja edistämään taloudellista vuorovaikutusta siten, että vältetään varsinkin työntekijöihin ja yrityksiin kohdistuvat hallinnolliset ongelmat.
Kyseisillä säännöksillä halutaan siis välttää työntekijöitä, työnantajia ja sosiaaliturvalaitoksia koskevia hallinnollisia ongelmia, joita aiheutuisi kyseisen asetuksen 11 artiklan 3 kohdan a alakohdassa vahvistetun yleisen säännön soveltamisesta silloin, kun kyseessä on työskentely lyhytaikaisesti jossakin muussa jäsenvaltiossa kuin siinä valtiossa, jossa yrityksellä on kotipaikka tai jonne se on sijoittautunut, tai siinä valtiossa, jossa itsenäinen ammatinharjoittaja harjoittaa tavanomaisesti toimintaansa.
Tältä osin ensimmäinen ratkaiseva edellytys kyseisen asetuksen 12 artiklan 1 kohdan soveltamiselle on, että työnantajan ja sen palkkaaman työntekijän välillä on kiinteä yhteys.
Työntekijän suojelua sekä oikeusturvaa, johon työntekijä ja hänet vakuuttanut laitos ovat oikeutettuja, varten tarvitaan täydet takeet siitä, että kiinteä yhteys säilyy koko työkomennuksen ajan.
Toinen ehdoton edellytys mainitun asetuksen 12 artiklan 1 kohdan soveltamiselle on, että työnantajalla on siteitä sijoittautumisjäsenvaltioonsa. Sen vuoksi mahdollisuus lähettää työntekijä työkomennukselle olisi rajoitettava koskemaan vain yrityksiä, jotka harjoittavat toimintaansa tavallisesti sen jäsenvaltion alueella, jonka lainsäädännön alaisena lähetetty työntekijä pysyy; tästä syystä edellä olevia määräyksiä sovelletaan vain yrityksiin, jotka harjoittavat tavanomaisesti merkittävää toimintaa sijoittautumisjäsenvaltionsa alueella.
Palkattujen työntekijöiden sekä itsenäisten ammatinharjoittajien osalta olisi ilmoitettava ohjeelliset ajanjaksot, sanotun kuitenkaan rajoittamatta kunkin tapauksen arvioimista erikseen.
Kiinteän yhteyden säilymisestä ei voi enää olla takeita, jos lähetetty työntekijä siirretään kolmannen yrityksen käyttöön.
On välttämätöntä, että koko työkomennuksen ajan voidaan valvoa kaikin mahdollisin tarkastuksin erityisesti sosiaaliturvamaksujen suorittamista ja kiinteän yhteyden säilymistä, jotta voidaan välttää edellä mainittujen määräysten väärinkäyttö ja varmistaa, että hallinnolliset elimet, työnantajat ja työntekijät saavat tarvittavat tiedot.
Työntekijöiden ja työnantajien on saatava asianmukaiset tiedot edellytyksistä, joilla lähetetty työntekijä voi pysyä sen valtion lainsäädännön alaisena, josta hänet on lähetetty.
Toimivaltaisten viranomaisten olisi arvioitava ja seurattava yritysten ja työntekijöiden tilannetta asiaan kuuluvin takein, jotta ei vaikeutettaisi palvelujen vapaata tarjontaa tai työntekijöiden vapaata liikkuvuutta.
EY:n perustamissopimuksen 10 artiklassa vahvistetusta vilpittömän yhteistyön periaatteesta johtuu toimivaltaisille laitoksille useita velvoitteita, jotka koskevat asetuksen (EY) N:o 883/2004 12 artiklan täytäntöönpanoa,
Asetuksen (EY) N:o 883/2004 12 artiklan 1 kohtaa sovelletaan työntekijään, joka kuuluu jonkin jäsenvaltion lainsäädännön alaisuuteen (lähettäjävaltio) koska harjoittaa palkallista toimintaa jonkin työnantajan palveluksessa ja jonka kyseinen työnantaja lähettää toiseen jäsenvaltioon (työskentelyvaltio) työn suorittamiseksi kyseisen työnantajan lukuun.
Työtä pidetään lähettäjävaltion työnantajan lukuun suoritettuna, mikäli vahvistetaan, että työ suoritetaan kyseiselle työnantajalle ja että työntekijän ja hänet toiseen valtioon työhön lähettäneen työnantajan välillä on kiinteä yhteys.
Sen määrittämiseksi, onko tällainen kiinteä yhteys edelleen olemassa ja kuuluuko työntekijä siten edelleen hänet lähettäneen työnantajan määräysvaltaan, on otettava huomioon joukko asioita, kuten vastuu työhön ottamisesta, työsopimuksesta, palkkauksesta (rajoittamatta mahdollisia lähettäjävaltion työnantajan ja työskentelyvaltiossa olevan yrityksen sopimuksia työntekijöille maksettavasta palkasta) ja erottamisesta sekä valta määrätä työn luonteesta.
Asetuksen (EY) N:o 987/2009 14 artiklan 1 kohdan soveltamiseksi voidaan pitää ohjeellisena, että kuuluminen vähintään kuukauden ajan sen jäsenvaltion lainsäädännön alaisuuteen, johon työnantaja on sijoittautunut, täyttää vaatimuksen, johon viitataan sanoilla ”juuri ennen työskentelyn aloittamista”. Tapaukset, joissa on kyse lyhyemmästä ajasta, on arvioitava tapauskohtaisesti ottaen huomioon kaikki muut asiaan liittyvät tekijät.
Jotta tarvittaessa tai epäselvässä tilanteessa voitaisiin määrittää, harjoittaako työnantaja tavanomaisesti merkittävää toimintaa sijoittautumisjäsenvaltionsa alueella, kyseisen jäsenvaltion toimivaltaisen laitoksen on tutkittava kyseisen työnantajan harjoittama toiminta kaikilla siihen tyypillisesti liittyvillä arviointiperusteilla, joihin kuuluvat yrityksen rekisteröity kotipaikka ja sen hallinnollinen keskus, sijoittautumisjäsenvaltiossa ja kyseisessä toisessa jäsenvaltiossa työskentelevän hallintohenkilöstön määrä, työkomennukselle lähetettyjen työntekijöiden palvelukseenottopaikka ja asiakkaiden kanssa tehtyjen sopimusten yleisin tekopaikka, lainsäädäntö, jota sovelletaan yrityksen yhtäältä työntekijöidensä kanssa ja toisaalta sen asiakkaidensa kanssa tekemiin sopimuksiin, kussakin asianomaisessa jäsenvaltiossa riittävän tyypillisenä ajanjaksona toteutunut liikevaihto sekä kotivaltiossa täytettyjen sopimusten lukumäärä. Luettelo ei ole tyhjentävä, koska arviointiperusteet on mukautettava erikseen kuhunkin tapaukseen ja on otettava huomioon yrityksen sijoittautumisvaltiossaan harjoittaman toiminnan luonne.
Asetuksen (EY) N:o 987/2009 14 artiklan 3 kohdan soveltamiseksi vaatimusten täyttymistä arvioidaan henkilön sijoittautumisjäsenvaltion osalta muun muassa sen perusteella, onko hänellä käytössään toimistotilaa, maksaako hän veroja, onko hänellä ammattikortti ja arvonlisäverotunniste tai onko hän jäsenenä kauppakamarissa tai ammattialan järjestöissä. Ohjeellisesti voidaan katsoa, että toiminnan harjoittaminen vähintään kahden kuukauden ajan täyttää vaatimuksen, johon viitataan sanoilla ”jonkin aikaa ennen ajankohtaa, jona hän haluaa käyttää edukseen mainitun artiklan säännöksiä”. Tapaukset, joissa on kyse lyhyemmästä ajasta, on arvioitava tapauskohtaisesti ottaen huomioon kaikki muut asiaan liittyvät tekijät.
Tämän päätöksen 1 kohdan määräysten mukaisesti asetuksen (EY) N:o 883/2004 12 artiklan 1 kohtaa sovelletaan edelleen henkilöstön lähettämiseen, mikäli työntekijä, jonka lähettäjävaltion yritys on lähettänyt työhön työskentelyvaltion yritykseen, työskentelee samassa työskentelyvaltiossa myös yhdessä tai useammassa muussa yrityksessä, niin kauan kuin hän jatkaa työtään hänet lähettäneen yrityksen lukuun. Tämä voi olla tilanne erityisesti silloin, jos yritys on lähettänyt työntekijän toiseen jäsenvaltioon, jotta hän työskentelisi siellä peräkkäin tai samanaikaisesti kahdessa tai useammassa yrityksessä, jotka sijaitsevat samassa jäsenvaltiossa. Olennainen ja ratkaiseva seikka on, että työtä tehdään edelleen lähettävän työnantajan lukuun.
Lähetettäessä työntekijä välittömästi peräkkäin useampaan jäsenvaltioon, on kussakin tapauksessa kyseessä asetuksen (EY) N:o 883/2004 12 artiklan 1 kohdassa tarkoitettu uusi työkomennus.
Jos työntekijän toiminta työskentelyvaltion yrityksessä keskeytyy lyhytaikaisesti syystä riippumatta (esimerkiksi loman, sairauden tai lähettävässä yrityksessä annettavan koulutuksen vuoksi), tämä ei tarkoita työkomennusajan keskeytymistä asetuksen (EY) N:o 883/2004 12 artiklan 1 kohdassa tarkoitetussa mielessä.
Kun työntekijä on päättänyt työkomennusjakson, häntä ei saa lähettää samaan jäsenvaltioon ja samaan yritykseen ainakaan kahteen kuukauteen edellisen työkomennusjakson päättymisestä. Tästä periaatteesta voidaan kuitenkin poiketa erityisolosuhteissa.
Edellä mainittuja asetuksen (EY) N:o 883/2004 12 artiklan 1 kohdan säännöksiä ei sovelleta tai niiden soveltaminen keskeytetään erityisesti,
jos yritys, johon työntekijä on lähetettynä, siirtää työntekijän toisen yrityksen käyttöön siinä jäsenvaltiossa, jossa yritys sijaitsee;
jos johonkin jäsenvaltioon lähetetty työntekijä siirretään jonkin toisessa jäsenvaltiossa sijaitsevan yrityksen käyttöön;
jos työntekijä otetaan palvelukseen yhdessä jäsenvaltiossa, jotta toisessa jäsenvaltiossa sijaitseva yritys lähettäisi hänet kolmannessa jäsenvaltiossa sijaitsevaan yritykseen.
Sen jäsenvaltion toimivaltaisen laitoksen, jonka lainsäädännön alaisena kyseinen henkilö asetuksen (EY) N:o 883/2004 12 artiklan 1 kohdan mukaisesti pysyy tässä päätöksessä tarkoitetuissa tapauksissa, on tiedotettava asianmukaisesti kyseiselle työnantajalle ja työntekijälle edellytyksistä, joilla työntekijä voi pysyä kyseisen jäsenvaltion lainsäädännön alaisena. Työnantajalle on näin ollen ilmoitettava, että koko komennusjakson ajan voidaan tehdä tarkastuksia sen varmistamiseksi, ettei työkomennus ole vielä päättynyt. Tarkastukset voivat kohdistua erityisesti sosiaaliturvamaksujen suorittamiseen ja kiinteän yhteyden säilymiseen.
Sijoittautumisjäsenvaltion, jonka lainsäädännön alaisena itsenäinen ammatinharjoittaja 12 artiklan 2 kohdan mukaisesti pysyy, toimivaltaisen laitoksen on tiedotettava itsenäiselle ammatinharjoittajalle asianmukaisesti edellytyksistä, joilla tämä voi pysyä kyseisen jäsenvaltion lainsäädännön alaisena. Asianomaiselle on sen vuoksi ilmoitettava, että koko sen ajan, jona hän harjoittaa tilapäistä ammatillista toimintaa työskentelyvaltiossa, voidaan tehdä tarkastuksia sen varmistamiseksi, että kyseisen toiminnan edellytykset ovat entisellään. Tällaiset tarkastukset voivat kohdistua etenkin vakuutusmaksujen suorittamiseen ja sellaisten perusrakenteiden ylläpitoon, jotka ovat tarpeen, jotta asianomainen voisi jatkaa toimintaansa sijoittautumisvaltiossaan.
Lisäksi lähetetyn työntekijän ja hänen työnantajansa on ilmoitettava lähettäjävaltion toimivaltaiselle laitokselle kaikista komennuksen aikana tapahtuvista muutoksista, erityisesti
jos haettua komennusta ei lopulta toteuteta
jos toiminta keskeytyy muussa kuin tämän päätöksen 3 kohdan b alakohdassa tarkoitetussa tapauksessa
jos työnantaja on määrännyt lähetetyn työntekijän johonkin toiseen lähettäjävaltiossa sijaitsevaan yritykseen, erityisesti yritysfuusion tai yrityksen siirron yhteydessä.
Lähettäjävaltion toimivaltaisen laitoksen on ilmoitettava tarvittaessa työskentelyvaltion laitokselle sen pyynnöstä b alakohdassa tarkoitetut tiedot.
Lähettäjävaltion ja työskentelyvaltion toimivaltaisten laitosten on toimittava yhteistyössä edellä mainittujen tarkastusten suorittamiseksi sekä silloin, kun ei ole selvää, onko asetuksen (ETY) N:o 883/2004 12 artiklaa sovellettava.
Toimivaltaiset laitokset arvioivat ja seuraavat asetuksen (ETY) N:o 883/2004 12 artiklan soveltamisalaan kuuluvia tilanteita ja antavat työnantajille ja työntekijöille kaikki asianmukaiset takeet siitä, ettei palvelujen vapaata tarjontaa tai työntekijöiden vapaata liikkuvuutta vaikeuteta. Erityisesti samoissa tai samankaltaisissa tilanteissa on sovellettava johdonmukaisesti ja yhtäpitävästi perusteita, joilla arvioidaan, harjoittaako työnantaja tavanomaisesti toimintaansa tietyn valtion alueella, onko yrityksen ja työntekijän välillä kiinteä yhteys tai pitääkö itsenäinen ammatinharjoittaja yllä perusrakenteita, joita hänen toimintansa jatkaminen tietyssä valtiossa edellyttää.
Hallintotoimikunta tukee jäsenvaltioiden toimivaltaisten viranomaisten yhteistyötä asetuksen (EY) N:o 883/2004 12 artiklan täytäntöönpanossa helpottamalla seurantatyötä sekä tietojen, kokemusten ja hyvien käytäntöjen vaihtoa määritettäessä ja luokiteltaessa yritysten ja työntekijöiden tilanteiden arvioimisessa käytettäviä arviointiperusteita ja käyttöön otettujen valvontatoimenpiteiden yhteydessä. Tätä varten hallintotoimikunta laatii vaiheittain hallintoviranomaisten, yritysten ja työntekijöiden käyttöön käytänneoppaan, jossa käsitellään työntekijöiden lähettämistä työkomennukselle ja itsenäisten ammatinharjoittajien tilapäistä toimintaa sijoittautumisvaltion ulkopuolella.
C 106/9
PÄÄTÖS N:o E1,
Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 987/2009 4 artiklassa tarkoitettuun sähköiseen tiedonvaihtoon sovellettavan siirtymäkauden käytännön järjestelyistä
ottaa huomioon sosiaaliturvajärjestelmien yhteensovittamisesta annetun asetuksen (EY) N:o 883/2004 72 artiklan d kohdan, jonka perusteella hallintotoimikunnan on edistettävä uusien teknologioiden mahdollisimman laajaa käyttöä,
ottaa huomioon asetuksen (EY) N:o 987/2009 4 artiklan, jonka mukaan ”tietojen siirto laitosten tai yhteyselinten välillä on tehtävä sähköisesti – –” ja ”hallintotoimikunnan on vahvistettava asiakirjojen ja rakenteisten sähköisten asiakirjojen rakenne, sisältö ja muoto sekä niiden vaihtoa koskevat yksityiskohtaiset järjestelyt”,
ottaa huomioon asetuksen (EY) N:o 987/2009 siirtymäkautta koskevan 95 artiklan, jonka mukaan ”kukin jäsenvaltio voi soveltaa siirtymäkautta – – tietojen vaihtamiseen sähköisesti” ja ”nämä siirtymäkaudet eivät saa ylittää 24:ää kuukautta laskettuna täytäntöönpanoasetuksen voimaantulopäivästä”,
Asetuksen (EY) N:o 987/2009 95 artiklassa hallintotoimikunnalle annetaan valtuudet vahvistaa tarvittavien siirtymäkausien käytännön yksityiskohdat perusasetuksen ja täytäntöönpanoasetuksen soveltamista varten tarvittavan tietojen vaihdon varmistamiseksi.
On tarpeen selkeyttää perusperiaatteita, joita laitokset soveltavat siirtymäkautena.
Uusien asetusten voimaantulopäivän jälkeen vireillä on odotettavasti huomattava määrä tapauksia, joissa oikeus on tätä päivää ennen perustunut neuvoston asetukseen (ETY) N:o 1408/71 (3) ja joiden osalta tiedonvaihdon ehdotetaan perustuvan yleisesti asetuksen (ETY) N:o 1408/71 ja neuvoston asetuksen (ETY) N:o 574/72 (4) menettelyihin, E-lomakkeiden käyttö mukaan lukien.
Asetuksen (EY) N:o 987/2009 94 artiklan 1 kohdassa mainitaan, että johdanto-osan edellisessä kappaleessa tarkoitetut olosuhteet johtavat ”etuuden myöntämiseen kaksi kertaa”, jolloin edunsaaja saa suuremman etuuden.
Useimmissa ellei kaikissa tapauksissa uusien asetusten soveltaminen ei kuitenkaan käytännössä paranna aiempiin asetuksiin perustuvaa etuutta. Näin ollen on epätodennäköistä, että asetuksen (ETY) N:o 574/72 ja asetuksen (EY) N:o 987/2009 soveltaminen näissä olosuhteissa johtaisi laitosten päällekkäisiin toimiin.
Päätöksen N:o H1 (5) 5 kohdassa selvennetään ennen asetuksen (EY) N:o 883/2004 ja asetuksen (EY) N:o 987/2009 voimaantulopäivää myönnettyjen todistusten (E-lomakkeiden) ja eurooppalaisten sairaanhoitokorttien (sekä väliaikaisten korvaavien todistusten) asemaa.
Siirtymäkauden aikana jäsenvaltiot voivat itse päättää, milloin ne liittyvät sosiaaliturvan sähköiseen tiedonvaihtojärjestelmään (EESSI) joko kokonaan tai sektori kerrallaan,
Siirtymäkautena ohjaavia periaatteita ovat hyvä yhteistyö laitosten välillä, käytännöllisyys ja joustavuus. Tärkeintä on ennen kaikkea taata se, että siirtymä on sujuva uusien asetusten mukaisia oikeuksiaan käyttäville kansalaisille.
Asetuksen (EY) N:o 883/04 ja asetuksen (EY) N:o 987/2009 voimaantulopäivästä alkaen rakenteisten sähköisten asiakirjojen (SED-asiakirjojen) paperiversiot korvaavat asetuksiin (ETY) N:o 1408/71 ja (ETY) N:o 574/72 perustuvat E-lomakkeet.
Jäsenvaltiot voivat 2 kohdasta poiketen jatkaa siirtymäkauden ajan kansallisten sähköisten E-lomakesovellusten käyttöä tai sähköisiä vaihtoja (kuten Build-hankkeita), joiden muuttaminen ei ole tässä aikataulussa kohtuullista, kunhan kansalaisten uusien asetusten mukaiset oikeudet taataan.
Laitosten on siirtymäkauden ajan otettava joka tapauksessa vastaan toisen laitoksen antaman asiakirjan merkitykselliset tiedot, vaikka sen muoto, sisältö tai rakenne olisi vanhentunut. Jos kansalaisen oikeuksista on epäilyksiä, laitoksen on otettava yhteys asiakirjan antaneeseen laitokseen hyvän yhteistyön hengessä.
Kuten päätöksen N:o H1 5 kohdassa todetaan, ennen asetuksen (EY) N:o 883/2004 ja asetuksen (EY) N:o 987/2009 voimaantulopäivää myönnetyt E-lomakkeet, asiakirjat ja eurooppalaiset sairaanhoitokortit (sekä väliaikaiset korvaavat todistukset) ovat myös tämän päivämäärän jälkeen voimassa, ja muiden jäsenvaltioiden viranomaisten on otettava ne huomioon, kunnes niiden voimassaolo päättyy tai ne peruutetaan tai korvataan asetuksen (EY) N:o 883/2004 ja asetuksen (EY) N:o 987/2009 mukaisesti annetuilla tai toimitetuilla asiakirjoilla.
Jokainen jäsenvaltio voi siirtyä joustavasti sektori kerrallaan käyttämään sosiaaliturvan sähköistä tiedonvaihtojärjestelmää (EESSI), joka on käytettävissä yhteyspisteen tai yhteyspisteiden välityksellä. Jäsenvaltio voi päättää liittyä EESSI-järjestelmään myös vasta, kun kaikki sektorit ovat käytettävissä.
Se, että EESSI on käytettävissä, tarkoittaa sitä, että sektori tai yhteyspiste voi sekä lähettää kyseisen sektorin viestejä muiden jäsenvaltioiden yhteyspisteisiin että vastaanottaa niistä viestejä.
Tieto siitä, mihin EESSI-järjestelmän sektoreihin jäsenvaltiot ovat liittyneet, merkitään kansallisten laitosten käytettävissä olevaan luetteloon, ja se näkyy myös EESSIn hakemistossa. Jäsenvaltioiden on ilmoitettava liittymisestä kirjallisesti hallintotoimikunnalle ennen liittymispäivää.
Sektorikohtaista tietoa vaihdetaan siirtymäkauden aikana kahden jäsenvaltion välillä joko EESSI-järjestelmässä tai sen ulkopuolella; näiden kahden tiedonvaihtotavan yhdistely ei ole sallittua, sanotun kuitenkaan rajoittamatta kahdenvälisiä järjestelyitä, jotka liittyvät esimerkiksi yhteiseen testaamiseen tai koulutukseen tai vastaaviin syihin.
Hallintotoimikunta päättää laitosten käyttöön saatettavien SED-asiakirjojen paperiversioiden standardisoidusta ulkoasusta.
(5) Katso tämän virallisen lehden sivu 13
C 106/11
PÄÄTÖS N:o F1,
Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 883/2004 68 artiklan tulkinnasta ensisijaisuussääntöjen osalta perhe-etuuksien päällekkäisyystilanteessa
ottaa huomioon neuvoston asetuksen (EY) N:o 883/2004 68 artiklan,
ottaa huomioon neuvoston asetuksen (EY) N:o 883/2004 1 artiklan a ja b alakohdan,
Jos useamman jäsenvaltion on maksettava perhe-etuuksia, oikeus perhe-etuuksiin sellaisessa jäsenvaltiossa, jossa oikeus perhe-etuuksiin perustuu eläkkeen saamiseen tai asumiseen, keskeytyy sen perhe-etuuksien määrän osalta, johon on oikeus jäsenvaltiosta, jossa oikeudet saavutetaan palkkatyön tai itsenäisen ammatinharjoittamisen perusteella. Siksi on tärkeää tietää mitkä ovat sellaisia muita kausia, joita pidetään henkilön palkkatyönä tai itsenäisenä ammatinharjoittamisena, jotta voidaan määritellä ensisijaisuussäännöt päällekkäisyystilanteessa.
Tiettyjen jäsenvaltioiden lainsäädännössä säädetään, että sellaisia varsinaisen palkkatyön tai itsenäisen ammatinharjoittamisen keskeytymiskausia, jotka johtuvat lomasta, työttömyydestä, tilapäisestä työkyvyttömyydestä, lakoista tai työsuluista, käsitellään palkkatyön tai itsenäisen ammatinharjoittamisen kausina perhe-etuuksia koskevan oikeuden saavuttamiseksi, tai niitä pidetään kausina, joina työskentely on keskeytyneenä ja jotka tapauksen mukaan joko sellaisenaan tai edeltävän palkkatyön tai itsenäisen ammatinharjoittamisen perusteella johtavat perhe-etuuksien maksamiseen.
Asetuksen (EY) N:o 883/2004 1 artiklan a ja b alakohdassa määritellään palkkatyö tai itsenäinen ammatinharjoittaminen viittaamalla toimintaan tai vastaavaan tilanteeseen, jota pidetään palkkatyönä tai itsenäisenä ammatinharjoittamisena ”sen jäsenvaltion sosiaaliturvalainsäädännössä, jossa tätä toimintaa harjoitetaan tai vastaava tilanne vallitsee”.
On tärkeää tietää, mikä on asetuksen (EY) N:o 883/2004 68 artiklassa olevan käsitteen ”palkkatyön tai itsenäisen ammatinharjoittamisen perusteella saavutetut oikeudet” soveltamisala, jotta voidaan välttää tulkinnan epävarmuus tai eroavaisuudet.
Tapauksessa, jossa palkattu työntekijä oli palkattomalla vapaalla eli hänen työsuhteensa lepäsi lapsen syntymän ja hoidon vuoksi, Euroopan yhteisöjen tuomioistuin (3) käytti perustana neuvoston asetuksen (ETY) N:o 1408/71 (4) 73 artiklaa luettuna yhdessä asetuksen (ETY) N:o 1408/71 (5) 13 artiklan 2 kohdan a alakohdan kanssa. Tällaista palkatonta vapaata on näin ollen pidettävä palkkatyön tai itsenäisen ammatinharjoittamisena sovellettaessa asetuksen (EY) N:o 883/2004 68 artiklaa. Tässä yhteydessä tuomioistuin toi esiin, että edellä mainittuja säännöksiä voidaan soveltaa ainoastaan niin kauan kuin asianomainen henkilö on asetuksen (ETY) N:o 1408/71 1 artiklan a alakohdassa (6) tarkoitetun palkatun työntekijän tai itsenäisen ammatinharjoittajan asemassa, mikä edellyttää sitä, että asianomainen henkilö on vakuutettu ainakin yhdellä sosiaaliturvan alalla. Tämä sulkee ulkopuolelle ne palkattomalla vapaalla olevat henkilöt, jotka eivät enää ole vakuutettuja missään kyseisen jäsenvaltion sosiaaliturvajärjestelmässä.
On mahdollista tehdä vain esimerkinomainen luettelo tapauksista, joissa voidaan katsoa, että henkilö vapaajakson aikana on palkkatyössä tai itsenäisenä ammatinharjoittajana, sillä jäsenvaltioissa on useita erilaisia palkattomiin vapaisiin liittyviä järjestelmiä ja kansallinen lainsäädäntö on jatkuvan muutoksen alainen. Sen vuoksi ei ole aiheellista määritellä kaikkia tapauksia, joissa tällainen palkaton vapaa rinnastetaan palkkatyöhön tai itsenäiseen ammatinharjoittamiseen, ja niitä tapauksia, joissa ei ole tarvittavaa läheistä yhteyttä ansiotoimintaan,
Sovellettaessa asetuksen (EY) N:o 883/2004 68 artiklaa perhe-etuuksia pidetään ”palkkatyön tai itsenäisen ammatinharjoittamisen perusteella saavutettuina” erityisesti seuraavissa tapauksissa:
kun ne perustuvat varsinaiseen palkkatyöhön tai itsenäiseen ammatinharjoittamiseen; ja lisäksi
kaikkina sellaisina kausina, jolloin tällainen palkkatyö tai itsenäinen ammatinharjoittaminen on väliaikaisesti keskeytyneenä
sairauden, äitiyden, työtapaturman, ammattitaudin tai työttömyyden vuoksi niin kauan kuin näiden vakuutustapahtumien osalta maksetaan palkkaa tai etuuksia, lukuun ottamatta eläkkeitä; tai
palkallisen vapaan, lakon tai työsulun aikana; tai
lapsenhoitoon tarkoitetun palkattoman vapaan aikana edellyttäen, että tämä vapaa rinnastetaan palkkatyöhön tai itsenäiseen ammatinharjoittamiseen kyseisen lainsäädännön mukaisesti.
(3) Asia C-543/03, Christine Dodl ja Petra Oberhollenzer vastaan Tiroler Gebietskrankenkasse, tuomio 7.6.2005.
(5) Nykyään asetuksen (EY) N:o 883/2004 67 artikla ja 11 artiklan 3 kohdan a alakohta.
(6) Nykyään asetuksen (EY) N:o 883/2004 1 artiklan c kohta.
C 106/17
PÄÄTÖS N:o H2,
sosiaaliturvajärjestelmien yhteensovittamista käsittelevän hallintotoimikunnan perustaman tietojenkäsittelyn teknisen toimikunnan toimintatavoista ja kokoonpanosta
ottaa huomioon sosiaaliturvajärjestelmien yhteensovittamisesta 29 päivänä huhtikuuta 2004 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 883/2004 (1) 72 artiklan, jonka mukaisesti hallintotoimikunnan tehtävänä on edistää ja kehittää jäsenvaltioiden välistä yhteistyötä uudistamalla tietojenvaihtomenettelyjä ja erityisesti mukauttamalla laitosten välistä tietovirtaa sähköistä vaihtoa varten ottaen huomioon tietojenkäsittelyn kehittymisen kussakin jäsenvaltiossa; lisäksi sen tehtävänä on antaa tietojenkäsittelypalveluiden rakennetta, varsinkin turvallisuutta ja standardien käyttöä, koskevat yhteiset säännöt ja vahvistaa näiden palveluiden yhteisen osan toimintatavat,
ottaa huomioon asetuksen (EY) N:o 883/2004 73 artiklan, jonka mukaisesti hallintotoimikunta päättää teknisen toimikunnan kokoonpanosta ja toimintatavoista; tekninen toimikunta laatii raportteja ja antaa perusteltuja lausuntoja, ennen kuin hallintotoimikunta tekee päätöksiä 72 artiklan d alakohdan mukaisesti,
1. Hallintotoimikunta perustaa asetuksen sosiaaliturvajärjestelmien yhteensovittamisesta annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston (EY) N:o 883/2004 73 artiklan 1 kohdassa säädetyn tietojenkäsittelyn teknisen toimikunnan. Sitä kutsutaan ”tekniseksi toimikunnaksi”.
2. Tekniselle toimikunnalle kuuluvat tehtävät, joista säädetään sosiaaliturvajärjestelmien yhteensovittamisesta annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 883/2004 73 artiklan 2 kohdassa.
3. Hallintotoimikunta antaa tekniselle toimikunnalle sen tehtäviä koskevan toimeksiannon; hallintotoimikunta voi tarpeen mukaan muuttaa tehtäviä.
Tekninen toimikunta antaa raporttinsa ja perustellut lausuntonsa tarvittaessa teknisten asiakirjojen ja tutkimusten perusteella. Se voi pyytää kansallisilta hallinnoilta kaikki tiedot, joita se pitää tehtäviensä suorittamisen kannalta tarpeellisina.
1. Teknisessä toimikunnassa on jokaisesta jäsenvaltiosta kaksi jäsentä, joista toinen on varsinainen jäsen ja toinen nimetään varajäseneksi. Kaikki jäsenvaltiot lähettävät tiedot nimityksistä hallintotoimikunnan pääsihteerille hallintotoimikunnan jäsenenä olevan hallituksensa edustajan kautta.
2. Raportit ja perustellut lausunnot hyväksytään teknisen toimikunnan kaikkien jäsenten yksinkertaisella enemmistöllä. Kullakin jäsenvaltiolla on ainoastaan yksi ääni, jota käyttää varsinainen jäsen tai varajäsen, mikäli varsinainen jäsen ei ole paikalla. Teknisen toimikunnan raporteista ja perustelluista lausunnoista on käytävä ilmi, onko ne hyväksytty yksimielisesti vai yksinkertaisella enemmistöpäätöksellä. Jos äänestyksessä syntyy vähemmistö, raporteissa ja lausunnoissa on esitettävä vähemmistön päätelmät tai varaumat.
3. Tekninen toimikunta voi päättää hyväksyä raportteja ja perusteltuja lausuntoja kirjallisessa menettelyssä, jos tällaisesta menettelystä sovittiin teknisen toimikunnan aiemmassa kokouksessa.
Tässä tarkoituksessa puheenjohtaja toimittaa hyväksyttävän tekstin teknisen toimikunnan jäsenille. Jäsenille annetaan vähintään kymmenen työpäivän määräaika, jonka kuluessa heillä on mahdollisuus ilmoittaa hylkäävänsä ehdotetun tekstin tai pidättyvänsä äänestämästä. Asetetussa määräajassa vastaamatta jättäminen katsotaan puoltavaksi ääneksi.
Puheenjohtaja voi myös päättää käynnistää kirjallisen menettelyn tapauksessa, jossa teknisen toimikunnan kokouksessa ei ole aiemmin siitä sovittu. Tällaisessa tapauksessa ainoastaan ehdotetun tekstin kirjalliset hyväksynnät lasketaan puoltaviksi ääniksi, ja määräajaksi annetaan vähintään 15 työpäivää.
Puheenjohtaja ilmoittaa jäsenille äänestyksen tuloksesta määräajan umpeuduttua. Tarvittavan määrän puoltavia ääniä saanut päätös katsotaan tehdyksi sen ajanjakson viimeisenä päivänä, jonka kuluessa jäseniä pyydettiin antamaan vastauksensa.
4. Jos teknisen toimikunnan jäsen ehdottaa kirjallisen menettelyn kuluessa muutoksia tekstiin, puheenjohtaja
joko käynnistää kirjallisen menettelyn uudelleen toimittamalla ehdotetut muutokset jäsenille 3 kohdan mukaista menettelyä noudattaen;
tai peruuttaa kirjallisen menettelyn, jotta asiasta voidaan keskustella seuraavassa kokouksessa
sen mukaan, mitä menettelyä puheenjohtaja pitää asianmukaisena kyseisessä tapauksessa.
5. Jos teknisen toimikunnan jäsen vaatii ennen vastausten antamiselle asetetun määräajan päättymistä, että ehdotettua tekstiä on käsiteltävä teknisen toimikunnan kokouksessa, kirjallinen menettely peruutetaan.
Kyseinen asia käsitellään seuraavassa teknisen toimikunnan kokouksessa.
6. Euroopan yhteisöjen komission edustaja tai hänen nimeämänsä henkilö toimii teknisessä toimikunnassa neuvoa-antavassa ominaisuudessa.
Teknisen toimikunnan puheenjohtajana on aina puolen vuoden ajan varsinainen jäsen tai muu nimetty virkamies siitä valtiosta, jonka edustaja hallintotoimikunnassa toimii saman ajanjakson aikana hallintotoimikunnan puheenjohtajana. Teknisen toimikunnan puheenjohtaja raportoi teknisen toimikunnan toiminnasta hallintotoimikunnan puheenjohtajan edellyttämällä tavalla.
Tekninen toimikunta voi asettaa tilapäisiä työryhmiä pohtimaan erityisiä ongelmia. Tekninen toimikunta antaa 7 artiklassa tarkoitetussa työohjelmassaan kuvauksen tilapäiselle työryhmälle annetuista tehtävistä, tehtävien toteuttamisen aikataulusta sekä sen toiminnan taloudellisista seurauksista.
Hallintotoimikunnan sihteeristö valmistelee ja järjestää teknisen toimikunnan kokoukset ja laatii niiden pöytäkirjat.
Tekninen toimikunta toimittaa yksityiskohtaisen työohjelman hallintotoimikunnan hyväksyttäväksi. Lisäksi tekninen toimikunta raportoi vuosittain hallintotoimikunnalle työohjelmaan liittyvästä toiminnastaan ja saavutuksistaan sekä työohjelman muuttamista koskevista ehdotuksistaan.
Kaikki teknisen toimikunnan suoritettaviksi ehdotetut toimet, joihin liittyy Euroopan yhteisöjen komissiolle aiheutuvia kustannuksia, on alistettava kyseisen toimielimen edustajan hyväksyttäviksi.
Teknisen toimikunnan käyttämät kielet ovat samat kuin ne kielet, jotka on vahvistettu käytettäviksi virallisina kielinä perustamissopimuksen 290 artiklan mukaisesti yhteisön toimielimissä.
Tekniseen toimikuntaan sovelletaan myös tämän päätöksen liitteessä vahvistettuja täydentäviä sääntöjä.
Tämä päätös julkaistaan Euroopan unionin virallisessa lehdessä. Sitä sovelletaan Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 987/2009 (2) voimaantulopäivästä.
(2) EUVL L 284, 30.10.2009, p. 1.
TEKNISEN TOIMIKUNNAN TÄYDENTÄVÄT SÄÄNNÖT
1. Osallistuminen kokouksiin
Jos tehtävää hoitava puheenjohtaja ei voi osallistua teknisen toimikunnan kokoukseen, kokousta johtaa hänen varajäsenensä.
Jäsenet voivat tuoda teknisen toimikunnan kokouksiin yhden tai useamman asiantuntijan silloin, kun käsiteltävänä olevien asioiden luonne sitä vaatii. Valtuuskuntaan voi kuulua pääsääntöisesti enintään neljä henkilöä.
Kaikkiin teknisen toimikunnan tai sen tilapäisten työryhmien kokouksiin osallistuu Euroopan yhteisöjen komission edustaja tai sihteeristön jäsen taikka muu hallintotoimikunnan pääsihteerin nimeämä henkilö. Lisäksi edellä mainittuihin kokouksiin voi käsiteltävänä olevan asian sitä vaatiessa osallistua Euroopan yhteisöjen komission jonkin muun osaston edustaja.
2. Äänestäminen
Kun teknisen toimikunnan varsinainen jäsen hoitaa puheenjohtajan tehtävää, varajäsen äänestää hänen puolestaan.
Puheenjohtaja pyytää äänestyksen aikana läsnä olevia mutta äänestämästä pidättyviä jäseniä kertomaan pidättymisen syyt.
Kun läsnä olevien jäsenten enemmistö pidättyy äänestämästä, katsotaan, ettei äänestyksen kohteena olevaa ehdotusta ole otettu käsiteltäväksi.
Sihteeristö laatii teknisen toimikunnan kunkin kokouksen esityslistaluonnoksen keskusteltuaan teknisen toimikunnan puheenjohtajan kanssa. Sihteeristö voi tarpeen vaatiessa pyytää asianosaisilta valtuuskunnilta kirjallista lausuntoa ennen kuin se ehdottaa asian lisäämistä esityslistalle.
Esityslistaluonnos koostuu pääosin sellaisista asioista, joita koskevat jäsenten tai Euroopan yhteisöjen komission edustajan pyynnöt ja joihin tarvittaessa liittyvät muistiot sihteeristö on vastaanottanut viimeistään 20 työpäivää ennen kokouksen alkua.
Esityslistaluonnos lähetetään vähintään 10 työpäivää ennen teknisen toimikunnan kokouksen alkua teknisen toimikunnan jäsenille, Euroopan yhteisöjen komission edustajalle ja muille henkilöille, joiden odotetaan osallistuvan kokoukseen. Esityslistalla oleviin asioihin liittyvät asiakirjat lähetetään kokouksen osanottajille heti, kun ne ovat saatavilla.
Tekninen toimikunta hyväksyy kokouksen esityslistan kunkin kokouksen alussa. Muiden kuin esityslistaluonnoksessa olleiden asioiden lisäämiseen esityslistalle vaaditaan teknisen toimikunnan yksimielinen äänestyspäätös. Teknisen toimikunnan jäsenet voivat muissa kuin kiireellisissä tapauksissa lykätä lopullista kantaansa seuraavaan kokoukseen, jos he eivät ole saaneet esityslistaluonnoksessa olevaa asiaa käsitteleviä asiakirjoja omalla kielellään viisi työpäivää ennen kokouksen alkua.
4. Tilapäiset työryhmät
Tilapäisten työryhmien puheenjohtajana toimii asiantuntija, jonka teknisen toimikunnan puheenjohtaja on nimennyt neuvoteltuaan Euroopan yhteisöjen komission edustajan kanssa, tai muussa tapauksessa asiantuntija, joka on samasta jäsenvaltiosta kuin hallintotoimikunnan puheenjohtaja.
Tilapäisen työryhmän puheenjohtaja kutsutaan siihen teknisen toimikunnan kokoukseen, jossa työryhmän raporttia käsitellään.
Teknisen toimikunnan puheenjohtaja voi antaa sihteeristölle ohjeita tulevia kokouksia ja teknisen toimikunnan toimialaa koskevien tehtävien toteuttamista varten.
Tekninen toimikunta kutsutaan koolle siten, että sihteeristö keskusteltuaan teknisen toimikunnan puheenjohtajan kanssa lähettää kokouskutsun 10 työpäivää ennen kokousta toimikunnan jäsenille ja Euroopan yhteisöjen komission edustajalle.
C 106/21
PÄÄTÖS N:o P1,
Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 883/2004 50 artiklan 4 kohdan, 58 artiklan ja 87 artiklan 5 kohdan tulkinnasta työkyvyttömyys-, vanhuus- ja perhe-eläke-etuuksien myöntämistä varten
ottaa huomioon asetuksen (EY) N:o 883/2004 50 artiklan 4 kohdan, 58 artiklan ja 87 artiklan 5 kohdan,
katsoo, että on tarpeen selventää asetuksen (EY) N:o 883/2004 50 artiklan 4 kohdan, 58 artiklan ja 87 artiklan 5 kohdan soveltamista ja tarjota tarpeellisia ohjeita kyseisiä säännöksiä soveltaville laitoksille,
I Asetuksen (EY) N:o 883/2004 50 artiklan 4 kohdan soveltaminen
Etuuden maksajana olevan laitoksen on suoritettava automaattisesti uudelleenlaskenta, kun sille ilmoitetaan, että etuudensaaja täyttää ne ehdot, jotka on toisen jäsenvaltion lainsäädännössä asetettu etuuden myöntämiseksi.
Uudelleenlaskentaa ei suoriteta sellaisessa tilanteessa, jossa toisten jäsenvaltioiden lainsäädännön mukaisesti täyttyneet kaudet on jo otettu huomioon etuuden myöntämiseksi eikä alkuperäisen etuuden myöntämisen jälkeen ole kertynyt yhtään kautta.
Jos kuitenkin sovelletaan lisäedellytyksiä (muita kuin vakuutuskausien täyttyminen), kuten etuuden myöntämisen edellytyksenä olevan iän saavuttaminen tai muutos huomioon otettavien lasten lukumäärässä, se edellyttää automaattisesti uudelleenlaskennan suorittamista.
Sen laitoksen, joka laskee uudelleen aiemmin myöntämänsä etuuden, on laskentaa varten otettava huomioon kaikki vakuutus- ja/tai asumiskaudet ja kaikki muut edellytykset, jotka etuudensaaja täyttää oman ja muiden jäsenvaltioiden lainsäädäntöjen mukaan sinä päivänä, kun uudelleen laskettu etuus myönnetään.
Merkityksellinen päivä on se, jolloin riski toteutui siinä jäsenvaltiossa, jossa myöntämisedellytykset viimeksi täyttyivät.
II Asetuksen (EY) N:o 883/2004 58 artiklan soveltaminen
Sen laitoksen, joka myöntää asetuksen (EY) N:o 883/2004 58 artiklan mukaisen lisän, on ilmoitettava asiasta kaikkien niiden muiden jäsenvaltioiden toimivaltaisille laitoksille, joiden lainsäädännön mukaan etuudensaaja on oikeutettu asetuksen 5 luvun säännösten mukaisesti myönnettävään etuuteen.
Kaikkien muiden jäsenvaltioiden toimivaltaisten laitosten, jotka antavat etuudensaajalle asetuksen (EY) N:o 883/2004 5 luvun mukaisia etuuksia, on joka vuoden tammikuussa ilmoitettava kyseistä lisää maksavalle laitokselle niiden etuuksien määrät, joita ne maksavat etuudensaajalle kyseisen vuoden tammikuun 1 päivänä.
III Asetuksen (EY) N:o 883/2004 87 artiklan 5 kohdan soveltaminen
Kun henkilö jättää työkyvyttömyyseläkkeen uudelleen tutkimista koskevan hakemuksen asetuksen (EY) N:o 883/2004 87 artiklan 5 kohdan mukaisesti, ei ole tarpeen suorittaa uutta lääkärintarkastusta, jos etuudensaajasta arkistoiduissa asiakirjoissa olevien tietojen voidaan katsoa olevan riittäviä.
Jos näin ei ole, kyseinen laitos voi pyytää uuden lääkärintarkastuksen suorittamista.
IV Julkaiseminen ja voimaantulo
PÄÄTÖS N:o S1,
eurooppalaisesta sairaanhoitokortista
ottaa huomioon asetuksen (EY) N:o 883/2004 19 artiklan, joka koskee vakuutetun tai hänen perheenjäsentensä, jotka oleskelevat muussa kuin toimivaltaisessa jäsenvaltiossa, oikeutta niihin luontoisetuuksiin, jotka tulevat lääketieteellisistä syistä välttämättömiksi ottaen huomioon etuuksien luonne ja oleskelun arvioitu kesto,
ottaa huomioon asetuksen (EY) N:o 883/2004 27 artiklan 1 kohdan,
ottaa huomioon asetuksen (EY) N:o 987/2009 25 artiklan A ja C kohdan,
Barcelonassa 15 ja 16 päivänä maaliskuuta 2002 kokoontunut Eurooppa-neuvosto päätti, että ”eurooppalainen sairausvakuutuskortti korvaa nykyiset paperilomakkeet, joita tarvitaan toisessa jäsenvaltiossa tapahtuvaa hoitoa varten. Komissio esittää asiaa koskevan ehdotuksen ennen kevään 2003 Eurooppa-neuvoston kokousta. Tällainen kortti yksinkertaistaa menettelyjä mutta ei muuta nykyisiä oikeuksia ja velvollisuuksia.” (34 kohta).
Koska terveys- ja sairausvakuutuskorttien käyttö on hyvin kirjavaa jäsenvaltioiden välillä, eurooppalainen sairaanhoitokortti otetaan ensi vaiheessa käyttöön sellaisessa muodossa, että sairaanhoitoon ja kustannusten korvaamiseen tarvittavat tiedot ovat siitä luettavissa paljain silmin. Lisäksi tiedot voidaan sisällyttää korttiin sähköisessä muodossa. Sähköinen tietojen tallennus yleistyy myöhemmässä vaiheessa.
Eurooppalaisen sairaanhoitokortin on oltava hallintotoimikunnan määrittelemän yhtenäisen mallin mukainen, minkä pitäisi helpottaa sairaanhoidon saantia ja ehkäistä kortin sääntöjenvastaista, väärää tai vilpillistä käyttöä.
Jäsenvaltioiden laitokset päättävät antamiensa eurooppalaisten sairaanhoitokorttien voimassaoloajan. Eurooppalaisen sairaanhoitokortin voimassaoloajassa tulisi ottaa huomioon vakuutetun oikeuksien oletettu kesto.
Poikkeuksellisissa olosuhteissa olisi annettava väliaikainen korvaava todistus, joka on voimassa rajoitetun ajan. Poikkeuksellisia olosuhteita voivat olla eurooppalaisen sairaanhoitokortin varkaus tai kadottaminen tai lähtö niin lyhyellä varoitusajalla, ettei korttia ehditä antaa. Väliaikaista korvaavaa todistusta voivat pyytää vakuutettu henkilö ja oleskeluvaltion laitos.
Eurooppalaista sairaanhoitokorttia olisi käytettävä kaikissa tilanteissa tilapäisen oleskelun aikana, kun vakuutettu henkilö tarvitsee sairaanhoitoa, riippumatta oleskelun syystä, joka voi olla matkailu, ammatillinen toiminta tai opiskelu. Eurooppalaista sairaanhoitokorttia ei kuitenkaan voida käyttää siinä tapauksessa, että ulkomailla oleskelun ainoana tarkoituksena on sairaanhoidon saaminen.
Asetuksen (EY) N:o 883/2004 76 artiklan mukaisesti jäsenvaltioiden olisi tehtävä yhteistyötä saadakseen käyttöön menettelyt, joilla voidaan varmistaa, että kun henkilö menettää oikeutensa yhden jäsenvaltion lukuun sairauden vuoksi myönnettäviin luontoisetuuksiin ja saa oikeuden toisen jäsenvaltion lukuun myönnettäviin luontoisetuuksiin, hän ei enää käytä ensiksi mainitun jäsenvaltion laitoksen antamaa eurooppalaista sairaanhoitokorttia sen päivän jälkeen, josta alkaen hän ei ole oikeutettu kyseisen jäsenvaltion lukuun myönnettäviin luontoisetuuksiin.
Ennen asetusten (EY) N:o 883/2004 ja (EY) N:o 987/2009 voimaantuloa annettujen eurooppalaisten sairaanhoitokorttien voimassaolo jatkuu kortissa mainittuun viimeiseen voimassaolopäivään asti,
Eurooppalainen sairaanhoitokortti todistaa muussa kuin toimivaltaisessa jäsenvaltiossa oleskelevan vakuutetun ja eläkkeensaajan sekä heidän perheenjäsentensä oikeuden niihin luontoisetuuksiin, jotka tulevat lääketieteellisistä syistä välttämättömiksi ottaen huomioon etuuksien luonne ja oleskelun arvioitu kesto.
Eurooppalaista sairaanhoitokorttia ei voida käyttää tilanteissa, joissa tilapäisen oleskelun tarkoituksena on lääketieteellisen hoidon saaminen.
Eurooppalainen sairaanhoitokortti on henkilökohtainen, kortinhaltijan nimellä varustettu kortti.
Eurooppalaisen sairaanhoitokortin voimassaoloajan päättää kortin antava laitos.
Toimivaltaisen laitoksen on korvattava oleskelujäsenvaltion laitoksen voimassa olevan eurooppalaisen sairaanhoitokortin perusteella myöntämät luontoisetuudet voimassa olevien säännösten mukaisesti. Eurooppalainen sairaanhoitokortti on voimassa, jollei kortissa ilmoitettu voimassaoloaika ole kulunut umpeen.
Toimivaltainen laitos ei saa kieltäytyä korvaamasta etuuksista aiheutuneita kustannuksia sillä perusteella, että henkilö on lakannut olemasta vakuutettuna eurooppalaisen sairaanhoitokortin antaneessa laitoksessa, edellyttäen että etuudet on annettu kortin tai väliaikaisen korvaavan todistuksen haltijalle kortin tai todistuksen voimassaoloaikana.
Jos poikkeuksellisten olosuhteiden vuoksi ei voida antaa eurooppalaista sairaanhoitokorttia, toimivaltaisen laitoksen on annettava väliaikainen korvaava todistus, joka on voimassa rajoitetun ajan. Väliaikaista korvaavaa todistusta voi pyytää joko vakuutettu henkilö tai oleskeluvaltion laitos.
Eurooppalaisen sairaanhoitokortin ja väliaikaisen korvaavan todistuksen on vastattava yhtenäistä mallia; tällöin niissä on hallintotoimikunnan päätöksessä vahvistetut ominaisuudet ja ne ovat päätöksessä annettujen teknisten eritelmien mukaiset.
Eurooppalaisessa sairaanhoitokortissa ilmoitettavat tiedot
Eurooppalainen sairaanhoitokortti sisältää seuraavat tiedot:
kortinhaltijan sukunimi ja etunimi
kortinhaltijan henkilötunnus tai, jos tunnusta ei ole, sen vakuutetun henkilön henkilötunnus, josta kortinhaltijan oikeudet voidaan johtaa
kortinhaltijan syntymäaika
kortin viimeinen voimassaolopäivä
kortin antavan jäsenvaltion ISO-koodi
toimivaltaisen laitoksen tunnistenumero ja lyhenne
kortin logiikan mukainen numero.
Eurooppalaisen sairaanhoitokortin käyttö
Eurooppalaista sairaanhoitokorttia olisi käytettävä kaikissa tilanteissa väliaikaisen oleskelun aikana, kun vakuutettu henkilö tarvitsee luontoisetuuksia, riippumatta oleskelun syystä, joka voi olla matkailu, ammatillinen toiminta tai opiskelu.
Eurooppalainen sairaanhoitokortti osoittaa, että kortinhaltija on oleskelujäsenvaltiossa oikeutettu sellaisiin sairauden vuoksi myönnettäviin luontoisetuuksiin, jotka tulevat lääketieteellisesti välttämättömiksi ja jotka myönnetään toisessa jäsenvaltiossa tapahtuvan tilapäisen oleskelun aikana, jotta kortinhaltijan ei tarvitsisi palata ennen suunnitellun oleskelun päättymistä takaisin toimivaltaiseen valtioon tai asuinvaltioon tarvitsemaansa hoitoa saadakseen.
Tällaisten etuuksien tarkoituksena on taata vakuutetulle henkilölle mahdollisuus jatkaa oleskeluaan lääketieteellisesti turvallisissa olosuhteissa.
Eurooppalaisen sairaanhoitokortin perusteella ei voida myöntää sairauden vuoksi luonotoisetuuksia tilanteissa, joissa oleskelun tarkoituksena on lääketieteellisen hoidon saaminen.
Eurooppalainen sairaanhoitokortti takaa sen, että kortinhaltija saa oleskelujäsenvaltiossa saman hoidon (menettelyjen ja hintojen osalta) kuin kyseisen valtion sairausvakuutusjärjestelmään kuuluva henkilö.
Laitosten välinen yhteistyö eurooppalaisen sairaanhoitokortin väärinkäytösten välttämiseksi
Silloin kun henkilöllä lakkaa olemasta oikeus yhden jäsenvaltion lukuun sairauden vuoksi myönnettäviin luontoisetuuksiin ja hän saa oikeuden toisen jäsenvaltion lukuun myönnettäviin luontoisetuuksiin, asianomaisten jäsenvaltioiden laitosten olisi tehtävä yhteistyötä sen estämiseksi, että vakuutettu henkilö jatkaa ensiksi mainitun jäsenvaltion laitoksen antaman eurooppalaisen sairaanhoitokortin käyttöä sen päivän jälkeen, josta alkaen hän ei enää ole oikeutettu kyseisen jäsenvaltion lukuun myönnettäviin luontoisetuuksiin. Tarvittaessa viimeksi mainitun valtion laitoksen on annettava uusi eurooppalainen sairaanhoitokortti.
C 106/26
PÄÄTÖS N:o S2,
eurooppalaista sairaanhoitokorttia koskevista teknisistä eritelmistä
ottaa huomioon eurooppalaisesta sairaanhoitokortista 12 päivänä kesäkuuta 2009 tehdyn hallintotoimikunnan päätöksen N:o S1 (3),
Eurooppalaisen sairaanhoitokortin perusteella myönnettyjen luontoisetuuksien kustannusten hyväksymisen ja korvaamisen helpottamiseksi on asianomaisten kolmen osapuolen – vakuutetun, sairaanhoitopalvelujen tarjoajien ja laitosten – kyettävä tunnistamaan eurooppalainen sairaanhoitokortti helposti ja hyväksymään kortti vertaamalla sitä yhtenäiseen malliin ja yhdenmukaisiin eritelmiin.
Tiedot, joiden on oltava näkyvillä eurooppalaisessa sairaanhoitokortissa, määritellään päätöksen N:o S1 7 kohdassa. Näkyvää tietoa sisältävän eurooppalaisen sairaanhoitokortin käyttöönotto on ensimmäinen vaihe siirryttäessä sähköisessä muodossa oleviin tietoihin, jotka oikeuttavat saamaan luontoisetuuksia tilapäisen oleskelun aikana muussa jäsenvaltiossa kuin toimivaltaisessa valtiossa tai asuinvaltiossa. Sen vuoksi jäsenvaltioiden toimivaltaiset laitokset voivat jäsenvaltioidensa niin halutessa tallentaa ensimmäisestä vaiheesta lähtien tässä johdanto-osan kappaleessa tarkoitetut tiedot sähköiseen välineeseen, kuten mikrosiruun tai magneettijuovaan.
Jos eurooppalaista sairaanhoitokorttia ei poikkeuksellisten olosuhteiden vuoksi pystytä antamaan, on annettava yhtenäisen mallin mukainen väliaikainen korvaava todistus,
Eurooppalaisen sairaanhoitokortin malli ja tekniset eritelmät vahvistetaan tämän päätöksen liitteen I mukaisesti.
Väliaikaisen korvaavan todistuksen malli vahvistetaan tämän päätöksen liitteen II mukaisesti.
(3) Katso tämän virallisen lehden sivu 23.
Eurooppalaisen sairaanhoitokortin mallia koskevat tekniset määräykset
Asiaan liittyvien sosiaaliturvajärjestelmien yhteensovittamista käsittelevän hallintotoimikunnan päätösten mukaisesti eurooppalaisessa sairaanhoitokortissa on paljain silmin luettavassa muodossa vähimmäistiedot, joiden avulla voidaan muussa kuin kortinhaltijan vakuutus- tai oleskeluvaltiossa
tunnistaa vakuutettu, toimivaltainen laitos ja kortti,
todeta oikeus saada hoitoa toisessa jäsenvaltiossa tapahtuvan tilapäisen oleskelun aikana.
Jäljempänä esitettävät mallit perustuvat tässä asiakirjassa määriteltyihin teknisiin eritelmiin, mutta ne on tarkoitettu vain esimerkinomaisiksi.
Paljain silmin luettavien tietojen järjestys on sama molemmissa malleissa eli riippumaton siitä, kumpaa puolta käytetään eurooppalaisena sairaanhoitokorttina. Tiedot on kuitenkin jäsennelty eri tavoin kortin etu- ja kääntöpuolella. Kyse on kompromissista, jossa on otettu huomioon eurooppalaiselta kortilta edellytetty yhtenäinen malli ja kortin eri puolten rakenteelliset erot kuitenkin niin, että yleistyyli on sama kortin etu- ja kääntöpuolella.
2. VIITTAUKSET STANDARDEIHIN
Asiakirjan nimi tai kuvaus
Antovuosi
Maiden ja niiden hallintoalueiden nimien tunnukset. Osa 1: Maiden nimien tunnukset.
Identification cards – Physical characteristics (henkilökorttien fyysiset ominaisuudet).
Henkilökortit/toimikortit. Liittimillä varustetut integroidut piirit.
Mitat ja liittimien paikat
ISO 8859 -sarja
Yksitavuiset 8-bittiset koodatut graafiset merkistöt.
Osat 1–4. Latinalaisaakkosto nro:t 1–4
Machine-readable cards – Health care applications – Numbering system and registration procedure for issuer identifiers (koneellisesti luettavat kortit – terveydenhuollon sovellukset – numerointijärjestelmä ja rekisteröintimenettely kortinantajan tunnisteita varten).
3. TEKNISET ERITELMÄT
Kortin etupuoli on se puoli, johon (mahdollinen) mikroprosessori on sijoitettu. Kortin kääntöpuoli on se puoli, johon (mahdollinen) magneettijuova on kiinnitetty. Jos kortissa ei ole mikroprosessoria eikä magneettijuovaa, kortin etupuoli on se puoli, jossa esitetään tässä asiakirjassa esitetyt tiedot.
3.2 Yleinen rakenne
Eurooppalaisen sairaanhoitokortin muoto noudattaa ID-1-formaattia (korkeus 53,98 mm, leveys 85,60 mm ja paksuus 0,76 mm). Jos kuitenkin eurooppalainen sairaanhoitokortti toteutetaan kansallisen kortin kääntöpuolelle liimattavana tarrana, ID-1-formaatin paksuuskriteeriä ei sovelleta.
3.2.1 Eurooppalainen sairaanhoitokortti: kortin etupuoli
Kortin tausta on jaettu kahteen osaan akselilla, joka jakaa kortin alan pystysuunnassa vasemmalla olevaan osaan 1 (leveys 53 mm) ja oikealla olevaan osaan 2.
Korttiin sijoitetaan neljä asemointipaikkaa ohjausviivojen avulla seuraavasti:
3 pystysuuntaista ohjausviivaa
5 mm kortin vasemmasta reunasta
21,5 mm kortin vasemmasta reunasta
1 mm kortin oikeasta reunasta
3 vaakasuuntaista ohjausviivaa
2 mm kortin yläreunasta
17 mm kortin yläreunasta
5 mm kortin alareunasta.
a) Mikrosiruton kortti
b) Mikrosirukortti
3.2.2 Eurooppalainen sairaanhoitokortti: kortin kääntöpuoli
Kortin tausta on jaettu kahteen osaan akselilla, joka jakaa kortin alan vaakasuunnassa kahteen yhtä suureen osaan. Yläosa on osa 1 ja alaosa osa 2.
Korttiin sijoitetaan viisi asemointipaikkaa ohjausviivojen avulla seuraavasti:
9 mm kortin vasemmasta reunasta
kortin keskelle
9 mm kortin oikeasta reunasta
3 mm kortin vasemmasta reunasta
3 mm kortin oikeasta reunasta
2 mm kortin alareunasta.
c) Magneettijuovalla varustettu kortti
d) Magneettijuovaton kortti
3.3 Tausta ja graafiset elementit
3.3.1 Taustan värit
Taustan väritys on seuraava (1):
osan 1 väri on tummansininen, johon on sekoitettu violettia (2),
osan 2 väri on harmaan ja sinisen sekoitesävy (3), joka tummuu hieman kortin keskeltä reunoihin päin,
datakenttä koostuu kahdesta valkoisesta raidasta, jotka toimivat kunkin henkilötietorivin taustana (ks. jäljempänä).
Osassa 2 ja datakentässä on käytetty varjostusta aikaansaamaan kohokuvavaikutelma, kun valo tulee kortille sen vasemmasta yläkulmasta.
Vapaasti käytettävä alue on samanvärinen kuin joko osa 2 (ilman varjostusta) tai datakenttä.
3.3.2 Eurooppa-merkki
Eurooppa-merkki koostuu valkoisista Euroopan tunnuksen tähdistä:
Kun merkki on kortin etupuolella, sen läpimitta on 15 mm, ja se asemoidaan pystysuunnassa ohjausviivan d alapuolelle ja vaakasuunnassa taustan osan 2 keskelle.
Kun merkki on kortin kääntöpuolella, sen läpimitta on 10 mm, ja se asemoidaan symmetrisesti pystyakselille i ja keskitetään suhteessa tyhjään alueeseen.
Maissa, jotka eivät ole Euroopan unionin jäseniä mutta antavat eurooppalaisen kortin, käytetään vaihtoehtoista merkkiä.
3.3.3 Tietokenttä
Tietokenttä koostuu valkoisista tietoraidoista (etupuolella 5 raitaa, takapuolella 4), joiden korkeus on 4 mm ja väli 2 mm:
Kortin etupuolella tietokenttä keskitetään pystyohjausviivojen b ja c ja toisaalta vaakaohjausviivojen e ja f väliin.
Kortin kääntöpuolella datakenttä asemoidaan symmetrisesti pystyakselille h, pystyohjausviivojen j ja k väliin sekä vaakaohjausviivan m yläpuolelle.
3.3.4 Vapaakäyttöinen alue
Eurooppalaisen kortin kääntöpuolella on vapaasti käytettävä tyhjä alue jäsenvaltioiden omiin tarkoituksiin. Siihen voidaan sijoittaa esimerkiksi nimikirjoitusliuska, tekstiä, logo tai jokin muu merkintä. Alueen sisällöllä ei ole oikeudellista arvoa, vaan se on tarkoitettu ainoastaan tiedoksi.
Alue asemoidaan seuraavasti:
Kun eurooppalaisena korttina käytetään kortin etupuolelle, kortin kääntöpuoli on vapaasti käytettävää aluetta ilman erityisiä määrityksiä.
Kun eurooppalainen kortti sijoitetaan toisen kortin kääntöpuolelle, kortin kääntöpuolelle jää vapaasti käytettävä alue, josta määrätään vain pinta-ala (korkeus 10 mm ja leveys 52 mm). Alue asemoidaan symmetrisesti pystyakselille h ja keskitetään magneettijuovan ja datakentän väliin jäävälle alueelle. Kortinantaja voi sijoittaa alueelle nimikirjoitusliuskan tai tekstiä.
Jos kortissa ei ole magneettijuovaa, vapaasti käytettävän alueen korkeus on 20 mm eikä 10 mm.
3.4 Ennalta määritellyt dataelementit
3.4.1 Kortin nimi
Kortin yleisnimi, joka vahvistetaan hallintotoimikunnan päätöksessä N:o 190
Kun etupuolella, vaakasuuntaisen ohjausviivan d alapuolella ja pystysuuntaisen ohjausviivan a oikealla puolella
Kun kääntöpuolella, symmetrisesti pystyakselilla h ja keskitettynä magneettijuovan ja kortin yläreunan väliin
Nimi ”Eurooppalainen sairaanhoitokortti” kirjoitetaan jollakin Euroopan unionin virallisella kielellä.
Kirjasinlaji ”Verdana True Type” tai vastaava, normaalityyliset suuraakkoset, kirjasinkoko etupuolella 7 pistettä ja kääntöpuolella 6 pistettä, väri valkoinen, merkkien leveys 90 prosenttia normaalista, merkkien sijainti ja välistys normaali
40 merkkiä
Nimen tarkan sanamuodon laatiminen kortin antavan jäsenvaltion kielellä kuuluu täysin kyseisen jäsenvaltion tehtäviin.
3.4.2 Selite
Selite ilmaisee dataelementin merkityksen.
Kunkin henkilötietokentän ylälaidassa
Vasemmanpuoleiset selitteet tasataan vasemmalle, oikeanpuoleiset oikealle.
Arvot kirjoitetaan jollakin Euroopan unionin virallisella kielellä (englanninkielisen tekstin perusteella) seuraavasti:
(ei selitettä lomakkeen tunnisteelle)
(ei selitettä kortin antavan jäsenvaltion numerokoodille)
Sukunimi (Name)
Etunimet (Given names)
Syntymäaika (Date of birth)
Henkilötunnus (Personal identification number)
Laitoksen tunnistenumero (Identification number of the institution)
Kortin tunnistenumero (Identification number of the card)
Viimeinen voimassaolopäivä (Expiry date)
Kirjasinlaji ”Verdana True Type” tai vastaava, normaali tyyli, kirjasinkoko 5 pistettä, väri valkoinen, merkkien leveys 90 prosenttia normaalista, merkkien sijainti ja välistys normaali
Riviväli: 2 pistettä plus kirjasimen koko
Tarpeen mukaan kullekin edellä vahvistetulle arvolle
Kukin selite on varustettava yksiselitteisesti numerolla, jotta erikieliset kortit vastaavat toisiaan.
Selitteiden tarkan sanamuodon laatiminen kortin antavan jäsenvaltion kielellä kuuluu täysin kyseisen jäsenvaltion tehtäviin.
3.4.3 Kortin myöntävä valtio
Myöntäjävaltion tunnistenumero
Kortin myöntävän valtion tunnistekoodi
Kenttä 2: keskitettynä Eurooppa-merkin sisään, 4 mm korkea ja 4 mm leveä valkoinen ruutu
Maan 2-merkkinen ISO-koodi (ISO 3166-1)
Kirjasinlaji ”Verdana True Type” tai vastaava, normaalityyliset suuraakkoset, kirjasinkoko 7 pistettä, väri musta, merkkien leveys 90 prosenttia normaalista, merkkien sijainti ja välistys normaali
2 merkkiä
Yhdistyneestä kuningaskunnasta käytetään koodia ”UK” ISO-standardin mukaisen koodin ”GB” tilalla.
Kustakin jäsenvaltiosta käytetään vain yhtä koodia.
3.5 Henkilötietoelementit
Henkilötietoelementeillä on seuraavat yhteiset ominaisuudet:
merkistö vastaa standardia EN 1387: Latinalaisaakkosto nro:t 1–4 (ISO 8859-1–4),
jos dataelementtiä on lyhennettävä tilanpuutteen vuoksi, lyhentäminen on merkittävä pisteellä.
Data voidaan painaa laser- tai lämpöpainatuksena tai kaiverruspainona mutta ei kohopainatuksena.
Dataelementit asemoidaan datakenttiin seuraavien mallien mukaisesti:
3.5.1 Tyhjä tila (aiemmin lomakkeen tunniste)
Kun etupuolella, vaakasuuntaisen ohjausviivan d alapuolella ja pystysuuntaisen ohjausviivan c vasemmalla puolella
Kun kääntöpuolella, symmetrisesti pystyakselilla g ja keskitettynä suhteessa vapaasti käytettävään alueeseen
Molemmissa asemissa tunniste sijoitetaan 4 mm korkean ja 10 mm leveän valkoisen suorakulmion sisään.
3.5.2 Kortinhaltijaan liittyvät dataelementit
On huomattava, että kortinhaltija ei ehkä ole vakuutettu henkilö vaan muu edunsaaja, sillä kortti on henkilökohtainen.
Kortinhaltijan sukunimi
Sukunimi kortin antavan jäsenvaltion käytäntöjen mukaisesti
Tasaus vasempaan reunaan
Riviväli: 3 pistettä plus kirjasimen koko
Sukunimikenttään voidaan merkitä myös ammattinimike, arvo tai muu vastaava henkilökohtainen nimen liitännäinen.
Kortinhaltijan etunimet
Etunimet kortin myöntävän jäsenvaltion käytäntöjen mukaisesti
Enintään 35 merkkiä
Etunimikenttään voidaan merkitä myös nimikirjaimia.
Kortinhaltijan syntymäaika kortin myöntävän jäsenvaltion käytäntöjen mukaisesti
PP/KK/VVVV, jossa P on päivä, K on kuukausi ja V on vuosi.
Kirjasinlaji ”Verdana True Type” tai vastaava, normaali tyyli, kirjasinkoko 7 pistettä, väri musta, merkkien leveys 90 prosenttia normaalista, merkkien sijainti ja välistys normaali
Kortin etupuolella tasaus vasemmalle, kääntöpuolella oikealle
10 merkkiä. Ryhmät erotetaan kauttaviivoilla.
Kortinhaltijan henkilötunnus
Henkilötunnus kortin myöntävän jäsenvaltion käytäntöjen mukaisesti
Kenttä 6
Käytettävän henkilötunnuksen mukainen
Kortin etupuolella tasaus oikealle, kääntöpuolella vasemmalle
Tunnuskoodi enintään 20 merkkiä
Kortinhaltijan henkilötunnus tai, jos sellaista ei ole, sen vakuutetun henkilön henkilötunnus, josta kortinhaltijan oikeudet voidaan johtaa.
Henkilökohtaisille ominaisuuksille, kuten sukupuolelle tai perheenjäsenyydelle, ei voida varata omaa kenttää. Ne voidaan kuitenkin ilmaista osana henkilötunnusta.
3.5.3 Toimivaltaiseen laitokseen liittyvät dataelementit
Laitos on toimivaltainen vakuutuslaitos.
Kenttä 7, osa 1
Laitoksen koko nimen sijaan käytetään lyhennettä.
Kenttä 7 tasataan oikeaan reunaan ja osa 1 osan 2 oikealle puolelle.
Enintään 15 merkkiä
Osat 1 ja 2 erotetaan toisistaan kahdella välilyönnillä ja yhdysviivalla.
Tämän osan pituutta voidaan lisätä sikäli kuin osan 2 pituutta on mahdollista vähentää.
Lyhenteen käytön tarkoituksena on pystyä havaitsemaan mahdolliset tiedontallennusongelmat laitoksen tunnistekoodissa (kenttä 7, osa 2) ja varmistamaan siten laitoksen tunnistekoodin laadunvalvonta.
Laitoksen koko nimi saadaan selville laitoksen lyhenteen tai tunnistekoodin perusteella esim. suorakäyttöisen internettyökalun avulla.
Lyhenteessä ei käytetä pisteitä.
Laitoksen tunnistenumero
Kansallisesti annettu tunnistenumero laitokselle eli toimivaltaiselle vakuutuslaitokselle.
Kenttä 7, osa 2
Ks. kansallinen toimivaltaisten laitosten koodiluettelo
Kenttä 7 tasataan oikeaan reunaan ja osa 2 osan 1 vasemmalle puolelle.
4–10 merkkiä
Erityisen tietoresurssin avulla voitaisiin tarjota internetin välityksellä täydentäviä ajantasaisia ja historiallisia tietoja, joita saatetaan tarvita yhteyksissä laitoksen kanssa.
Toimivaltainen laitos ei välttämättä ole sama kuin yhteyselin tai rajatylittävistä korvauksista vastaava organisaatio taikka eurooppalaisen sairaanhoitokortin teknisesti antava organisaatio. Myös nämä tiedot voitaisiin tarjota internetin kautta tietoresurssin avulla.
3.5.4 Korttiin liittyvät dataelementit
Kortin tunnistenumero
Kortinantajan kullekin kortille antama looginen yksilöivä numero, jolla kortti tunnistetaan yksiselitteisesti. Numero koostuu kahdesta osasta: kortinantajan tunnuksesta ja kortin sarjanumerosta.
Kenttä 8
Ensimmäiset 10 merkkiä yksilöivät kortinantajan vuonna 1997 annetun standardin EN 1867 mukaisesti.
Viimeiset 10 merkkiä muodostavat kortin ainutkertaisen sarjanumeron.
20 merkkiä (kortin sarjanumeron alkuun lisätään tarvittava määrä nollia, jotta päästään kortin ainutkertaisessa sarjanumerossa käytettäviin 10 merkkiin)
Kortinantajan tunnistenumeron antamista varten voidaan käyttää standardissa EN 1867 määritellyn virallisen menettelyn sijaan omaa rekisteröintimenettelyä niissä jäsenvaltioissa, joissa annetaan ilman elektronista komponenttia olevia eurooppalaisia sairaanhoitokortteja.
Kortin tunnistenumeron avulla on voitava tarkistaa kortin sisältämät tiedot vertaamalla niitä kortinantajalla oleviin samaa sarjanumeroa koskeviin tietoihin. Näin voidaan esimerkiksi vähentää petosriskiä tai havaita tallennetuissa tiedoissa olevia virheitä, kun kortin tietoja käsitellään korvausten maksamisen yhteydessä.
Viimeinen päivä, jona kortinhaltijalla on oikeus saada terveydenhoitoa oleskellessaan väliaikaisesti muussa jäsenvaltiossa kuin vakuuttajajäsenvaltiossa.
Kenttä 9
Tasaus oikeaan reunaan
Jäsenvaltiolla on oikeus esittää korvauspyyntö kortin voimassaoloaikana syntyneistä sairaanhoitokustannuksista, vaikka etuusoikeuden voimassaoloaika voi poiketa kortin voimassaoloajasta.
3.6 Turvavaatimukset
Kaikki turvatoimet ovat täysin kortin antajan vastuulla, sillä tällä on asemansa puolesta parhaat edellytykset arvioida uhkia ja toteuttaa sopivia vastatoimia.
Kun eurooppalainen kortti sijoitetaan kansallisen kortin kääntöpuolelle, sillä on turvanaan kaikki kansalliseen korttiin sovellettavat turvatoimet. Lisäturvatoimena ehdotetaan, että joidenkin tietojen on oltava samat kummallakin puolella korttia.
Jos edellä mainittujen lisäksi katsotaan tarvittavan muita turvatoimia (kuten kortinhaltijan kasvokuvaa), ne kohdistetaan kortin toiseen puoleen.
(1) Tarkempia teknisiä tietoja värimallista voi pyytää hallintotoimikunnan sihteeristöstä. Ne toimitetaan painoalan parhaiden toimintamallien mukaisesti asianmukaisessa muodossa (ts. Quark Xpress tiedostona. Värimalli on nelivärinen CMYK, ja kaikki kuvat ovat TIFF-muodossa).
(2) Värin CMYK-määritys on C78 M65 Y21 K7.
(3) CMYK-määritykset ovat seuraavat: harmaa C33 M21 Y13 K1, sininen C64 M46 Y16 K2.
Eurooppalaisen sairaanhoitokortin väliaikaisesti korvaavan todistuksen malli
Vakuutetulle voidaan myöntää pyynnöstä väliaikainen korvaava todistus, jäljempänä ’todistus’, korvaamaan väliaikaisesti eurooppalainen sairaanhoitokortti.
Todistus on muodoltaan samanlainen kaikissa jäsenvaltioissa ja sisältää samassa järjestyksessä samat tiedot kuin eurooppalainen sairaanhoitokortti (kentät 1–9) ja lisäksi tietoja todistuksen alkuperän ja voimassaoloajan varmentamista varten (kentät a–d).
2. TODISTUKSEN MALLI
Malli esitetään seuraavalla sivulla.
C 106/40
PÄÄTÖS N:o S3,
Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 883/2004 19 artiklan 1 kohdassa ja 27 artiklan 1 kohdassa sekä Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 987/2009 25 artiklan A kohdan 3 alakohdassa tarkoitettujen etuuksien määrittelemisestä
ottaa huomioon asetuksen (ETY) N:o 883/2004 19 ja 27 artiklan, jotka koskevat luontoisetuuksien saamista oleskeltaessa tilapäisesti muussa kuin toimivaltaisessa jäsenvaltiossa,
ottaa huomioon asetuksen (EY) N:o 987/2009 25 artiklan A kohdan 3 alakohdan,
Asetuksen (EY) N:o 883/2004 19 artiklan 1 kohdan ja 27 artiklan 1 kohdan mukaisesti vakuutetulla on oikeus oleskellessaan tilapäisesti muussa jäsenvaltiossa kuin asuinvaltiossaan lääketieteellisesti välttämättömiksi tuleviin luontoisetuuksiin ottaen huomioon etuuksien luonne ja oleskelun kesto.
Asetuksen (EY) N:o 987/2009 25 artiklan A kohdan 3 alakohdan mukaan asetuksen (EY) N:o 883/2004 19 artiklan 1 kohdassa tarkoitetuilla etuuksilla tarkoitetaan sellaisia oleskelujäsenvaltiossa sen lainsäädännön mukaisesti annettavia luontoisetuuksia, jotka tulevat lääketieteellisistä syistä välttämättömiksi sen estämiseksi, että vakuutetun täytyisi palata ennen suunnitellun oleskeluajan päättymistä toimivaltaiseen jäsenvaltioon saadakseen tarvitsemaansa hoitoa.
Asetuksen (EY) N:o 987/2009 25 artiklan A kohdan 3 alakohtaa on tulkittava niin, että kyseinen säännös koskee kaikkia kroonisten tai aiemmin todettujen sairauksien yhteydessä annettavia luontoisetuuksia. Yhteisöjen tuomioistuin (3) on todennut, että ”välttämättömän hoidon” käsitettä ei voida tulkita niin, ”että kyseisten etuuksien saaminen olisi mahdollista ainoastaan niissä tapauksissa, joissa annettu hoito on ollut välttämätöntä äkillisen sairastumisen vuoksi. Etenkään se, että vakuutetun oleskellessa tilapäisesti ulkomailla hänen terveydentilansa muuttumisen edellyttämä hoito liittyy mahdollisesti jo aikaisemmin olemassa olleeseen sairauteen, josta vakuutettu tiesi, eli esimerkiksi krooniseen sairauteen,” ei tarkoita sitä, että säännösten soveltamista koskevat edellytykset eivät täyty.
Asetuksen (EY) N:o 987/2009 25 artiklan A kohdan 3 alakohtaa on tulkittava niin, että kyseinen säännös koskee raskauden ja synnytyksen yhteydessä annettavia luontoisetuuksia. Tämä säännös ei kuitenkaan kata tilannetta, jossa tilapäisen ulkomailla oleskelun tarkoituksena on lapsen synnytys.
Asetuksen (EY) N:o 883/2004 19 artiklan 2 kohdan mukaisesti hallintotoimikunta on saanut tehtäväkseen laatia luettelon luontoisetuuksista, joiden antaminen toisessa jäsenvaltiossa oleskelun aikana edellyttää käytännön syistä, että asiasta on tehty ennakolta sopimus asianomaisen henkilön ja hoidon antavan laitoksen välillä.
Asetuksen (EY) N:o 883/2004 19 artiklan 2 kohdassa tarkoitetun ennakolta tehtävän sopimuksen tarkoituksena on taata vakuutetun tarvitseman hoidon jatkuminen tämän oleskellessa toisessa jäsenvaltiossa.
Kun otetaan huomioon tämä tavoite, olennaisina perusteina määritettäessä luontoisetuuksia, jotka edellyttävät potilaan ja toisessa jäsenvaltiossa hoitoa antavan yksikön välillä ennakolta tehtävää sopimusta, voidaan pitää lääketieteellisen hoidon elintärkeyttä sekä sitä, että kyseistä hoitoa voi saada vain erikoistuneissa hoitoyksiköissä, ja/tai erikoistuneelta henkilöstöltä ja/tai laitteilla. Tämän päätöksen liitteenä on näiden perusteiden mukaan laadittu luettelo, joka ei ole tyhjentävä.
Asetuksen (EY) N:o 883/2004 19 artiklan 1 kohdassa ja 27 artiklan 1 kohdassa ja asetuksen (EY) N:o 987/2009 25 artiklan A kohdan 3 alakohdassa mukaisesti annettaviin luontoisetuuksiin kuuluvat myös kroonisten tai aiemmin todettujen sairauksien sekä raskauden ja synnytyksen yhteydessä annettavat etuudet.
Nämä säännökset eivät koske luontoisetuuksia, mukaan luettuina niitä, jotka annetaan kroonisten tai aiemmin todettujen sairauksien sekä synnytyksen yhteydessä, kun toisessa jäsenvaltiossa oleskelun tavoitteena on saada kyseisiä hoitoja.
Kaikista elintärkeistä lääketieteellisistä hoidoista, joita voi saada vain erikoistuneessa hoitoyksikössä, ja/tai erikoistuneelta henkilöstöltä ja/tai laitteilla, on periaatteessa tehtävä ennakolta sopimus vakuutetun ja hoidon antavan yksikön välillä, jotta varmistetaan, että vakuutettu saa hoitoa oleskellessaan muussa kuin toimivaltaisessa jäsenvaltiossa tai asuinjäsenvaltiossa.
Liitteessä on perusteet täyttävistä hoidoista laadittu luettelo, joka ei ole tyhjentävä.
(3) Asia C-326/00, Ioannidis, tuomio 25.2.2003.
munuaisdialyysi
astman erityishoito
sydämen kaikukuvaus, kun kyse on kroonisista autoimmuunisairauksista
C 106/42
PÄÄTÖS N:o U1,
koskien Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 987/2009 54 artiklan 3 kohtaa työttömyysetuuksien korottamisesta huollettavina olevien perheenjäsenten vuoksi
ottaa huomioon asetuksen (EY) N:o 987/2009 54 artiklan 2 ja 3 kohdan,
Asetuksen (EY) N:o 987/2009 54 artiklan 3 kohdan mukaan jos jäsenvaltion lainsäädännön mukaan työttömyysetuuksien määrään vaikuttaa perheenjäsenten määrä, toimivaltainen laitos ottaa huomioon myös niiden perheenjäsenten määrän, jotka asuvat toisessa jäsenvaltiossa kuin siinä, missä toimivaltainen laitos sijaitsee.
Mainitun asetuksen 2 artiklan 2 kohdan mukaan laitosten on viipymättä toimitettava tai vaihdettava kaikki tiedot, joita tarvitaan asetuksen (EY) N:o 883/2004 soveltamisalaan kuuluvien henkilöiden oikeuksien ja velvollisuuksien vahvistamiseen ja määrittämiseen.
Asetuksen (EY) N:o 987/2009 4 artiklan 1 kohdassa tarkoitetut asiakirjat ja rakenteiset sähköiset asiakirjat ovat asianomaisen henkilön oikeuksien todistuskeinoja, mutta niiden toimittaminen ei ole ehtona kyseisten oikeuksien saamiseksi.
Toisessa jäsenvaltiossa kuin siinä, missä toimivaltainen laitos sijaitsee, asuviin perheenjäseniin liittyvät asiakirjat voidaan toimittaa vasta sitten, kun etuuden maksamisen perusteena oleva työttömyyskausi on alkanut.
Perheenjäsenten vuoksi maksettavien työttömyysetuuksien korotukset on maksettava jälkikäteen siltä kaudelta, joka edelsi muussa kuin toimivaltaisen laitoksen sijaintivaltiossa asuvien perheenjäsenten tietojen toimittamispäivää, jos kyseiset henkilöt olivat työttömän henkilön huollettavina jo silloin, kun etuuden maksamisen perusteena oleva työttömyyskausi alkoi,
Perheenjäseniä koskevan asiakirjan toimittaminen etuuden maksamisen perusteena olevan työttömyyskauden alkamisen jälkeen ei lykkää työttömyysetuuksien korottamista huollettavina olevien perheenjäsenten vuoksi koskevan oikeuden saamisen alkamista, joka määritellään toimivaltaisen jäsenvaltion lainsäädännön mukaisesti.
Jos 1 kohdassa tarkoitetun asiakirjan toimittava laitos ei voi osoittaa, että perheenjäseniä ei oteta huomioon laskettaessa toiselle henkilölle maksettavia työttömyysetuuksia heidän asuinpaikkansa jäsenvaltion lainsäädännön mukaan, asianomaisen henkilön on saatava lisätä sanottuun asiakirjaan ilmoitus tästä seikasta.
C 106/43
PÄÄTÖS N:o U2,
sellaisten kokonaan työttömiksi joutuneiden muiden työntekijöiden kuin rajatyöntekijöiden, jotka viimeisimmän työskentelykauden tai itsenäisen ammatinharjoittamisen kauden aikana asuivat muun jäsenvaltion kuin toimivaltaisen valtion jäsenalueella, oikeutta työttömyysetuuksiin koskevan Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 883/2004 65 artiklan 2 kohdan soveltamisalasta
ottaa huomioon asetuksen (EY) N:o 883/2004 65 artiklan 2 ja 5 kohdan,
Asetuksen (EY) N:o 883/2004 65 artiklassa säädetään erityissäännöistä, jotka koskevat työttömyysetuuksien myöntämistä ja niiden maksamista työttömille, jotka viimeisimmän palkkatyönsä tai itsenäisenä ammatinharjoittajana toimintansa aikana asuivat muussa kuin toimivaltaisessa jäsenvaltiossa.
Ratkaiseva tekijä mainitun asetuksen 65 artiklan soveltamisessa kokonaisuudessaan on se, että asianomaiset henkilöt asuivat viimeisimmän työskentelykauden tai itsenäisen ammatinharjoittamisen kauden aikana muussa jäsenvaltiossa kuin siinä, jonka lainsäädännön alaisia he olivat; tämä ei välttämättä vastaa sitä jäsenvaltiota, jonka alueella he toimivat palkkatyössä tai itsenäisenä ammatinharjoittajana.
Mainitun asetuksen 1 artiklan j kohdassa olevan määritelmän mukaan ‘asuinpaikalla’ tarkoitetaan paikkaa, jossa henkilö vakinaisesti asuu, ja saman artiklan k kohdan mukaan ‘oleskelulla’ tarkoitetaan tilapäistä asumista.
Asetuksen (EY) N:o 987/2009 11 artiklassa säädetään asuinpaikan määrittämiseen sovellettavat perusteet, joiden avulla ratkaistaan kahden tai useamman jäsenvaltion laitosten väliset asiaa koskevat erimielisyydet.
Asetuksen (EY) N:o 883/2004 1 artiklan f kohdasta johtuu, että rajatyöntekijöiden asuinpaikka on muussa valtiossa kuin työskentelyvaltiossa, joka on kyseisen asetuksen 11 artiklan 3 kohdan a alakohdan nojalla toimivaltainen valtio, joten kyseisen asetuksen 65 artikla epäilyksettä kattaa nämä työntekijät.
Mainitun asetuksen 11 artiklan 4 kohdassa ja 13 artiklassa tarkoitettujen henkilöryhmien ja niiden henkilöiden, joihin sovelletaan mainitun asetuksen 16 artiklassa tarkoitettua sopimusta, voidaan joissakin tapauksissa olettaa asuvan muussa jäsenvaltiossa kuin näissä artikloissa toimivaltaiseksi määritetyssä valtiossa.
Sen määrittäminen, missä valtiossa on näihin ryhmiin kuuluvien henkilöiden asuinpaikka, on ratkaistava tapauskohtaisesti, ja tämä on tehtävä asetuksen (EY) N:o 883/2004 13 artiklan 1 kohdan a alakohdassa ja 13 artiklan 2 kohdan a alakohdassa tarkoitettujen henkilöiden osalta heidän järjestelmään liittymistään varten.
Asetuksen (EY) N:o 883/2004 65 artiklan 5 kohdan mukaan etuuksien maksaminen siirretään toimivaltaisesta valtiosta asuinvaltioon, jos asianomainen henkilö asettuu jälkimmäisen valtion työvoimaviranomaisten käytettäväksi.
Vaikka tämä on nykyisin hyväksyttävää rajatyöntekijöiden osalta sekä joidenkin sellaisten ryhmien osalta, jotka samoin säilyttävät kiinteät siteet alkuperämaihinsa, se ei olisi enää hyväksyttävää, jos ‘asuinpaikan’ käsitettä tulkittaisiin niin väljästi, että asetuksen (EY) N:o 883/2004 65 artiklan soveltamisalaan sisältyisivät kaikki sellaiset henkilöt, joilla on suhteellisen vakaa työpaikka tai jotka harjoittavat ammattia suhteellisen vakaasti jossakin jäsenvaltiossa ja jotka ovat jättäneet perheensä alkuperämaahansa,
Asetuksen (EY) N:o 883/2004 65 artiklan 5 kohtaa sovelletaan erityisesti:
mainitun asetuksen 11 artiklan 4 kohdassa tarkoitettuihin henkilöihin,
kyseisen asetuksen 13 artiklassa tarkoitettuihin henkilöihin, jotka tavallisesti harjoittavat toimintaansa kahden tai useamman jäsenvaltion alueella,
henkilöihin, joihin sovelletaan mainitun asetuksen 16 artiklassa tarkoitettua sopimusta,
jos he asuivat viimeisimmän ammatillisen toimintansa aikana muussa kuin toimivaltaisessa jäsenvaltiossa.
Ne 1 kohdassa tarkoitetut henkilöt, jotka viimeisimmän ammatillisen toimintansa aikana olivat muun jäsenvaltion kuin sen valtion lain alaisia, jossa he toimivat palkattuna työntekijänä tai itsenäisenä ammatinharjoittajana, saavat etuuksia asuinvaltion lain säännösten mukaan, ikään kuin he olisivat olleet aiemmin tämän lain alaisia.
Tätä päätöstä sovellettaessa asuinvaltio määritellään asetuksen (EY) N:o 987/2009 11 artiklan mukaisesti.
C 106/45
PÄÄTÖS N:o U3,
Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 883/2004 65 artiklan 1 kohdassa tarkoitettuihin työttömiin henkilöihin sovellettavan ”osittaisen työttömyyden” käsitteen soveltamisalasta
ottaa huomioon asetuksen (EY) N:o 883/2004 65 artiklan 1 kohdan,
Asetuksen (EY) N:o 883/2004 65 artiklan 2 kohdassa on säännös kokonaan työttömiin henkilöihin sovellettavasta poikkeuksesta yleiseen työskentelyvaltion lainsäädännön soveltamista koskevaan periaatteeseen (lex loci laboris), josta säädetään saman asetuksen 11 artiklan 3 kohdan a alakohdassa.
On sovellettava yhdenmukaisia yhteisön kriteerejä sen ratkaisemiseksi, onko henkilöä pidettävä kyseisen asetuksen 65 artiklan 1 ja 2 kohdassa tarkoitetulla tavalla osittain tai kokonaan työttömänä. Tätä kysymystä ei voida ratkaista kansalliseen oikeuteen perustuvien kriteerien pohjalta.
Koska eri jäsenvaltioiden sosiaaliturvalaitosten käytännössä on tullut esiin erilaisia tulkintoja siitä, minkälaiseksi työttömyys olisi määriteltävä, on täsmennettävä kyseisen artiklan soveltamisalaa, jotta voitaisiin antaa yhdenmukaiset ja tasapuoliset kriteerit artiklan soveltamiseksi edellä mainituissa laitoksissa.
Asetuksen (EY) N:o 883/2004 65 artiklan 2 kohdan mukaan kokonaan työtön henkilö, jolla ei ole enää yhteyttä toimivaltaiseen jäsenvaltioon, saa työttömyysetuudet asuinpaikan laitokselta.
Sen arviointi, onko työskentelyyn perustuva yhteys voimassa tai säilyykö se, tehdään yksinomaan työskentelyvaltion kansallisen lainsäädännön perusteella.
Asetuksen 65 artiklan tavoitetta työttömien henkilöiden suojelusta ei saavuteta, jos henkilö pysyy saman yrityksen palveluksessa – mutta hänen toimintansa keskeytyy – muussa jäsenvaltiossa kuin siinä, jonka alueella hän asuu, ja häntä kuitenkin pidetään kokonaan työttömänä ja hänen olisi käännyttävä asuinpaikkansa laitoksen puoleen saadakseen työttömyysetuuksia,
Asetuksen (EY) N:o 883/2004 65 artiklan 1 kohdan soveltamista varten työttömyyden luonteen – onko työntekijä osittain vai kokonaan työttömänä – määrittäminen riippuu siitä, säilyykö osapuolien välillä työsuhde vai puuttuuko se, eikä siitä, miten pitkä mahdollinen työntekijän toiminnan keskeytyminen on.
Jos henkilön työllistää edelleen jokin yritys muussa jäsenvaltiossa kuin siinä, jonka alueella hän asuu, mutta hänen toimintansa keskeytyy – kuitenkin niin, että hänellä on mahdollisuus siirtyä takaisin työhönsä milloin tahansa –, kyseistä työntekijää pidetään osittain työttömänä, ja hänelle kuuluvat etuudet myöntää työskentelyjäsenvaltion toimivaltainen laitos mainitun asetuksen 65 artiklan 1 kohdan mukaisesti.
Jos työsuhteen puuttuessa henkilöllä ei ole enää yhteyttä työskentelyjäsenvaltioon – esimerkiksi irtisanomisen tai määräaikaisen työsuhteen päättymisen vuoksi –, häntä pidetään kokonaan työttömänä mainitun asetuksen 65 artiklan 2 kohdan mukaisesti, ja työttömyysetuudet maksaa asuinpaikan laitos.
Jos itsenäinen ammatinharjoittaja ei harjoita ammatti- tai liiketoimintaa siinä jäsenvaltiossa, jossa hän on aiemmin harjoittanut ammattia, häntä pidetään kokonaan työttömänä mainitun asetuksen 65 artiklan 2 kohdan mukaisesti, ja työttömyysetuudet maksaa asuinpaikan laitos.
SUOSITUS N:o P1,
annettu 12 päivänä kesäkuuta 2009,
Gottardo-tuomiosta, jonka mukaan jäsenvaltion ja kolmannen valtion kahdenväliseen sosiaaliturvasopimukseen perustuvat edut on myönnettävä myös muiden kuin sopimuksen osapuolina olevien jäsenvaltioiden työntekijöille
ottaa huomioon asetuksen (EY) N:o 883/2004 72 artiklan c alakohdan, jonka mukaan sen tehtävänä on edistää ja kehittää jäsenvaltioiden ja niiden laitosten välistä yhteistyötä sosiaaliturva-asioissa,
Euroopan yhteisön perustamissopimuksen 42 ja 308 artiklan pohjalta hyväksytty asetus (EY) N:o 883/2004 on olennainen säädös perustamissopimuksen mukaisten perusvapauksien käytölle.
Kansalaisuuteen perustuvan syrjimättömyyden periaate turvaa olennaisesti palkattujen työntekijöiden vapaata liikkuvuutta, kuten perustamissopimuksen 39 artiklassa määrätään. Periaate merkitsee kaiken syrjinnän poistamista Euroopan unioniin kuuluvassa asuinmaassaan työskentelevien työntekijöiden ja siirtotyöläisten väliltä työhönotossa, työstä maksettavassa korvauksessa ja muissa työsuhteen ehdoissa.
Gottardon tapauksessa (3) Euroopan yhteisöjen tuomioistuin otti huomioon kyseisen periaatteen soveltamisen perustamissopimuksen 39 artiklan yhteydessä sellaisen yhteisön alueella asuvan henkilön osalta, joka on työskennellyt Ranskassa, Italiassa ja Sveitsissä. Kyseisellä henkilöllä ei ollut riittävää oikeutta saada eläkettä Italiassa, ja hän pyysi, että Sveitsissä ja Italiassa täyttyneet vakuutuskaudet laskettaisiin yhteen Italian ja Sveitsin välillä kyseisten kahden maan kansalaisten eduksi tehdyn kahdenvälisen sopimuksen mukaisesti.
Tässä asiassa tuomioistuin katsoi, että kun jäsenvaltio tekee kolmannen valtion kanssa kahdenvälisen kansainvälisen sosiaaliturvasopimuksen, jonka mukaan kyseisessä kolmannessa valtiossa täytetyt vakuutuskaudet otetaan huomioon vanhuusetuuksia koskevan oikeuden saamiseksi, yhdenvertaisen kohtelun periaate edellyttää, että tämä jäsenvaltio myöntää muiden jäsenvaltioiden kansalaisille samat edut kuin sen omat kansalaiset saavat kyseisen sopimuksen perusteella, jollei se esitä objektiivista perustetta niiden epäämiselle (kohta 34).
Tässä yhteydessä tuomioistuin totesi, että neuvoston asetuksen (ETY) N:o 1408/71 (4) 1 artiklan j alakohdassa tarkoitetun ”lainsäädännön” käsitteen tulkinta (nyt asetuksen (EY) N:o 883/2004 1 artiklan 1 kohta) ei voi vaikuttaa jäsenvaltioiden velvollisuuteen noudattaa perustamissopimuksen 39 artiklassa määrättyä yhdenvertaisen kohtelun periaatetta.
Tuomioistuin katsoi, että jäsenvaltion ja kolmannen valtion välisen kahdenvälisen kansainvälisen sopimuksen tasapainon ja vastavuoroisuuden vaarantuminen ei voi olla objektiivinen peruste sille, että tämän sopimuksen osapuolena oleva jäsenvaltio kieltäytyy laajentamasta etuja, jotka sen omat kansalaiset saavat kyseisen sopimuksen perusteella, koskemaan muiden jäsenvaltioiden kansalaisia.
Tuomioistuin ei myöskään hyväksynyt esitettyjä vastaväitteitä siitä, että yhteistyö kyseisen kolmannen valtion toimivaltaisten viranomaisten kanssa mahdollisesti lisää kuluja ja hallinnollisia vaikeuksia. Kahdenvälisen sopimuksen osapuolena oleva jäsenvaltio ei voi näiden syiden perusteella jättää noudattamatta perustamissopimuksen mukaisia velvoitteitaan.
On tärkeää, että kaikki tästä tuomiosta vapaan liikkuvuuden oikeuttaan käyttäville yhteisön kansalaisille aiheutuvat olennaiset vaikutukset otetaan huomioon.
Tämän vuoksi on selvennettävä, että jäsenvaltioiden ja kolmansien valtioiden välillä voimassa olevia kahdenvälisiä sosiaaliturvasopimuksia on tulkittava siten, että sopimuksen osapuolina olevien jäsenvaltioiden kansalaisten nauttimat edut olisi periaatteessa myönnettävä myös yhteisön kansalaiselle, joka objektiivisesti tarkastellen on vastaavassa tilanteessa.
Voimassa olevia kahdenvälisiä sopimuksia on tarkasteltava uudelleen riippumatta Gottardo-tuomion yhdenmukaisesta soveltamisesta yksittäistapauksissa. Aiemmin tehtyjen sopimusten osalta 307 artiklassa määrätään, että ”asianomaiset jäsenvaltiot käyttävät kaikkia aiheellisia keinoja todettujen ristiriitojen poistamiseksi”, ja 1 päivän tammikuuta 1958 jälkeen tai sen jälkeen, kun valtio on liittynyt Euroopan yhteisöön, tehtyjen sopimusten osalta perustamissopimuksen 10 artiklassa määrätään, että samat jäsenvaltiot ”pidättyvät kaikista toimenpiteistä, jotka ovat omiaan vaarantamaan tämän sopimuksen tavoitteiden saavuttamista”.
Jäsenvaltion ja kolmannen valtion välisiä uusia kahdenvälisiä sosiaaliturvasopimuksia tehtäessä on tärkeää ottaa huomioon, että näissä sopimuksissa viitataan nimenomaisesti muiden jäsenvaltioiden kansalaisten osalta kansalaisuuteen perustuvan syrjimättömyyden periaatteeseen näiden kansalaisten käyttäessä oikeuttaan liikkua vapaasti kyseisen sopimuksen osapuolena olevassa jäsenvaltiossa.
Gottardo-tuomion soveltaminen yksittäistapauksissa riippuu suuresti kolmansien maiden yhteistyöstä, koska ne antavat todistuksen asianomaiselle henkilölle kyseisessä maassa kertyneistä vakuutuskausista.
Ottaen huomioon, että Gottardo-tuomio koskee yhdenvertaisen kohtelun periaatteen soveltamista sosiaaliturvakysymyksissä, hallintotoimikunnan olisi tarkasteltava edellä mainittua kysymystä,
SUOSITTELEE TOIMIVALTAISILLE VIRANOMAISILLE JA LAITOKSILLE SEURAAVAA:
EY:n perustamissopimuksen 39 artiklassa määrätyn kotimaisten työntekijöiden sekä vapaan liikkuvuuden oikeutta käyttävien muiden jäsenvaltioiden kansalaisten välisen yhdenvertaisen kohtelun ja syrjimättömyyden periaatteen mukaisesti myönnetään jäsenvaltion ja kolmannen valtion väliseen sosiaaliturvasopimukseen perustuvat kotimaisille työntekijöille (palkatuille työntekijöille ja itsenäisille ammatinharjoittajille) myönnetyt eläke-edut periaatteessa myös sellaisille sopimukseen kuulumattomien muiden jäsenvaltioiden työntekijöille (palkatuille työntekijöille ja itsenäisille ammatinharjoittajille), jotka objektiivisesti tarkastellen ovat vastaavassa tilanteessa.
Uusissa jäsenvaltion ja kolmannen maan välillä tehtävissä kahdenvälisissä sosiaaliturvasopimuksissa olisi muiden jäsenvaltioiden kansalaisten osalta viitattava nimenomaisesti kansalaisuuteen perustuvan syrjimättömyyden periaatteeseen näiden kansalaisten käyttäessä oikeuttaan liikkua vapaasti kyseisen sopimuksen osapuolena olevassa jäsenvaltiossa.
Jäsenvaltioiden olisi ilmoitettava Gottardo-tuomion vaikutuksista niiden valtioiden laitoksille, joiden kanssa ne ovat allekirjoittaneet sosiaaliturvasopimuksia, joita sovelletaan ainoastaan sopimuksen osapuolten omiin kansalaisiin, ja pyydettävä laitoksia tekemään yhteistyötä yhteisön tuomioistuimen antaman tuomion soveltamiseksi. Jäsenvaltiot, jotka ovat tehneet kahdenvälisiä sopimuksia samojen kolmansien valtioiden kanssa, voivat esittää tällaista yhteistyötä koskevan pyynnön yhteisesti. On selvää, että tuomion noudattaminen edellyttää tällaista yhteistyötä.
Tämä suositus julkaistaan Euroopan unionin virallisessa lehdessä. Sitä sovelletaan asetuksen (EY) N:o 987/2009 voimaantulopäivästä.
(3) Asia C-55/00, Elide Gottardo v. Istituto nazionale della previdenza sociale (INPS), tuomio 15.1.2002 (Kok 2002, s. I-413).
C 106/49
SUOSITUS N:o U1,
osa-aikaista ammatti- tai liiketoimintaa muussa jäsenvaltiossa kuin asuinvaltiossa harjoittaviin työttömiin henkilöihin sovellettavasta lainsäädännöstä
ottaa huomioon asetuksen (EY) N:o 883/2004 11 artiklan 3 kohdan a alakohdan ja 16 artiklan 1 kohdan sekä asetuksen (EY) N:o 987/2009 18 artiklan,
Jos jonkin jäsenvaltion alueella asuvat henkilöt ovat heihin sovellettavan lainsäädännön nojalla oikeutettuja työttömyysetuuksiin, heidän olisi sallittava harjoittaa osa-aikaista ammatti- tai liiketoimintaa jonkin toisen jäsenvaltion alueella samalla, kun heillä säilyy oikeus asuinvaltionsa myöntämiin työttömyysetuuksiin.
Mahdollisten lainvalintaa koskevien ristiriitojen välttämiseksi on tarpeen määrittää kyseisiin henkilöihin asetuksen (EY) N:o 883/2004 11 artiklan nojalla sovellettava lainsäädäntö.
Kyseisen asetuksen 11 artiklan 2 kohdan mukaan palkkatyön tai itsenäisen ammatinharjoittamisen nojalla tai niiden seurauksena rahaetuutta saavien henkilöiden katsotaan harjoittavan mainittua työtä tai ammattia.
Kyseisen asetuksen 11 artiklan 3 kohdan a alakohdan mukaan henkilö, joka on palkkatyössä tai itsenäisenä ammatinharjoittajana jossakin jäsenvaltiossa, on kyseisen jäsenvaltion lainsäädännön alainen.
Edellä 1 johdantolauseessa tarkoitettujen henkilöiden eduksi on toivottavaa, että kyseiset henkilöt pysyisivät asuinmaansa lainsäädännön alaisena sekä maksujen, joita heidän on ammatti- tai liiketoimintansa perusteella maksettava, että etuuksien myöntämisen osalta.
Asetuksen (EY) N:o 883/2004 16 artiklan 1 kohdan mukaan jäsenvaltiot voivat myöntää poikkeuksia kyseisen asetuksen 11–15 artiklasta,
Asianomaisten jäsenvaltioiden toimivaltaiset viranomaiset tekevät tai neuvovat kyseisten toimivaltaisten viranomaisten nimeämiä elimiä tekemään asetuksen (EY) N:o 883/2004 16 artiklan 1 kohdan nojalla sopimuksia seuraavin edellytyksin:
Sopimuksissa olisi määrättävä, että henkilöihin, jotka saavat työttömyysetuuksia asuinvaltiossaan ja samaan aikaan harjoittavat ammatti- tai liiketoimintaa jossain toisessa jäsenvaltiossa, sovelletaan maksettavien maksujen ja myönnettävien etuuksien osalta yksinomaan ensiksi mainitun valtion lainsäädäntöä.
Kyseisen henkilön asuinvaltion laitoksen, joka myöntää työttömyysetuuden, on ilmoitettava kyseisen valtion toimivaltaisen viranomaisen nimeämälle laitokselle osa-aikaisesta ammatti- tai liiketoiminnasta, jota henkilö harjoittaa jossain toisessa jäsenvaltiossa.
Viimeksi mainitun laitoksen on ilmoitettava viipymättä sen jäsenvaltion, jossa kyseinen henkilö harjoittaa osa-aikaista toimintaa, toimivaltaisen viranomaisen nimeämälle laitokselle, että henkilö on edelleen asuinjäsenvaltion lainsäädännön alainen.
Kyseisten sopimusten yhteydessä sovelletaan asetuksen (EY) N:o 987/2009 19–21 artiklassa määrättyjä hallintomenettelyjä.
Jäsenvaltioiden tämän suosituksen liitteenä olevan 28 päivänä helmikuuta 1986 annetun suosituksen N:o 18 nojalla tekemät sopimukset pysyvät asetuksia (EY) N:o 883/2004 ja (EY) N:o 987/2009 sovellettaessa voimassa, ja niihin sovelletaan tämän suosituksen 2 kohtaa.
Belgian ja Luxemburgin välinen sopimus, tehty 28 päivänä lokakuuta 1986, työttömiin henkilöihin, jotka asuvat yhdessä valtiossa, jossa he saavat työttömyysetuuksia, ja työskentelevät samaan aikaan osa-aikaisesti toisessa valtiossa, sovellettavan lainsäädännön määrittämisestä.
Huom. tätä sopimusta ei ole käännetty suomen kielelle.
C 106/51
SUOSITUS N:o U2,
Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 883/2004 64 artiklan 1 kohdan a alakohdan soveltamisesta työttömiin, jotka seuraavat työssäkäyvää puolisoaan tai kumppaniaan muuhun kuin toimivaltaiseen jäsenvaltioon
ottaa huomioon asetuksen (EY) N:o 883/2004 64 artiklan 1 kohdan ja asetuksen (EY) N:o 987/2009 55 artiklan 1 kohdan,
Asetuksen (EY) N:o 883/2004 64 artiklan 1 kohdan mukaan henkilö, joka on kokonaan työtön ja joka menee muuhun kuin toimivaltaiseen jäsenvaltioon hakeakseen sieltä työtä, säilyttää oikeutensa saada työttömyysetuuksia rahana tietyin edellytyksin ja rajoituksin.
Yksi kyseisen kohdan a alakohdassa säädetyistä edellytyksistä on, että työntekijän täytyy pysyä toimivaltaisen valtion työvoimaviranomaisten käytettävissä vähintään neljän viikon ajan työttömäksi tulemisen jälkeen.
Kyseisen a alakohdan viimeisen virkkeen mukaan toimivaltaiset viranomaiset tai laitokset voivat kuitenkin antaa työnhakijalle luvan lähteä ennen neljän viikon päättymistä.
Tällainen lupa olisi periaatteessa myönnettävä henkilöille, jotka täyttävät kaikki kyseisen asetuksen 64 artiklan 1 kohdassa säädetyt muut edellytykset ja jotka haluavat seurata toisesta jäsenvaltiosta työtä saaneen puolisonsa tai kumppaninsa mukana,
Henkilölle, joka on kokonaan työtön ja täyttää kaikki muut asetuksen (EY) N:o 883/2004 64 artiklan 1 kohdassa säädetyt edellytykset ja joka seuraa muusta kuin toimivaltaisesta jäsenvaltiosta työtä saaneen puolisonsa tai kumppaninsa mukana, olisi myönnettävä lupa lähteä 64 artiklan 1 kohdan a alakohdan viimeisen virkkeen mukaisesti ennen neljän viikon määräajan kulumista.
Kumppani on määritettävä toimivaltaisen jäsenvaltion lainsäädännön mukaisesti.
C 106/52
PÄÄTÖS N:o S4,
korvausmenettelyistä Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 883/2004 35 ja 41 artiklan täytäntöönpanemiseksi
ottaa huomioon asetuksen (EY) N:o 883/2004 35 ja 41 artiklan,
ottaa huomioon asetuksen (EY) N:o 987/2009 66–68 artiklan,
Jonkin jäsenvaltion laitoksen toisen jäsenvaltion laitoksen puolesta suorittamien luontoisetuuksien kustannukset korvataan täysimääräisesti.
Laitosten väliset korvaukset on, ellei muuta ole sovittu, suoritettava nopeasti ja tehokkaasti, jotta vältetään selvittämättömien saatavien kasaantuminen pitkäksi aikaa.
Saatavien kasautuminen saattaisi vaarantaa yhteisön järjestelmän toimivuuden ja yksityishenkilöiden oikeuksien toteutumisen.
Hallintotoimikunnan tekemän päätöksen N:o S1 (3) mukaisesti oleskelupaikan laitokselle korvataan voimassa olevan eurooppalaisen sairaanhoitokortin perusteella annetusta hoidosta aiheutuneet kustannukset.
Yhteisesti sovituilla parhailla toimintamalleilla voitaisiin nopeuttaa ja tehostaa korvausten selvittämistä laitosten välillä,
A. Korvaukset todellisten kustannusten perusteella (asetuksen (EY) N:o 987/2009 62 artikla)
Laitoksen, joka hakee korvausta todellisten kustannusten perusteella, on esitettävä saatava viimeistään asetuksen (EY) N:o 987/2009, jäljempänä ’täytäntöönpanoasetus’, 67 artiklan 1 kohdassa mainitussa määräajassa. Vastaanottavan laitoksen on huolehdittava saatavan maksamisesta täytäntöönpanoasetuksen 67 artiklan 5 kohdassa säädetyssä määräajassa, mutta ennen tätä määräaikaa niin nopeasti kuin se kykenee.
Sellaisten etuuksien korvaamista koskevat saatavat, jotka on myönnetty eurooppalaisen sairaanhoitokortin, sen korvaavan asiakirjan tai minkä tahansa muun etuuteen oikeuttavan asiakirjan perusteella, voidaan hylätä, ja saatava palauttaa velkojalaitokselle esimerkiksi, mikäli esitetty saatava
on puutteellinen ja/tai väärin täytetty
koskee etuutta, jota ei ole annettu eurooppalaisen sairaanhoitokortin tai etuuden saajan käyttämän etuuteen oikeuttavan asiakirjan voimassaoloaikana.
Saatavaa ei voida hylätä sillä perusteella, että henkilö ei ole enää vakuutettu laitoksessa, joka on myöntänyt eurooppalaisen sairaanhoitokortin tai etuuteen oikeuttavan asiakirjan, edellyttäen että etuudet myönnettiin etuuden saajalle hänen käyttämänsä asiakirjan voimassaoloaikana.
Laitos, joka on velvollinen korvaamaan eurooppalaisen sairaanhoitokortin perusteella myönnettyjen etuuksien kustannukset, voi pyytää, että laitos, johon henkilö oli oikein rekisteröitynyt etuuksien myöntämisen aikaan, korvaa näiden etuuksien kustannukset ensimmäiselle laitokselle, tai jos henkilöllä ei ollut oikeutta käyttää eurooppalaista sairaanhoitokorttia, selvittää asian asianomaisen henkilön kanssa.
Velallislaitos ei voi tarkastella saatavaa siltä osin, täyttääkö se asetuksen (EY) N:o 883/2004 19 artiklan ja 27 artiklan 1 kohdan vaatimukset, ellei voida perustellusti epäillä väärinkäytöstä, kuten Euroopan yhteisöjen tuomioistuimen oikeuskäytännössä (4) on selvästi esitetty. Velallislaitoksen on näin ollen hyväksyttävä saatavan perusteena olevat tiedot ja maksettava saatava. Jos väärinkäytöstä epäillään, velallislaitos voi pätevistä syistä hylätä saatavan täytäntöönpanoasetuksen 67 artiklan 5 kohdan nojalla.
Sovellettaessa edellä olevaa 2 ja 3 kohtaa, jos velallislaitos epäilee saatavan perusteena olevien tosiseikkojen oikeellisuutta, velkojalaitoksen velvollisuutena on tarkastella uudelleen, oliko saatava esitetty asianmukaisesti ja tarvittaessa peruuttaa saatava tai laskea se uudelleen.
Saatavaa, joka esitettiin täytäntöönpanoasetuksen 67 artiklan 1 kohdassa esitetyn määräajan jälkeen, ei oteta huomioon.
B. Korvaukset kiinteämääräisten summien perusteella (täytäntöönpanoasetuksen 63 artikla)
Täytäntöönpanoasetuksen 64 artiklan 4 kohdassa säädetty luettelo on esitettävä velallisjäsenvaltion yhteyselimelle viitevuotta seuraavan vuoden loppuun mennessä, ja samaan luetteloon perustuvat saatavat on esitettävä samalle elimelle mahdollisimman pian sen jälkeen, kun vuosittaiset kiinteämääräiset summat henkeä kohti on julkaistu Euroopan unionin virallisessa lehdessä, mutta täytäntöönpanoasetuksen 67 artiklan 2 kohdassa säädetyssä määräajassa.
Velkojalaitoksen on mahdollisuuksien mukaan esitettävä samalla kertaa kaikki yksittäistä kalenterivuotta koskevat saatavat velallislaitokselle.
Kiinteämääräisten summien perusteella määritettyä korvausta koskevan saatavan vastaanottaneen velallislaitoksen on huolehdittava saatavan maksamisesta täytäntöönpanoasetuksen 67 artiklan 5 kohdassa säädetyssä määräajassa, mutta ennen tätä määräaikaa niin nopeasti kuin se kykenee.
Saatavaa, joka esitettiin täytäntöönpanoasetuksen 67 artiklan 2 kohdassa esitetyn määräajan jälkeen, ei oteta huomioon.
Kiinteämääräisten summien perusteella määritettyä korvausta koskeva saatava voidaan hylätä ja palauttaa velkojalaitokselle esimerkiksi, mikäli esitetty saatava
liittyy ajanjaksoon, joka ei kuulu voimassa olevan, etuuteen oikeuttavan asiakirjan perusteella rekisteröinnin piiriin.
Jos velallislaitos epäilee saatavan perusteena olevien tosiseikkojen oikeellisuutta, velkojalaitoksen velvollisuutena on tarkastella uudelleen, oliko saatava esitetty asianmukaisesti ja tarvittaessa peruuttaa saatava tai laskea se uudelleen.
C. Täytäntöönpanoasetuksen 68 artiklan mukaiset osasuoritukset
Jos maksetaan osasuoritus täytäntöönpanoasetuksen 68 artiklan mukaisesti, maksettavat määrät määritetään erikseen todellisiin kustannuksiin perustuville saataville (täytäntöönpanoasetuksen 67 artiklan 1 kohta) ja kiinteisiin määriin perustuville saataville (täytäntöönpanoasetuksen 67 artiklan 2 kohta).
D. Yhteistyö ja tiedonvaihto
Laitosten olisi toimittava keskenään hyvässä yhteistyössä ja toimittava ikään kuin oman maansa lainsäädännön täytäntöönpanemiseksi.
E. Voimaantulo
(4) Asiassa C-145/03, Annette Kellerin perilliset vastaan Instituto Nacional de la Seguridad Social (INSS) ja Instituto Nacional de Gestión Sanitaria (Ingesa), 12.4.2005 annettu tuomio (Kok. 2005, s. I-02529).
C 106/54
PÄÄTÖS N:o S5,
Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 883/2004 17 artiklan, 19 artiklan, 20 artiklan, 22 artiklan, 24 artiklan, 1 kohdan, 25 artiklan, 26 artiklan, 27 artiklan 1, 3, 4 ja 5 kohdan, 28 artiklan, 34 artiklan ja 36 artiklan 1 ja 2 kohdan mukaisten sairauteen ja äitiyteen liittyvien, asetuksen (EY) N:o 883/2004 1 artiklan va alakohdassa määriteltyjen ’luontoisetuuksien’ käsitteen tulkinnasta sekä Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 987/2009 62, 63 ja 64 artiklan mukaan korvattavien määrien laskemisesta
Asetuksen (EY) N:o 883/2004 1 artiklan va alakohdassa määriteltyjen sairauteen ja äitiyteen liittyvien ’luontoisetuuksien’ käsite olisi määriteltävä täsmällisesti kaikkien jäsenvaltioiden osalta asetuksen (EY) N:o 883/2004 17 artiklan, 19 artiklan, 20 artiklan, 22 artiklan, 24 artiklan 1 kohdan, 25 artiklan, 26 artiklan, 27 artiklan 1, 3, 4 ja 5 kohdan, 28 artiklan, 34 artiklan ja 36 artiklan 1 ja 2 kohdan soveltamiseksi.
Sairauteen ja äitiyteen liittyvien luontoisetuuksien käsitteen on Euroopan yhteisöjen tuomioistuimen oikeuskäytännön mukaisesti katettava hoidon tarpeessa oleville henkilöille annettavat luontoisetuudet,
Laskettaessa asetuksen (EY) N:o 987/2009, jäljempänä ’täytäntöönpanoasetus’, 62, 63 ja 64 artiklan mukaisia korvauksia otetaan huomioon ne sairauteen ja äitiyteen liittyvät luontoisetuudet, jotka katsotaan sellaisiksi etuuden myöntävän laitoksen soveltaman kansallisen lainsäädännön mukaan, jos kyseisiin etuuksiin voidaan saavuttaa oikeus asetuksen (EY) N:o 883/2004, jäljempänä ’perusasetus’, 17 artiklan, 19 artiklan, 20 artiklan, 22 artiklan, 24 artiklan 1 kohdan, 25 artiklan, 26 artiklan, 27 artiklan 1, 3, 4 ja 5 kohdan, 28 artiklan, 34 artiklan ja 36 artiklan 1 ja 2 kohdan säännösten nojalla.
Perusasetuksen edellä mainituissa artikloissa tarkoitettuina luontoisetuuksina pidetään lisäksi seuraavia:
hoitovakuutuksen luontoisetuudet, joiden perusteella korvataan kokonaan tai osittain vakuutetun hoidon tarpeesta aiheutuvat ja suoranaisesti hänen hyväkseen koituvat tietyt kulut, kuten kotona tai erikoislaitoksissa annetusta hoidosta (sairaanhoito tai kotiapu) aiheutuneet kulut, välineiden hankintakulut ja asunnon kunnostamiskulut; tämänkaltaisilla etuuksilla on olennaisesti tarkoitus täydentää sairausvakuutukseen perustuvia luontoisetuuksia hoidon tarpeessa olevan terveydentilan ja elämänlaadun parantamiseksi;
luontoisetuudet, jotka eivät johdu hoitovakuutuksesta, mutta joiden ominaisuudet ja tarkoitus ovat samat kuin edellä a alakohdassa edellyttäen, että niitä voidaan pitää perusasetuksessa tarkoitettuina sosiaaliturvan luontoisetuuksina ja että oikeus niihin voidaan saavuttaa samalla tavalla kuin a alakohdassa tarkoitettuihin etuuksiin perusasetuksen edellä mainittujen artikloiden säännösten mukaisesti.
Edellä a ja b alakohdassa tarkoitetut luontoisetuudet sisällytetään 1 kohdassa tarkoitettuihin kustannuksiin.
Perusasetuksen edellä mainituissa artikloissa tarkoitettujen luontoisetuuksien kustannuksina ei pidetä seuraavia kustannuksia:
kustannukset, jotka liittyvät sairausvakuutusjärjestelmän hallinnointiin, kuten yksityishenkilöiden korvausten käsittelystä aiheutuvat kulut ja laitosten väliset kulut;
etuuksien myöntämiseen liittyvät kustannukset, kuten lääkärinpalkkiot sellaisen lääkärintodistuksen antamiseksi, jota tarvitaan hakijan työkyvyttömyyden asteen tai työkyvyn arviointia varten;
lääketieteellisen tutkimuksen kustannukset tai terveydenhoitolaitoksille maksettavat avustukset, jotka on tarkoitettu yleisiin ennalta ehkäisevän terveydenhuollon toimenpiteisiin, sekä kustannukset sellaisista yleisistä toimenpiteistä, jotka eivät liity tiettyyn vakuutustapahtumaan;
yksilön omavastuuosuudet.
II Säännökset täytäntöönpanoasetuksen 63 artiklassa säädettyjen kiinteämääräisten summien laskemiseksi
Täytäntöönpanoasetuksen 64 artiklan mukaisten kuukausittaisten kiinteämääräisten summien ja kiinteämääräisten kokonaissummien laskentaan on sisällytettävä seuraavat:
asuinjäsenvaltion kansallisen järjestelmän nojalla myönnettyjen luontoisetuuksien määrä perusasetuksen 17 artiklan, 24 artiklan 1 kohdan, 25 artiklan ja 26 artiklan perusteella;
asuinjäsenvaltion ulkopuolella annettavan erikseen määritellyn hoidon nojalla myönnettyjen luontoisetuuksien määrä perusasetuksen 20 artiklan ja 27 artiklan 3 ja 5 kohdan mukaisesti;
sellaisten myönnettyjen luontoisetuuksien kustannukset, jotka vakuutettu sai oleskellessaan tilapäisesti asuinvaltion ulkopuolella, mikäli näiden etuuksien kustannukset on suoritettava kansallisen lainsäädännön mukaisesti; lukuun ottamatta tämän päätöksen II kohdan 5 kohdan a alakohdassa säädettyjä kustannuksia.
Täytäntöönpanoasetuksen 64 artiklan mukaisten kuukausittaisten kiinteämääräisten summien ja kiinteämääräisten kokonaissummien laskentaan ei sisällytetä seuraavia:
asuinvaltion ulkopuolella tapahtuvan tilapäisen oleskelun kuluessa myönnettyjen etuuksien määrä perusasetuksen 19 artiklan 1 kohdan ja 27 artiklan 1 kohdan perusteella;
perusasetuksen mukaisesti tai kahden- tai monenvälisten sopimusten pohjalta korvattujen etuuksien määrä, lukuun ottamatta erikseen määritellystä hoidosta maksettavia korvauksia.
III Muut määräykset
Korvattavia määriä laskettaessa käytetään mahdollisuuksien mukaan asuin- tai oleskelupaikan laitoksen virallisia tilasto- ja tilinpitoasiakirjoja ja mieluimmin julkaistuja virallisia tietoja. Käytettyjen tilastojen lähteet on mainittava.
C 106/56
PÄÄTÖS N:o H3,
tehty 15 päivänä lokakuuta 2009,
Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 987/2009 90 artiklassa tarkoitetusta päivästä, jonka mukaan muuntokurssit määritellään
ottaa huomioon asetuksen (EY) N:o 987/2009 90 artiklan valuutan muuntamisesta,
Useisiin säännöksiin, esimerkkeinä asetuksen (EY) N:o 883/2004 5 artiklan a alakohta, 21 artiklan 1 kohta, 29 artikla, 34 artikla, 52 artikla, 62 artiklan 3 kohta, 65 artiklan 6 ja 7 kohta, 68 artiklan 2 kohta ja 84 artikla sekä asetuksen (EY) N:o 987/2009 25 artiklan 4 ja 5 kohta, 26 artiklan 7 kohta, 54 artiklan 2 kohta, 70 artikla, 72 artikla, 73 artikla, 78 artikla ja 80 artikla, sisältyy tilanteita, joissa on määriteltävä vaihtokurssi etuuden tai maksun maksamista, laskemista tai uudelleenlaskemista, korvausta tai kuittaamis- ja takaisinperintämenettelyä varten.
Asetuksen (EY) N:o 987/2009 90 artiklassa valtuutetaan hallintotoimikunta vahvistamaan päivä, jonka mukaan muuntokurssit määritellään laskettaessa tiettyjä etuuksia ja maksuja,
Tässä päätöksessä muuntokurssina pidetään Euroopan keskuspankin julkaisemaa päivittäistä muuntokurssia.
Ellei tässä päätöksessä toisin todeta, muuntokurssi on sinä päivänä julkaistu kurssi, jona laitos toteuttaa toimenpiteen.
Jäsenvaltion laitoksen, jonka on – voidakseen vahvistaa oikeuden ja laskea etuuden ensimmäisen kerran – muunnettava määrä toisen jäsenvaltion valuuttaan,
kun laitoksen on kansallisen lainsäädännön mukaisesti otettava huomioon määrät, kuten ansiotulot tai etuudet tietyltä ajanjaksolta ennen sitä päivämäärää, jolle etuus lasketaan, on käytettävä kyseisen ajanjakson viimeisenä päivänä julkaistua muuntokurssia;
kun laitoksen on kansallisen lainsäädännön mukaisesti otettava etuuden laskennassa huomioon yksi määrä, on käytettävä sitä muuntokurssia, joka on julkaistu sitä kuukautta, josta lähtien säännöstä on sovellettava, välittömästi edeltävän kuukauden ensimmäisenä päivänä.
Edellä olevaa 3 kohtaa sovelletaan soveltuvin osin, kun jäsenvaltion laitoksen on laskiessaan etuutta uudelleen asianomaisen henkilön tosiasiallisen tai oikeudellisen tilanteen muuttumisen vuoksi muunnettava määrä toisen jäsenvaltion valuuttaan.
Laitoksen, joka maksaa kansallisen lainsäädännön mukaan säännöllisesti indeksoitua etuutta, ja jos muuna valuuttana olevilla määrillä on vaikutusta kyseiseen etuuteen, on laskiessaan etuutta uudelleen käytettävä sitä kuukautta edeltävän kuukauden ensimmäisenä päivänä sovellettavaa muuntokurssia, jona indeksointi on määrä suorittaa, ellei kansallisessa lainsäädännössä toisin säädetä.
Vähennettävän tai maksettavan määrän muuntamiseen sovellettavan vaihtokurssin on kuittaamis- ja takaisinperintämenettelyissä oltava sen päivän muuntokurssi, jona pyyntö lähetettiin ensimmäisen kerran.
Asetuksen (EY) N:o 883/2004 65 artiklan 6 ja 7 kohdan ja asetuksen (EY) N:o 987/2009 70 artiklan soveltamiseksi – verrattaessa asuinpaikan laitoksen tosiasiallisesti maksamaa määrää ja asetuksen (EY) N:o 883/2004 65 artiklan 6 kohdan kolmannessa virkkeessä tarkoitettua korvauksen enimmäismäärää (etuuden määrä, johon asianomaisella henkilöllä olisi oikeus sen jäsenvaltion lainsäädännön mukaisesti, jota häneen viimeksi sovellettiin, jos hän olisi ilmoittautunut kyseisen jäsenvaltion työvoimaviranomaisille) – muuntokurssin määrittelyssä käytettävän päivän on oltava sen kalenterikuukauden ensimmäinen päivä, jona korvauskausi päättyi.
Tätä päätöstä on tarkistettava vuoden kuluttua asetuksen (EY) N:o 883/2004 ja asetuksen (EY) N:o 987/2009 soveltamisen alkamisesta.

matches: tuomioistuin tuomioistuin tuomioistuin tuomioistuin tuomioistuin tuomioistuin Tuomioistuin Tuomioistuin