Laki arvopaperimarkkinalain muuttamisesta 522/1998 - Säädökset alkuperäisinä - FINLEX ®
Olet tässä: Finlex › Lainsäädäntö › Säädökset alkuperäisinä › 1998 › 522/1998
kumotaan 26 päivänä toukokuuta 1989 annetun arvopaperimarkkinalain (495/1989) 9 luvun 1 § ja sen edellä oleva väliotsikko,
muutetaan 1 luvun 4 §:n 1 momentin 4 kohta, 4 luvun otsikko, 1 § ja sen edellä oleva väliotsikko, 2 §, 3 §:n 2 momentti, 4 ja 5 §, 6 §:n 2 momentti, 8 luvun 2 §:n 1 kohta ja 10 luvun 1 §:n 1 momentti,
sellaisina kuin niistä ovat 1 luvun 4 §:n 1 momentin 4 kohta, 4 luvun 3 §:n 2 momentti ja 6 §:n 2 momentti laissa 581/1996, 5 § osaksi viimeksi mainitussa laissa ja 10 luvun 1 §:n 1 momentti laissa 740/1993, sekä
lisätään 1 luvun 4 §:ään siitä mainitulla lailla 581/1996 kumotun 4 momentin tilalle uusi 4 momentti, 2 luvun 1 §:ään uusi 2 momentti, 4 lukuun uusi 3 a § sekä 8 luvun 2 §:ään, sellaisena kuin se on mainitussa laissa 581/1996 ja laissa 146/1997 uusi 1 a kohta seuraavasti:
4) arvopaperinvälittäjällä sijoituspalveluyrityksistä annetun lain 4 §:ssä tarkoitettua sijoituspalveluyritystä sekä ulkomaisen sijoituspalveluyrityksen oikeudesta tarjota sijoituspalvelua Suomessa annetun lain (580/1996) 2 §:ssä tarkoitettua ulkomaista sijoituspalveluyritystä, luottolaitostoiminnasta annetun lain (1607/1993) 2 §:ssä tarkoitettua luottolaitosta, joka yhtiöjärjestyksensä tai sääntöjensä mukaan tarjoaa sijoituspalveluyrityksistä annetussa laissa tarkoitettuja sijoituspalveluita, sekä ulkomaisen luotto- ja rahoituslaitoksen toiminnasta Suomessa annetun lain (1608/1993) 2 §:ssä tarkoitettua luotto- ja rahoituslaitosta;
1) sijoituspalveluyrityksistä annetun lain 4 §:ssä tarkoitettua sijoituspalveluyritystä, luottolaitostoiminnasta annetun lain 2 §:ssä tarkoitettua luottolaitosta, sijoitusrahastolaissa tarkoitettua rahastoyhtiötä, vakuutusyhtiölaissa (1062/1979) tarkoitettua vakuutusyhtiötä, työeläkevakuutusyhtiöistä annetussa laissa (354/1997) tarkoitettua keskinäistä vakuutusyhtiötä ja vakuutusosakeyhtiötä sekä näihin rinnastettavaa ulkomaista viranomaisvalvonnassa olevaa yhteisöä;
2) Suomen valtiota ja yhteisöä, jossa sillä on määräysvalta, valtion liikelaitoksista annetussa laissa (627/1987) tarkoitettua laitosta sekä niihin rinnastettavaa ulkomaista valtiota tai yhteisöä;
3) Suomen Pankkia ja siihen rinnastettavaa ulkomaista keskuspankkia;
4) arvopaperipörssiä ja siihen rinnastettavaa ulkomaista viranomaisvalvonnassa olevaa arvopaperipörssiä;
5) kaupankäynnistä vakioiduilla optioilla ja termiineillä annetussa laissa (772/1988) tarkoitettua optioyhteisöä ja siihen rinnastettavaa ulkomaista viranomaisvalvonnassa olevaa optioyhteisöä;
6) selvitysyhteisöä, arvo-osuusjärjestelmästä annetussa laissa (826/1991) tarkoitettua arvopaperikeskusta sekä niihin rinnastettavaa ulkomaista viranomaisvalvonnassa olevaa selvitysyhteisöä ja arvopaperikeskusta;
7) suomalaista tai ulkomaista yhtiötä, jonka liikkeeseen laskema osake tai siihen oikeuttava arvopaperi on otettu julkisen kaupankäynnin tai sitä muussa valtiossa vastaavan kaupankäynnin kohteeksi, jos arvopaperinvälittäjä on kirjallisesti ilmoittanut yhtiölle pitävänsä tätä ammattimaisena sijoittajana eikä yhtiö ole arvopaperinvälittäjän asettamassa kohtuullisessa määräajassa kirjallisesti vastustanut ilmoitusta;
8) suomalaista tai ulkomaista yhteisöä taikka säätiötä, joka on sijoitustoiminnassaan ilmeisen ammattimainen, jos arvopaperinvälittäjä on kirjallisesti ilmoittanut yhteisölle tai säätiölle pitävänsä tätä ammattimaisena sijoittajana eikä yhteisö tai säätiö ole arvopaperinvälittäjän asettamassa kohtuullisessa määräajassa kirjallisesti vastustanut ilmoitusta sekä
9) muuta sijoittajaa, joka on kirjallisesti ilmoittanut arvopaperinvälittäjälle olevansa ammattitaitonsa ja sijoituskokemuksensa perusteella ammattimainen sijoittaja.
Arvopaperien kaupassa ja sijoituspalvelun tarjoamisessa ei saa käyttää hyvän tavan vastaista menettelyä.
Arvopaperinvälittäjän on tehtävä sijoituspalvelun tarjoamista koskeva sopimus kirjallisesti. Velvollisuus kirjallisen sopimuksen tekemiseen ei kuitenkaan koske arvopaperinvälittäjää silloin, kun se tarjoaa sijoituspalvelua ammattimaiselle sijoittajalle.
Sijoituspalvelun tarjoamista koskevassa sopimuksessa ei saa käyttää hyvän tavan vastaista tai asiakkaan kannalta kohtuutonta ehtoa. Jos arvopaperinvälittäjä ilmoittaa 1 luvun 4 §:n 4 momentin 7 tai 8 kohdassa tarkoitetulla tavalla pitävänsä asiakasta ammattimaisena sijoittajana taikka jos asiakas ilmoittaa olevansa mainitun momentin 9 kohdassa tarkoitettu ammattimainen sijoittaja, arvopaperinvälittäjän on selvitettävä asiakkaalle, mikä vaikutus ilmoituksella on asiakkaan asemaan.
Edellä 1 momentissa säädetty kielto ei koske arvopaperinvälittäjää silloin, kun se tarjoaa sijoituspalveluna markkinatakausta tai arvopaperikaupintaa liikkeeseen laskemallaan, 1 luvun 2 §:n 1 momentin 2 kohdassa tarkoitetulla arvopaperilla.
Arvopaperinvälittäjän, joka tarjoaa sijoituspalveluna omaisuudenhoitoa, on pyydettävä asiakkaaltaan ennen sijoituspalvelun tarjoamista riittävät tiedot tämän taloudellisesta asemasta, sijoituskokemuksesta ja sijoituspalvelua koskevista tavoitteista, jollei se asiakkaan sijoituskokemukseen tai muutoin olosuhteisiin nähden ole ilmeisen tarpeetonta. Arvopaperinvälittäjän on tällöin pyydettävä riittävät tiedot myös sen selvittämiseksi, voidaanko asiakasta pitää 1 luvun 4 §:ssä tarkoitettuna ammattimaisena sijoittajana.
Edellä 1 momentissa säädetty velvollisuus koskee arvopaperinvälittäjää myös silloin, kun se tarjoaa sijoituspalveluna arvopaperinvälitystä tai emissionjärjestämistä, jos asiakas pyytää ennen toimeksiannon antamista sijoitusneuvontaa arvopaperien hankinnassa tai luovutuksessa.
Arvopaperinvälittäjän on annettava asiakkaalle sijoituspalvelusta ja sen kohteena olevista arvopapereista ne tiedot, joilla saattaa olla olennaista vaikutusta asiakkaan päätöksentekoon, jollei se sijoituspalvelun luonteeseen tai muutoin olosuhteisiin nähden ole ilmeisen tarpeetonta. Arvopaperinvälittäjä ei kuitenkaan ole velvollinen tiedottamaan seikoista, jotka ovat liikkeeseenlaskijan tai jonkun muun liike- tai ammattisalaisuuksia, eikä seikoista, jotka koskevat henkilön taloudellista asemaa tai muuta yksityistä olosuhdetta taikka liikkeeseenlaskijan taloudellista asemaa ja jotka arvopaperinvälittäjän on lain nojalla pidettävä salassa. Tässä momentissa säädetty velvollisuus ei koske arvopaperinvälittäjää silloin, kun sen asiakas on ammattimainen sijoittaja.
Arvopaperinvälittäjän on pyrittävä välttämään eturistiriitatilanteita ja niiden syntyessä kohdeltava asiakasta hyvän tavan mukaisesti. Arvopaperinvälittäjän on kohdeltava asiakkaitaan tasapuolisesti. Arvopaperinvälittäjä ei saa antaa toisen asiakkaan, arvopaperin liikkeeseenlaskijan tai oman etunsa vaikuttaa asiakkaalle antamaansa ohjeeseen tai neuvoon taikka toimeksiannon suorittamistapaan.
Arvopaperinvälittäjän, joka tarjoaa sijoituspalveluna arvopaperinvälitystä, on hoidettava samaa arvopaperia koskevat myynti- tai ostotoimeksiannot niiden saapumisjärjestyksessä, mikäli se on mahdollista ottaen huomioon toimeksiannossa tarkoitettu arvopaperimäärä, asiakkaan määräämät hintarajat tai muut toimeksiannon ehdot.
Rahoitustarkastus voi sijoituspalveluista arvopaperimarkkinoilla annetussa neuvoston direktiivissä asetettujen vaatimusten täyttämiseksi antaa arvopaperinvälittäjille tarkempia määräyksiä niistä menettelytavoista, joita arvopaperinvälittäjien on kutakin sijoituspalvelua tarjotessaan tämän luvun nojalla noudatettava. Määräyksissä tulee ottaa huomioon se, onko arvopaperinvälittäjän asiakas ammattimainen sijoittaja. Rahoitustarkastus voi arvopaperinvälittäjien yhteisön esityksestä vahvistaa ne perusteet, joiden nojalla arvopaperinvälittäjän asiakasta voidaan pitää 1 luvun 4 §:n 4 momentin 8 tai 9 kohdassa tarkoitettuna ammattimaisena sijoittajana.
Arvopaperinvälittäjä ei saa pantata tai omaan lukuunsa luovuttaa asiakkaalle kuuluvaa arvopaperia ilman asiakkaan antamaa erillistä kirjallista suostumusta.
Jos arvopaperinvälittäjä, joka tarjoaa sijoituspalveluna arvopaperinvälitystä, sen kanssa samaan konserniin kuuluva yritys, sen määräysvallassa oleva yhteisö tai säätiö taikka näiden eläkesäätiö tai eläkekassa on välitystoimeksiannon antaneen arvopaperinvälittäjän asiakkaan kaupassa vastapuolena ja arvopaperinvälittäjä on tästä tietoinen, arvopaperinvälittäjän on kirjallisesti ilmoitettava siitä asiakkaalleen viivytyksettä kaupan päättämisen jälkeen, jollei asiakas ole antanut siihen suostumustaan ennen kaupan päättämistä.
Jos arvopaperinvälittäjä, joka tarjoaa sijoituspalveluna omaisuudenhoitoa, sen kanssa samaan konserniin kuuluva yritys, sen määräysvallassa oleva yhteisö tai säätiö taikka näiden eläkesäätiö tai eläkekassa on arvopaperinvälittäjän asiakkaan kaupassa vastapuolena ja arvopaperinvälittäjä on tästä tietoinen, arvopaperinvälittäjän on kirjallisesti ilmoitettava siitä asiakkaalleen viivytyksettä kaupan päättämisen jälkeen, jollei asiakas ole antanut siihen suostumustaan omaisuudenhoitosopimuksessa tai muutoin ennen kaupan päättämistä.
Edellä 2 ja 3 momentissa säädetty velvollisuus ei koske arvopaperinvälittäjää silloin, kun se tarjoaa sijoituspalvelua ammattimaiselle sijoittajalle.
Arvopaperinvälittäjä ei saa antaa toiselle arvopaperinvälittäjälle toimeksiantoa omaan lukuunsa suoritettavasta pörssiarvopaperin tai markkina-arvopaperin kaupasta sen arvopaperipörssin pörssilistalla tai siinä muussa julkisessa kaupankäynnissä, jossa ensiksi mainitulla arvopaperinvälittäjällä on oikeus tarjota samaa arvopaperia koskevaa samaa sijoituspalvelua.
1) markkinoi tai hankkii arvopapereita antamalla 2 luvun 1 §:n 1 momentissa mainitun tiedon,
1 a) laiminlyö 2 luvun 1 §:n 2 momentissa säädetyn velvollisuuden,
on tuomittava, jollei teko ole vähäinen tai siitä ei muualla laissa säädetä ankarampaa rangaistusta, arvopaperimarkkinarikoksesta sakkoon tai vankeuteen enintään yhdeksi vuodeksi.
Tämän lain 2 luvun 1 §:ää, 4 luvun 1, 2 ja 3 a §:ää sekä 4 §:n 2 ja 5 momenttia, 5 luvun 1 §:ää, 7 luvun 2 §:ää sekä 8 luvun 1 §:ää, 2 §:n 1 ja 1 a kohtaa ja 3 §:n 1 kohtaa sovelletaan myös kaupankäynnistä vakioiduilla optioilla ja termiineillä annetun lain mukaiseen vakioituun optioon ja termiiniin.
1 luku - Yleisiä säännöksiä4 §2 luku - Arvopaperien markkinointi, liikkeeseen- lasku ja tiedonantovelvollisuus1 §4 luku - Arvopaperikauppa ja sijoituspalvelun tarjoaminen1 §2 §3 §3 a §4 §5 §6 §8 luku - Rangaistussäännökset2 §10 luku - Erinäisiä säännöksiä1 §


text:
Tärkein oikeusperusta:
siviiliprosessilain 249–365 § (Codul de procedură civilă).
Asianosaisen on näytettävä oikeudenkäyntimenettelyssä esittämänsä väitteet toteen lukuun ottamatta tiettyjä laissa määriteltyjä tapauksia. Hakijan on näytettävä vaateensa toteen. Vastaajan esittämien vastalauseiden osalta todistustaakka on vastaajalla. Jos kuitenkin voidaan vedota olettamaan, todistustaakka saattaa siirtyä vastapuolelle.
Kenenkään ei tarvitse näyttää toteen sellaista, mikä on tuomioistuimen tiedossa viran puolesta.
Romaniassa voimassa olevan lainsäädännön oletetaan olevan tuomioistuimen tiedossa. Asianosaisen on kuitenkin näytettävä toteen säädökset, joita ei ole julkaisu Romanian virallisessa lehdessä (Monitorul Oficial) tai muilla tavoin, kansainväliset sopimukset, valtiosopimukset ja sopimukset, joita sovelletaan Romaniassa mutta joita ei ole saatettu osaksi kansallista lainsäädäntöä, ja kansainvälinen tapaoikeus. Turvallisuusluokitelluissa asiakirjoissa annetut säännöt voidaan näyttää toteen ja niihin voidaan tutustua vain laissa säädetyin edellytyksin. Tuomioistuin voi omasta aloitteestaan ottaa huomioon vieraan valtion lain edellyttäen, että siihen on viitattu tuomioistuimessa. Vieraan valtion laki on näytettävä toteen siviililain (Codul civil) vieraan valtion lain sisältöä koskevien säännösten mukaisesti.
Jos tosiseikka on yleisesti tunnettu tai sitä ei ole kiistetty, tuomioistuin voi päättää, ettei sitä tarvitse tapauksen olosuhteissa todistaa. Sen asianosaisen, joka vetoaa asianosaisten välillä vakiintuneisiin tapoihin, menettelyohjeisiin ja käytäntöihin, on näytettävä ne toteen. Sen asianosaisen, joka vetoaa paikallisiin sääntöihin ja määräyksiin, on näytettävä ne toteen vain, jos tuomioistuin niin pyytää.
Olettama on johtopäätös, joka tehdään laissa tai tuomioistuimessa tunnetusta tosiseikasta sellaisen tosiseikan toteen näyttämiseksi, joka ei ole tiedossa. Oikeudellinen olettama (prezumţiă legală) vapauttaa henkilön, jonka eduksi se luetaan, velvollisuudesta näyttää toteen tosiseikka, joka katsotaan lain mukaan todistetuksi. Oikeudellinen olettama voidaan kumota vastanäytön avulla, jollei laissa toisin säädetä.
Todisteiden on oltava hyväksyttäviä ja olennaisia oikeudenkäynnin tuloksen kannalta. Jos tuomioistuin hyväksyy tiettyjä tosiseikkoja koskevien todisteiden esittämisen, se päättää vapaasti oman harkintansa mukaan, onko kyseiset tosiseikat näytetty toteen, paitsi jos laissa toisin säädetään.
Kantajan on nimettävä todisteet haastehakemuksessaan ja vastaajan on nimettävä todisteet vastineessaan, jollei laissa toisin säädetä; muuten todisteiden käyttäminen oikeudenkäynnissä voidaan kieltää. Jos nimetyt todisteet eivät ole riittävät asian ratkaisemiseksi kokonaan, tuomioistuin pyytää asianosaisia täydentämään todistusaineistoa. Tuomioistuin voi oma-aloitteisesti kiinnittää asianosaisten huomion lisätodistelun tarpeeseen ja määrätä, että lisätodisteita on otettava vastaan, vaikka asianosaiset eivät ole samaa mieltä.
Asianosaiset voivat pyytää seuraavien todisteiden vastaanottamista: asiakirjat, asiantuntijalausunnot, paikalla (in situ) tehtävät tarkastukset ja asianosaisen kuuleminen, jos vastapuoli pyytää, että kyseinen asianosainen kutsutaan todistamaan. Uudessa siviiliprosessilaissa säädetään myös fyysisistä todisteista; tällä voi olla merkitystä tietyissä siviilikanteiden luokissa (esim. avioerokanne).
Ensiksi tuomioistuin harkitsee, voidaanko asianosaisten nimeämät todisteet hyväksyä esitettäväksi todistusaineistona, ja antaa tämän jälkeen päätöksen, jossa esitetään todistettavat tosiseikat, hyväksytyt todisteet ja asianosaisten velvoitteet, jotka koskevat todisteiden vastaanottamista. Mahdollisuuksien mukaan todisteet esitetään samassa käsittelyssä, jossa ne on hyväksytty.
Todisteiden esittämistä sääntelevät muutamat keskeiset säännöt: tuomioistuin määrittää järjestyksen, jossa todisteet esitetään; mahdollisuuksien mukaan todisteet on esitettävä samassa käsittelyssä; todisteet esitetään ennen asiaväitteitä; todistelu ja vastatodistelu esitetään samaan aikaan, jos se on mahdollista.
Todisteet esitetään suljetuin ovin (în camera de consiliu) asiaa käsittelevässä tuomioistuimessa, jollei laissa toisin säädetä. Jos todisteet voidaan objektiivisista syistä esittää vain toisessa paikassa, ne voidaan esittää virka-apupyynnön perusteella saman oikeusasteen tuomioistuimessa tai alemman oikeusasteen tuomioistuimessa, jos asianomaisella paikkakunnalla ei ole saman oikeusasteen tuomioistuinta.
Todisteita voidaan käyttää vain, jos ne täyttävät tietyt lainmukaisuutta (legalitate), uskottavuutta (verosimilitate), merkityksellisyyttä (pertinenţă) ja todistusvoimaa (concludenţă) koskevat edellytykset. Todisteiden on oltava laissa säädettyjen mukaisia eivätkä ne saa olla laissa kiellettyjä. Uskottavuudella tarkoitetaan, etteivät todisteet saa olla yleisesti tunnustetun luonnonoikeuden vastaisia. Merkityksellisyydellä tarkoitetaan, että todisteiden on liityttävä oikeudenkäynnin kohteeseen, eli tosiseikkoihin, jotka on näytettävä toteen asianosaisten esittämän kanteen tai vastineen tueksi. Jotta todisteet voidaan hyväksyä esitettäväksi todistusaineistona, niiden on oltava uskottavia ja niillä on edistettävä riita-asian ratkaisemista.
Tuomioistuimen on hylättävä asiakirjan esittämistä koskeva hakemus, jos asiakirjan sisältö koskee ehdottoman henkilökohtaisia asioita, jotka liittyvät ihmisarvoon tai henkilön yksityisyyteen; jos asiakirjan esittäminen olisi ristiriidassa salassapitovelvoitteen kanssa; tai jos se antaisi aihetta rikosoikeudenkäyntiin, joka koskee asianosaista, asianosaisen puolisoa tai ketä tahansa verisukulaista tai avioliiton kautta sukulaisesta enintään kolmannen asteen sukulaisuuteen asti.
Henkilötodistelua ei kelpuuteta näytöksi arvoltaan yli 250 leun oikeustoimien todistelua varten, vaan niiden osalta laissa edellytetään kirjallista näyttöä. Henkilötodistelua ei myöskään kelpuuteta näytöksi seikoista, jotka kohdistuvat virallisen asiakirjan sisältöä vastaan.
Kantaja nimeää todisteet haastehakemuksessaan ja vastaaja vastineessaan. Tuomioistuin voi pyytää todisteita, joita ei ole nimetty tällä tavalla, ja hyväksyä ne todistusaineistoon seuraavissa tilanteissa: todistelun tarve johtuu kanteen muuttamisesta; todistelun tarve tulee esiin oikeudenkäynnin aikana, eikä asianosaisen ole voinut ennakoida sitä; asianosainen osoittaa tuomioistuimelle, että se ei kyennyt perustellusta syystä esittämään pyydettyä todistetta sallitussa ajassa; todisteiden esittäminen ei johda käsittelyn lykkäämiseen; kaikki asianosaiset ovat antaneet nimenomaisen suostumuksensa.
Oikeustoimi tai tosiseikka voidaan näyttää toteen asiakirjojen, todistajien, olettamien, jommankumman asianosaisen (oma-aloitteisesti tai kuulustelussa annetussa vastauksessa) tekemän tunnustuksen, asiantuntijalausuntojen, paikalla (in situ) tehdyn tarkastuksen tai muun laissa säädetyn näytön esittämisen avulla.
Asianosaiset nimeävät todistajat, kantaja haastehakemuksessaan ja vastaaja vastineessaan. Kun tuomioistuin on sallinut henkilötodistelun vastaanottamisen, se kutsuu todistajat kuultaviksi.
Jos tuomioistuin katsoo tarpeelliseksi pyytää asiantuntijalausunnon tosiseikkojen osoittamiseksi, se nimeää asianosaisten pyynnöstä tai oma-aloitteisesti yhden tai kolme asiantuntijaa, määrittää tarkastelun kohteen ja asettaa määräajan, johon mennessä lausunto on laadittava. Asiantuntijan johtopäätökset kirjataan asiantuntijan lausuntoon. Asianosaisten tai tuomioistuimen perustellusta pyynnöstä voidaan pyytää uutta lausuntoa toiselta asiantuntijalta.
Asiakirjatodistelun osalta kumpikin asianosainen voi toimittaa asiakirjoista, joita se haluaa käyttää oikeudenkäynnin aikana, asianmukaisesti oikeaksi todistetun jäljennöksen. Asianosaisella on oltava alkuperäinen asiakirja hallussaan ja hänen on voitava esittää se tuomioistuimelle pyydettäessä; jos näin ei toimita, asiakirjaa ei oteta huomioon. Tuomioistuin voi määrätä asianosaisen hallussa olevan asiakirjan esitettäväksi, jos asiakirja on oikeudenkäynnin asianosaisten yhteinen asiakirja, jos asianosainen on itse viitannut asiakirjaan oikeudenkäynnin aikana tai jos asianosainen on velvollinen esittämään sen. Jos asiakirja on asianosaisen hallussa eikä sitä voida esittää tuomioistuimessa, voidaan valtuuttaa tuomari, jonka läsnä ollessa asianosaiset voivat tutkia asiakirjaa sen sijaintipaikassa. Jos asiakirja on kolmannen osapuolen hallussa, kyseinen osapuoli voidaan kutsua todistajaksi ja häntä voidaan pyytää tuomaan asiakirja.
Todistelu otetaan vastaan suljetuin ovin toimivaltaisessa tuomioistuimessa. Jos todistelu otetaan vastaan muualla, sen vastaanottamisesta huolehtii saman oikeusasteen tuomioistuin. Todistelun voi ottaa tällaisessa tapauksessa vastaan myös alemman oikeusasteen tuomioistuin, jos kyseisellä paikkakunnalla ei ole saman oikeusasteen tuomioistuinta. Todistelun vastaanottava tuomioistuin voi jättää asianosaiset kutsumatta, jos todisteiden luonne sen sallii ja jos asianosaiset siihen suostuvat.
Todistuskeinot ovat yhtä vahvoja, paitsi laissa nimenomaisesti säädetyissä tapauksissa.
Asianosaiset hyväksyvät usein alkuperäiset asiakirjat (forma autentică) niihin liittyvien etujen vuoksi. Niihin sisältyy muun muassa aitoutta koskeva olettama, joka tarkoittaa, että viralliseen asiakirjaan vetoava henkilö vapautuu todistustaakasta.
Arvoltaan yli 250 leun oikeustoimien osalta näytöksi hyväksytään vain kirjallisia todisteita, vaikka on olemassa tiettyjä poikkeuksia, joissa hyväksytään myös henkilötodistelu.
Alkuperäinen asiakirja on siihen asti, kunnes se mahdollisesti todetaan väärennetyksi, ratkaiseva todiste asiakirjan lain mukaisesti alkuperäiseksi todistaneen henkilön tosiseikkaa koskevista henkilökohtaisista toteamuksista. Asianosaisten antamat lausunnot, jotka esitetään alkuperäisessä asiakirjassa, ovat todisteita vain siihen asti, kunnes muuta todistetaan.
Jos tuomioistuimen harkittavaksi jää olettamia, se voi ottaa ne huomioon vain, jos niillä on niin suuri painoarvo ja merkitys, että väitetty tosiseikka tulee todennäköiseksi; tällaiset olettamat voidaan hyväksyä vain, jos henkilötodistelu on lain mukaan sallittua.
Ks. vastaus kysymykseen 2.11.
Siviiliprosessilaissa ei anneta säännöksiä perusteista, joilla todistajat voivat kieltäytyä todistamasta, vaan ainoastaan määritetään henkilöt, joita ei voida kuulla todistajina, ja henkilöt, jotka on vapautettu todistamisvelvollisuudesta. Ks. vastaus kysymykseen 2.11.
Tuomioistuin määrää sakon saapumatta jääneelle tai todistamasta kieltäytyvälle todistajalle. Jos todistaja ei saavu oikeuteen ensimmäisen kutsun saatuaan, tuomioistuin voi antaa noutomääräyksen (mandat de aducere). Kiireellisissä asioissa tuomioistuin voi antaa tällaisen määräyksen jopa ensimmäistä kuulemista varten.
Jos henkilö ei saavu oikeuteen tai kieltäytyy vastaamasta kysymyksiin, tuomioistuin voi katsoa sen täydelliseksi tunnustamiseksi tai vain alustavaksi näytöksi todistajan nimenneen asianosaisen eduksi.
Seuraavia ei voida kuulla todistajina: verisukulaiset ja avioliiton kautta sukulaiset kolmannen asteen sukulaisuuteen asti; puolisot, entiset puolisot, kihlakumppanit tai avopuolisot; jommankumman asianosaisen kanssa vihamielisessä suhteessa tai etuun liittyvässä suhteessa olevat henkilöt; henkilöt, jotka ovat tuomioistuimen määräyksellä menettäneet oikeuden hallita omaisuuttaan (sub interdicţie judecătorească); ja väärästä valasta tuomitut henkilöt. Oikeudenkäynneissä, jotka koskevat lapsen ja vanhemman välistä suhdetta, avioeroa tai muita perheasioita, tuomioistuin voi kuulla verisukulaisia ja avioliiton kautta sukulaisia jälkeläisiä lukuun ottamatta.
Todistamisvelvollisuudesta on vapautettu seuraavat henkilöt:
papit, lääkärit, apteekkarit, lakimiehet, julkiset notaarit, haaste- ja ulosottomiehet, sovittelijat, kätilöt ja sairaanhoitajat ja kaikki muut henkilöt, joille laissa säädetään vaitiolovelvollisuus niiden asioiden osalta, jotka he ovat saaneet tietoonsa ammattia harjoittaessaan, myös ammatin harjoittamisen lopettamisen jälkeen
tuomarit, syyttäjät ja virkamiehet, myös tehtäviensä hoitamisen lopettamisen jälkeen, sellaisten luottamuksellisten olosuhteiden osalta, jotka he ovat saaneet tietoonsa virkakautensa aikana
henkilöt, joiden todistajanlausunnon perusteella heihin itseensä, sukulaiseensa, puolisoonsa tai entisen puolisoonsa voitaisiin kohdistaa rikosoikeudellisia seuraamuksia tai julkista halveksuntaa.
Tuomioistuin kutsuu todistajat ja määrää todistajien kuulemisjärjestyksen. Ennen kuulemisen aloittamista todistaja tunnistetaan ja häntä pyydetään vannomaan vala. Jokaista todistajaa on kuultava erikseen. Todistaja vastaa ensin tuomioistuimen puheenjohtajan esittämiin kysymyksiin, minkä jälkeen todistajan nimennyt asianosainen ja vastapuoli esittävät hänelle puheenjohtajan luvalla kysymyksiä. Todistajaa, joka ei voi saapua tuomioistuimeen, voidaan kuulla paikassa, jossa hän on.
Todistajanlausuntojen ääni- tai videotallenteita koskevia säännöksiä ei ole annettu laissa, mutta tällaiset tallenteet ovat hyväksyttäviä. Ne voidaan litteroida asianosaisen lain mukaisesti tekemästä pyynnöstä.
Jos asianosainen, joka on toimittanut asiakirjan, vaatii sen käyttämistä, vaikka kyseistä asiakirjaa on väitetty väärennetyksi eikä tällaista väitettä ole peruutettu, ja jos väärennöksen tekijä tai avunantaja on osoitettu, tuomioistuin voi keskeyttää oikeudenkäynnin ja välittömästi lähettää väitetysti väärän asiakirjan ja tarkoituksenmukaisesti laaditun kertomuksen vastaavalle syyttäjänvirastolle väärennöksen tutkintaa varten. Jos rikossyytettä ei voida nostaa tai rikosoikeudellista menettelyä ei voida jatkaa, riita-asioita käsittelevä tuomioistuin suorittaa itse väärennöstä koskevan tutkinnan.
Toisaalta tuomioistuin määrää sakon asiakirjan kirjoituksen tai allekirjoituksen tai ääni- tai videotallenteen aitouden vilpillisessä mielessä riitauttaneelle.
Tuomioistuin ottaa todistajien lausumien arvioinnissa huomioon todistajien vilpittömyyden ja olosuhteet, joissa heidän lausumiensa kohteen muodostavat tosiseikat ovat tulleet heidän tietoonsa. Jos tuomioistuin epäilee, että todistaja on antanut perättömän lausuman tai että todistaja on lahjottu, se laatii kertomuksen ja siirtää asian vastaavalle syyttäjäelimelle.
Jos jompikumpi asianosainen myöntää tosiseikan, jota vastapuoli käyttää kanteensa tai vastineensa perusteena, myöntäminen katsotaan näytöksi. Tuomioistuimessa tehty tunnustus on täysimääräinen näyttö sen tehnyttä henkilöä vastaan; tuomioistuimen on otettava huomioon tunnustus kokonaisuutena erottelematta sitä osiin, jolleivät nämä osat liity erillisiin tosiseikkoihin, joilla ei ole keskinäistä yhteyttä. Tuomioistuin arvioi tuomioistuimen ulkopuolella tehdyt tunnustukset. Niihin sovelletaan muun todistelun kelpuuttamiselle ja vastaanottamiselle yleislainsäädännössä asetettuja vaatimuksia.
Tuomioistuin voi hyväksyä, että kumpikin asianosainen kutsutaan kuultavaksi omista toimistaan, jos sillä on merkitystä asian ratkaisemisen kannalta.
Päivitetty viimeksi: 27/11/2018

matches: Tuomioistuin tuomioistuin tuomioistuin tuomioistuin tuomioistuin Tuomioistuin tuomioistuin tuomioistuin Tuomioistuin tuomioistuin tuomioistuin Tuomioistuin tuomioistuin Tuomioistuin tuomioistuin tuomioistuin tuomioistuin tuomioistuin Tuomioistuin tuomioistuin tuomioistuin tuomioistuin Tuomioistuin tuomioistuin Tuomioistuin Tuomioistuin


text:
Virolainen: 854. KKO 2014:44. Valtio tuomittiin korvausvelvolliseksi työpaikkakiusaamisesta
3. Helsingin käräjäoikeus, jossa K vaati epäasianmukaisen kohtelun johdosta valtiolta korvausta ansionmenetyksestään ynnä muusta, velvoitti 15.10.2010 antamallaan tuomiolla valtion suorittamaan K:lle yhteensä 118 000 euron korvaukset ansionmenetyksistä, lääke- ja sairauskuluista sekä henkisistä kärsimyksistä.
4. Helsingin hovioikeus, jonne valtio valitti käräjäoikeuden tuomiosta, kumosi 31.5.2012 käräjäoikeuden tuomion ja hylkäsi K:n kanteen kokonaisuudessaan.
5. Korkein oikeus myönsi K:lle valitusluvan ja toimitti asiassa suullisen käsittelyn viime vuonna. Jutussa oli kysymys siitä, oliko K:tä kohdeltu työturvallisuuslain 28 §:ssä tarkoitetulla tavalla epäasiallisesti ja, mikäli näin oli menetelty, oliko työnantaja laiminlyönyt mainitussa lainkohdassa tarkoitetun toimimisvelvollisuutensa ja, jos näin oli tapahtunut, oliko sanotusta laiminlyönnistä aiheutunut K:lle vahinkoa, joka työnantajan oli korvattava, ja mikä oli sanotun vahingon määrä.
6. K:n mukaan hänen lähiesimiehensä V:n toiminta oli ollut epäasiallista jo sillä perusteella, että K itse oli kokenut sen subjektiivisesti häiritseväksi. KKO:n mukaan toiminnan asianmukaisuus on kuitenkin arvioitava objektiivisin perustein. Tuomion perustelujen mukaan lähiesimies oli muuttanut K:n työn sisältöjä ja vastuita, mikä aiheutti K:lle epätietoisuutta hänelle kuuluvista tehtävistä. Tätä epätietoisuutta lisäsi se, että esimies V oli kieltäytynyt K:n kanssa kahdenkeskisestä yhteydenpidosta. KKO:n enemmistön mukaan esimiehen mainitusta toiminnasta aiheutui työturvallisuuslain mukaista haittaa K:n terveydelle.
10. Lakitekstissä ei käytetä yleiskielessä käytettävää sanaa "kiusaaminen", vaan työturvallisuuslain 28 §:ssä puhutaan työntekijälle aiheutuvasta terveydellisestä haitasta ja vaaraa aiheuttavasta häirinnästä tai muusta epäasianmukaisesta kohtelusta.
Lähettänyt Jyrki Virolainen klo 6/26/2014
Tunnisteet: epäasiallinen kohtelu (työntekijän), KKO 2014:44, työpaikkakiusaaminen, työturvallisuus, vahingonkorvaus
Epäselvä tapaus, todellakin!
KKO:n vähemmistöön jääneiden jäsenten perustelut tuntuvat enemmistön perusteluja vakuuttavammilta.
Mikä on JV:n kanta ratkaisuun (onhan selvää, että asia ei ollut selvä)?
Kairosta professori antoi pätevän tuntuisia haastatteluja.
Olisiko Korhosen nimen lisäksi pitänyt tasapuolisuuden vuoksi julkaista myös V:n nimi.
Paha mennä ainoastaan ratkaisuselosteen lukemisen perusteella sanomaan, kumpi vaihtoehto eli KKO:n enemmistön vai vähemmistön kanta on "oikea". Pitäisi tuntea tapaus tarkemmin, asian suullisen käsittelyn seuraaminen olisi ollut paikallaan. Molemmat lopputulokset ovat perusteltavissa ja niitä on perusteltu KKO:ssa hyvin. Asiassa ei ole ollut olemassa vain yhtä ainoaa ehdottomasti oikeaa ratkaisua.
OK 30 luvun 3 §:n mukaan "valituslupa voidaan myöntää ainoastaan, jos lain soveltamisen kannalta muissa samanlaisissa tapauksissa... on tärketä saattaa asia korkeimman oikeuden ratkaistavaksi...". - Onkohan tällä tuomiolla paljoakaan ennakkopäätösarvoa? Juttuhan näkyy olleen varsin sekava ja riidanalaisen "kiusaamisen", häirinnän tai epäasiallisen kohtelun koostuneen monenlaisista eri toimista tai laiminlyönneistä. KKO:n perustelujen valossa tai varjossa jää epäselväksi, oliko esimiehen toiminta ollut todellakin sellaista "kiusaamista", josta media on jo ehtinyt mellastaa. KKO:n tuomion kärki näyttää kohdistuvan mahdollisen kiusaamisen tms. selvittelytapaan (kohta 46): "Ei voida pitää riittävänä, että asiaa tällaisessa tapauksessa selvitellään pelkästään ottamalla yhteyttä asianomaiseen esimieheen ja tekemällä johtopäätökset hänen kuulemisensa perusteella. On selvää, että asiaa on pyrittävä selvittämään monipuolisesti myös muulla tavoin"). - Tämäkö jää ainoaksi uutuusohjeeksi, joita tulee noudattaa "muissa samanlaisissa tapauksissa": siis että asiaa on pyrittävä selvittämään monipuolisesti! Monien merkittävämpien ja selkeämpien oikeuskysymysten osalta KKO on (siis perustelematta kuten JV muistuttaisi) evännyt valitusluvan, mutta tällaisesta, paljolti valtionhallinon byrokratian koukeroihin liittyvästä myrskystä vesilasissa on innostuttu antamaan arvovaltainen oikeusohje. - Ja lopputuloshan oli yhtä täpärä kuin Argentiina-Nigeria -ottelussa.
Muuten: jutusta ilmenee se surullinen tosiasia, että valtionhallinnossakaan ei ole voitu välttyä yksityissektorilla jo kauan riehuneelta anglismi-taudilta: eikö suomen kielellä muka todellakaan pystytä ilmaisemaan, mitä "controller" -termi tarkoittaa? Ehkä joku kotimaisten kielten tutkimuslaitoksen Researching & Developing Manager voi selvittää asiaa?
Työpaikkakiusaamiseen perustuvia tapauksia, sekä rikos- että riita-asioita, on pantu viime vuosina aika paljon vireille. Tähän nähden on paikallaan, että KKO otti Outi Korhosen ja VM:n välisen asian tutkittavakseen.
Ratkaisun perusteluja lukemalla alemmat oikeudet, asianosaiset, advokaatit ym. tahot. voivat nähdä, mihin kaikkiin seikkoihin ja kysymyksiin heidän kannattaa muissa tapauksissa kiinnittää erityistä huomiota.
KKO:n ratkaisulla on oikeuskäytäntöä ohjaava vaikutus.
Olen seurannut asian käsittelyä tiiviisti vuodesta 2010 lähtien. Olin paikalla KKO:ssa kaksipäiväisen suullisen käsittelyn ajan, siispä luulen tuntevani tämän tapauksen taustat oikein hyvin.
Pääministerimme innoittamana, kolme pointtia:
1. Miksi tätä työpaikkakiusaamistapausta ei alun alkaen käsitelty rikosasiana? Työsuojeluviranomainen antoi VM:lle toimintaohjeen, jota ei kuitenkaan noudatettu. Miksei työsuojelupiiri määrännyt uhkasakkoa tai ilmoittanut asiaa poliisille?
Yhtymäkohdat AKT-härdelliin ilmiselvät:
http://blogit.mtv.fi/elinkautinen/2014/01/28/raty-selvisi-vakavasta-rikoksesta-lievalla-rangaistuksella/
2. Ovatko VM:n virkamiehet käyttäneet virka-asemaansa väärin palkatessaan asianajotoimiston sieltä kalleimmasta päästä? Onko Suomessa sallittua kiusata verovaroin? Laittoiko Rätykin Lampelan laskun AKT:n piikkiin?
3. Miksi työpaikkakiusaajia suojellaan olemalla mainitsematta nimiään, kun uhrin nimi kuitenkin tuomiossa julkaistaan?
PS. Erikoistutkija Nyyssöselle tiedoksi, että Korhonen palkattiin virkaan nimenomaan tuomaan uusia tuulahduksia anglo-amerikkalaisesta ympäristöstä, siitä controller-nimike. Tästä voi kysäistä vaikkapa todistajana olleelta Tuomas Pöystiltä / VTV.
Seuraavan suomalaisen ihmisoikeustuomarin viran hakuaika lienee juuri mennyt umpeen. Onko hakijoista tietoa?
Ottamatta muuten asiaan kantaa tosettakoon että controller-nimike oli käytössä jo viran ensimmäisellä haltijalla, OTT Tuomas Pöystilä.
"Seuraavan suomalaisen ihmisoikeustuomarin viran hakuaika lienee juuri mennyt umpeen. Onko hakijoista tietoa?"
Kappas vaan, ei tullu taaskaan haettua virkaa!
Työssä kiusaaminen on rikos, ja näyttää Helsingin hovioikeuskin antaneen tuosta aiheesta kortin, jonka anti on lähinnä demonstratiivinen kuvaus erään asian perustelutavasta. Hovioikeuden vaikutin tuossa asiassa tuntuu olleen perusteluesimerkin esille tuominen, niin, että asiat osattaisiin asianomistajatahoilla ja syyteharkinnassa mieltää oikein. HelHO:2012:8
Minun mielestäni Korkein oikeus on perustellut pääasian ihan hyvin. Sen sijaan kärsimyskorvauksen kohdalla Korkeimmalle oikeudelle on tapahtunut selvä virhe kun se toteaa, että korvauksen tuomitseminen voi tässä tapauksessa perustua ainoastaan viimeksi mainitun vahingonkorvauslain 5:1 §:n 1 momentin 4 kohtaan.
Momentin 1 kohtaan kuuluu yksityiselämän loukkaaminen rangaistavaksi säädetyllä teolla. Myös mielenterveyden häiriön (mm. masennus) on ollut pahoinpitelynä (tahallinen) ja vammantuottamuksena rangaistavaa jo 1.9.1995 voimaan tulleesta rikoslain uudistuksesta lähtien.
Euroopan ihmisoikeustuomioistuin (EIT) totesi Morley-tapausta koskevassa päätöksessään 05.10.2004, että ”mielenterveyttä tuli pitää yksityiselämän olennaisena osana. EIS 8 artikla suojasi henkilön identiteettiä ja persoonallista kehitystä sekä suhteiden perustamista ja kehittämistä muiden ihmisten ja ulkopuolisen maailman kanssa. Mielenterveyden säilyttäminen oli välttämätön edellytys, jotta yksityiselämän suojasta voitiin nauttia tehokkaasti”.
"EIT totesi, että vaikka kohtelu ei ollut niin kovaa kuin EIS 3 artiklassa edellytettiin, se saattoi silti rikkoa EIS 8 artiklan takaamaa yksityiselämän suojaa riippuen fyysiseen ja henkiseen koskemattomuuteen kohdistuvista vaikutuksista. Mielenterveys kuului henkiseen koskemattomuuteen liittyen olennaisena osana yksityiselämään", Paramsothy-tapaus (10.11.2005).
Ko. tapaus ei ole ollut rikosjuttu,vaan siviiliasia. Kärsimyskorvauksen tueksi ei ole vedottu pahoinpitelyyn eikä mielenterveyden menettämiseen.
Tapausta seuranneena ja valtionhallintoa hyvin tuntevana voi todeta, että tapauksen yksityiskohdat ovat ällistyttävän tutut. Draaman osalliset ja tapahtumat ovat kuin toisintoa muista tietämistäni samanlaisista yhteyksistä. Väitän, että valtionhallinnossa tällainen osaavan naisen nöyryyttämisen toimintamalli on yleistä. Tarkoitan, että valtiolla saa nöyryyttää luvalla direktiovallan nojalla. Vai saako? Kun viitsii tutustua asiakirjoihin, voi huomata, että OTT Outi Korhosen mm. osaamista on kyseenalaistettu draaman osallisten toimesta. Kannattaa tutustua yksityiskohtiin. Katsokaa Korhosen meriitit ja arvioikaan niitä työnantajan väitteiden ja tuomion perustelujen näkökulmasta. Missä on keisarin vaatteet? Eikö tämä Korhonen todellakaan ole yhtä pätevä lainsäädäntöasiantuntijaksi kuin edeltäjä. Ja siis kuka on edeltäjä ja millä meriiteillä, katsokaa? Ketkä ovatkaan tämän draaman ohjaajia, apuohjaajia ja muita sankarin roolin tekijöitä? Ne voi saada selville myös asiakirjoja tutkimalla. Kannattaa tutkiakin, koska kyseessä on eräänlainen ennakkolinjanveto. Sen uskon, että kiusaaminen - mitä sanaa tässä nyt käytettäisikään - on ollut todellista ja kovaa, konkreettisimmillaan valtion rahojen äärimmäistä haaskaamista. Ja kohteena on ollut nainen, niin oli myös draaman apuohjaajankin. Eikö korkein oikeus tunnusta naiselle kuuluvaa ihmisarvon oikeutta? Eikö korkein oikeus nähnyt ohi puiden ja keisarin vaatteiden riittävästi ... ?
Kaikenlaistahan sitä voidaan aina "väittää", kuten anonyymi edellä on gehnyt.
Anonyymi näyttää unohtaneen kokonaan, että tuomioistuimen ja siis myös KKO:n tulee noudattaa lakia ja oikeusjärjestystä, tuomioistuin ei voi toimia jonkinlaisen tunnekuohon vallassa, jollaisessa tilassa anonyymi näyttää olevan.
Myös KKO:n vähemmistön näytön arvionti ja oikeuskysymyksen kannanotto ovat hyvin perusteltuja.
sana "kiusaaminen" saisi todella väistyä aikuisten ihmisten välisiiä asioita käsiteltäessä paljon muualtakin kuin lainsäädännöstä.
Anglismista huolestuneelle taas arvioisin, että ammattinimike "hallitsija" antaisi väärän mielikuvan (puhtaassa suomen kielessähän emme tietenkään puhuisi myöskään kontrolloijasta tms,)
Entisenä tuomarina olen - oltuani jonkin aikaa Teneriffalla ja seurattuani sikäläistä oikeuselämää - mm. just nyt kun tutkintotuomari Jose Castro on päätynyt siihen, että prinsessa Christinan veropetos ja rahanpetossyytteet etenevät. No, sitten - sikäli ymmärrän sikäläistä systeemiä - korruptionvastaisen syyttäjänviraston Pedro Horach on syyttänyt tutkintomaria 63 sivun mittaisessa kirjoituksessa
Kaikesta mahdollisesta virheestä, mihin tuomari voi vain syyllistyä.
Kyllä nämä Virolaisen moitteet tuomareita kohtaan ovat kesyjä vrt, em.
Mutta kyllähän siellä Espanjassakin on herännyt keskustelua, että onko tämä ok. Siis syyttäjä syyttää julkisesti tuomaria ennakkoasenteita, yms. Yms.
Eräällä anonyymillä näyttää olevan ensi käden tietoa Korhos-jutusta, joten faktoja pöytään: minkäs tyyppinen koalitio tässä Korhosta vastaan toimi? Eli kuka, mitä, missä, milloin, miksi, millä tavalla ja kenen kanssa?
Vm. "uteliaalle" anonyymille voisi todeta, että luepa ensin tämä KKO:n ennakkopäätös KKO 2014:44, sieltähän se kaivattu koaliitio selviää.
Olisiko tuomio mahdollisesti ollut erilainen, jos asiaa olisi käsitelty tuottamuksellisena virkavelvollisuuden rikkomisena?

matches: KKO KKO KKO KKO tuomioistuin KKO


text:
Naan Avan Illai Macha Kaani Song Karrako Movie Mp3 Songs Mp3 [7.21 MB] | Play the Funky Music Mp3
List of Naan Avan Illai Macha Kaani Song Karrako Movie Mp3 Songs
Reviewed by Alisa on Thursday February 22 2018 ★ 87 out of 97 based on 32 user ratings
Free Naan Avan Illai Macha Kaani Song Karrako Movie Mp3 Songs Download Mp3 ● Free Mp3 Naan Avan Illai Macha Kaani Song Karrako Movie Mp3 Songs ● Mp3 Downloader Naan Avan Illai Macha Kaani Song Karrako Movie Mp3 Songs Free Download ● Mp3 Download Naan Avan Illai Macha Kaani Song Karrako Movie Mp3 Songs Mobile ● Download Free Naan Avan Illai Macha Kaani Song Karrako Movie Mp3 Songs Music Online ● Mp3 Naan Avan Illai Macha Kaani Song Karrako Movie Mp3 Songs Songs Free Download ● Mp3 Download Naan Avan Illai Macha Kaani Song Karrako Movie Mp3 Songs Youtube.
Macha Kanni-1080P Naan avan illai film songs..
Macha Kanni Video Song - Naan Avanillai | Jeevan | Sneha | Namitha | Vijay Antony
Naan Avanillai 2 Songs
Naan Avan Illai Songs | Naan Avan Illai Video Songs HD | Naan Avan Illai Tamil Movie | Jeevan | Sneha | Namitha | Naan Avan Illai Full Movie HD 1080P
Macha Kanni Video Song - Naan Avanillai | Jeevan | Sneha | Namitha | MassAudiosandVideos
Aen Enakku Video Song - Naan Avanillai | Jeevan | Sneha | Namitha | MassAudiosandVideos
Naan Avanillai HD Video Songs
Thanjavooru Mannu EduthuPorkkaalam
Bhaaha Unnara | HD Video Song | Naan Avan Illai 2
Naan Avan Illai | Tamil Movie | Scenes | Clips | Comedy | Songs | Nee Kavidhai Song
• Macha Kanni.mkv-1080P Naan avan illai film songs..
• Maskara Pottu | Salim | Vijay Antony, Supriya joshi | மஸ்காரா - சலீம் | Tamil Movie | HD Video song
• Manmadha Raasa HD Thiruda Thirudi 1080p HD Video Song
• Dindu Kallu Remix - Graze, Chinna Ponnu & Anthony feat. Blaaze - Dindugal Sarathi
• Yennai Theriyuma - Thanni Karuthirichi Video | Manchu Manoj, Sneha| Achu
• Kannitheevu Ponna
#NaanAvanIllaiMachaKaaniSongKarrakoMovieMp3Songs #NaanAvanIllaiMachaKaaniSongKarrakoMovieMp3SongsMp3 #NaanAvanIllaiMachaKaaniSongKarrakoMovieMp3SongsRingtone #NaanAvanIllaiMachaKaaniSongKarrakoMovieMp3SongsVideo #NaanAvanIllaiMachaKaaniSongKarrakoMovieMp3SongsMp4 #NaanAvanIllaiMachaKaaniSongKarrakoMovieMp3SongsLyrics #NaanAvanIllaiMachaKaaniSongKarrakoMovieMp3SongsChord #Mp3 #FreeMp3 #FreeMp3Download

matches: HD HD HD HD HD HD HD


MmVM 1/2013 vp HE 130/2012 vp | Arkisto | Valiokuntamietinnöt | STUKlex
Eläinten tuontiin liittyvän eläintautien leviämisvaaran estäminen
8 §. Pakollinen terveysvalvonta.
23 §. Taudin leviämisen estämiseksi tehtävä päätös.
34 §. Toimenpiteet rajoitusvyöhykkeellä.
44 §. Toimenpiteet pitopaikoissa sekä eläinnäyttelyt ja eläinkilpailut.
46 §. Eläinten keinolliseen lisäämiseen liittyvien toimintojen luvanvaraisuus.
88 §. Työvelvolliset laajan eläintautiepidemian sattuessa.
107 §. Korvauksen hakeminen ja ennakkokorvaus.
115 §. Rangaistussäännökset.
MmVM 1/2013 vp HE 130/2012 vp
MmVM 1/2013 vp - HE 130/2012 vp Hallituksen esitys eduskunnalle eläintautilaiksi sekä eräiksi siihen liittyviksi laeiksi
Eduskunta on 16 päivänä lokakuuta 2012 lähettänyt maa- ja metsätalousvaliokuntaan valmistelevasti käsiteltäväksi hallituksen esityksen eduskunnalle eläintautilaiksi sekä eräiksi siihen liittyviksi laeiksi ( HE 130/2012 vp).
Eduskunnan päätöksen mukaisesti perustuslakivaliokunta on antanut asiasta lausunnon (PeVL 1/2013 vp), joka on otettu tämän mietinnön liitteeksi.
neuvotteleva virkamies Kajsa Hakulin , vanhenpi hallitussihteeri Johanna Wallius , maa- ja metsätalousministeriö
professori Timo Soveri , Helsingin yliopisto
johtaja Taina Aaltonen , Elintarviketurvallisuusvirasto
vanhempi tutkija Kirsi Partanen , MTT, Kotieläintuotannon tutkimus
tutkimusjohtaja Riitta Rahkonen , Riista- ja kalatalouden tutkimuslaitos RKTL
erikoistutkija Katri Jalava , Terveyden ja hyvinvoinnin laitos (THL)
tulliylitarkastaja Heli Lampela , Tulli
jalostusjohtaja Pirkko Taurén , FABA
eläinlääkäri Leena Suojala , Maa- ja metsätaloustuottajain Keskusliitto MTK ry
toiminnanjohtaja Markku Mähönen , Suomen Kennelliitto ry
toiminnanjohtaja Pirjo Kortesniemi , Eläintautien torjuntayhdistys ETT ry
Esityksessä ehdotetaan säädettäväksi uusi eläintautilaki, joka korvaisi voimassa olevan eläintautilain sekä helposti leviävien eläintautien vastustamisesta annetun lain. Lailla säädettäisiin eläintautien ennalta ehkäisystä, eläinten terveydentilan ja eläintautien esiintymisen seurannasta sekä eläintautien hävittämiseksi ja leviämisen estämiseksi tarvittavista toimenpiteistä. Ehdotetun lain soveltamisalaan kuuluisivat lähtökohtaisesti kaikki eläimet ja kaikki sellaiset eläintaudit, jotka voivat tarttua eläimestä toiseen eläimeen tai ihmiseen. Lakia ei kuitenkaan sovellettaisi eläinten tai niistä saatavien tuotteiden tuontiin Euroopan unionin ulkopuolelta.
Laissa säädettävät velvollisuudet koskisivat paitsi eläintenpitäjiä myös eräitä muita toimijoita, kuten eläimistä saatuja elintarvikkeita jalostavia yrityksiä sekä eläinkuljettajia ja -välittäjiä. Eläintautiepäilyjä koskeva ilmoitusvelvollisuus olisi ehdotuksen mukaan laaja ja koskisi kaikkia sellaisia henkilöitä, jotka osallistuisivat eläinten hoitoon, käsittelyyn, pyyntiin, tarkkailuun tai muuhun vastaavaan toimintaan.
Eläintaudit jaettaisiin ehdotuksen mukaan vastustettaviin, ilmoitettaviin ja muihin eläintauteihin. Vastustettavat eläintaudit jaettaisiin, kuten nykyisinkin, helposti leviäviin, vaarallisiin ja valvottaviin eläintauteihin niiden tarttuvuuden, leviävyyden ja taudin aiheuttamien haittojen perusteella. Ehdotettu laki ei merkitsisi merkittäviä sisällöllisiä muutoksia voimassa olevaan eläintauteja koskevaan sääntelyyn. Voimassa olevan lainsäädännön perustuslainmukaisuuteen liittyvät ongelmat kuitenkin poistettaisiin muun muassa nostamalla yksilöiden oikeuksia ja velvollisuuksia koskevat perussäännökset asetustasolta lain tasolle. Eläintautien vastustamisen painopistettä myös siirrettäisiin entistä suuremmassa määrin eläintautien leviämisen estämisestä ja torjunnasta tautien ennaltaehkäisyyn säätämällä toimijoiden velvollisuudesta suojata pitopaikkoja eläintautien leviämiseltä. Toimijoille, jotka vievät eläimiä tai niistä saatuja tuotteita, kuten elintarvikkeita, Euroopan unionin ulkopuolisiin maihin, säädettäisiin rekisteröitymisvelvollisuus.
Ehdotus ei merkitsisi suuria muutoksia valvontaviranomaisten tehtäviin. Viranomaisten välistä tehtävien- ja toimivallanjakoa koskevaa sääntelyä kuitenkin selkeytettäisiin ja useamman viranomaisen päällekkäistä toimivaltaa karsittaisiin. Hallintopäätösten tekoon liittyvät toimivaltuudet keskitettäisiin pääosin aluehallintovirastolle ja Elintarviketurvallisuusvirastolle ja lakiin otettaisiin säännökset taudintorjunnan johtamisesta. Eläintautivalvontaan liittyviä tehtäviä voisivat hoitaa viranomaisten lisäksi valtuutetut tarkastajat. Laissa säädettäisiin lisäksi eläintautilailla täytäntöön pantavissa unionin säädöksissä tarkoitetun toimivallan jakautumisesta laissa tarkoitettujen valvontaviranomaisten kesken.
Voimassa olevan eläintautilain mukainen korvausjärjestelmä säilytettäisiin pääosin ennallaan. Lisäksi eläintautivalvonnassa tarvittavia pakkokeinoja koskeva sääntely uudistettaisiin.
Rikoslakia ehdotetaan muutettavaksi ottamalla lakiin eläintaudin leviämisvaaran aiheuttamista koskeva kriminalisointi. Maaseutuelinkeinojen valituslautakunnasta annettuun lakiin tehtäisiin muutos, joka johtuisi eläintautilain mukaisia päätöksiä koskevan muutoksenhaun ohjaamisesta ehdotetun eläintautilain mukaisesti hallinto-oikeuksiin. Lisäksi eläinlääkintähuoltolakia muutettaisiin kunnaneläinlääkäreiden suoritteista perittävien maksujen perimistapaa koskevan ehdotuksen vuoksi.
Valiokunta toteaa, että ehdotuksen pääasiallisena tavoitteena on yhdistää voimassa olevan eläintautilain ja helposti leviävien eläintautien vastustamisesta annetun lain säännökset yhdeksi kokonaisuudeksi, johon sisältyisi myös kotieläinjalostuslakiin pohjautuva eläinten keinollisen lisäämisen luvanvaraisuutta koskeva sääntely siltä osin kuin sääntelyn tarkoituksena on eläintautien vastustaminen. Samalla voimassa olevan lainsäädännön perustuslainmukaisuuteen liittyvät ongelmat poistettaisiin muun muassa nostamalla yksilöiden oikeuksia ja velvollisuuksia koskevat perussäännökset asetustasolta lain tasolle. Ehdotuksen tavoitteena on myös selkeyttää ja täsmentää lainsäädännön täytäntöönpanoon ja valvontaan osallistuvien viranomaisten välistä tehtävien- ja toimivallanjakoa.
Edellä todetut lain tavoitteet olisivat pääosin samat kuin voimassa olevan eläintautilain tavoitteet eli eläintautien esiintymisen ehkäiseminen ja vähentäminen sekä eläinten ja ihmisten terveyden, elintarvikkeiden turvallisuuden ja kotieläintuotannon toimintaedellytysten turvaaminen. Laki koskisi eläintautien ennalta ehkäisyä, eläinten terveydentilan ja eläintautien esiintymisen seurantaa sekä eläintautien hävittämiseksi ja leviämisen estämiseksi tarvittavia toimenpiteitä. Lain piiriin kuuluisivat sekä ihmisen hallinnassa olevissa eläimissä että luonnonvaraisissa eläimissä esiintyvät tarttuvat eläintaudit. Eläintautiepäilyjä koskeva ilmoitusvelvollisuus olisi paitsi eläimistä ja pitopaikoista vastuussa olevilla toimijolla myös muilla henkilöillä, jotka osallistuvat eläinten hoitoon, käsittelyyn, pyyntiin, tarkkailuun tai muuhun vastaavaan toimintaan.
Valiokunta kiinnittää huomiota siihen, että ehdotetun eläintautilain painopiste siirtyisi enenevässä määrin eläintautien leviämisen estämisestä ja torjunnasta tautien ennaltaehkäisyyn. Eläintautien ennaltaehkäisyä korostettaisiin säätämällä pitopaikoista vastuussa oleville toimijoille velvollisuus noudattaa eläintenpitoon liittyviä menettelytapoja, jotka ovat tarpeen pitopaikan suojaamiseksi eläintaudeilta. Eräille toimijoille, kuten teurastamoille, säädettäisiin velvollisuus laatia pitopaikkaa koskeva valmiussuunnitelma.
Valiokunta toteaa, että ehdotettu laki koskisi voimassa olevan eläintautilain tavoin vain tarttuvia eläintauteja. Lain soveltamisalan ulkopuolelle rajattaisiin eläinten ja niistä saatujen tuotteiden maahantuonti Euroopan unionin ulkopuolelta. Myös ehdotettu eläintautien luokitus pohjautuisi voimassa olevaan lainsäädäntöön. Laki koskisi nykyiseen tapaan paitsi ihmisen hallinnassa olevissa eläimissä myös luonnonvaraisissa eläimissä esiintyvien eläintautien vastustamista.
Ehdotetussa laissa säädettäisiin eläinten pakollisesta ja vapaaehtoisesta terveysvalvonnasta. Sääntely vastaisi pitkälti voimassa olevan eläintautilain terveysvalvontaohjelmia koskevaa sääntelyä. Uusia olisivat säännökset Elintarviketurvallisuusviraston velvollisuudesta laatia suunnitelma eläinten yleisen terveydentilan ja eläintautien esiintymisen seurannasta sekä eräiden toimijoiden edellä todetusta velvollisuudesta laatia pitopaikkaa koskeva valmiussuunnitelma. Ehdotetun lain perusteella voitaisiin ryhtyä tiettyihin toimenpiteisiin ihmisten terveyden suojelemiseksi myös silloin, kun kyseessä olevaa tautia ei ole luokiteltu laissa vastustettavaksi eläintaudiksi. Toimenpiteet voisivat koskea lähinnä elinkeinonharjoittajan ja kuluttajan välillä tapahtuvaa eläinten kauppaa sekä eläimiin liittyvää harrastustoimintaa.
Valiokunta kiinnittää huomiota siihen, että ehdotettu unionin ulkopuolelle suuntautuvaan vientiin liittyvä rekisteröitymisvelvollisuus olisi voimassa olevaan lainsäädäntöön nähden uusi. Esityksen perusteluissa on katsottu tällä olevan keskeinen merkitys kolmansien maiden luottamuksen säilymiselle Suomesta vietävien elintarvikkeiden ja muiden tuotteiden turvallisuuteen ja eläinten terveyteen sekä sitä kautta viennin jatkumiseen.
Voimassa olevan eläintautilain ja helposti leviävien eläintautien vastustamisesta annetun lain viranomaisjärjestelmä ehdotetaan säilytettäväksi pääpiirteittäin ennallaan. Valiokunta pitää kuitenkin tärkeänä, että ehdotetulla lailla selkeytetään viranomaisten välistä tehtävienjakoa. Siten kunnaneläinlääkärin ja aluehallintoviraston päällekkäinen toimivalta eläintautien torjunnassa ja niiden leviämisen estämisessä pitkälti poistuu ja hallintopäätösten tekoon liittyvät toimivaltuudet keskitetään aluehallintovirastolle ja Elintarviketurvallisuusvirastolle.
Valiokunta korostaa sitä, että vaikka Suomen eläintautitilanne on pysynyt jo pitkään hyvänä ja varsinaisen eläintautikriisin uhka on pieni, tulee laajamittaiseen epidemiaan kuitenkin varautua, koska sen taloudelliset ja sosiaaliset seuraukset voivat olla huomattavia. Tämän vuoksi on tärkeää, että ehdotetussa laissa selkeytetään valvontaviranomaisten vastuita taudinpurkausten torjunnassa ja torjunnan johtamisessa. Siltä varalta, että lisätyövoiman hankkiminen eläintautiepidemioissa ei vapaaehtoisin järjestelyin ole riittävää, laissa ehdotetaan voimassa olevien säännösten tapaan säädettäväksi eläinlääkärinammatin harjoittajia koskevasta työvelvollisuudesta.
Valiokunta kiinnittää huomiota siihen, että esityksessä ehdotetaan uudistettavaksi eläintautilainsäädännön noudattamisen valvontaan liittyviä pakkokeinoja koskeva sääntely. Lisäksi rikoslakia (39/1889) ehdotetaan muutettavaksi ottamalla lakiin eläintaudin leviämisvaaran aiheuttamista koskevat säännökset. Eläintautilaissa viitattaisiin mainittuun lakiin sekä säädettäisiin sellaisista merkitykseltään vähäisemmistä teoista, joista voi seurata enintään sakkorangaistus.
Valiokunta kiinnittää myös erityistä huomiota siihen, että esityksen perustelujen mukaan ehdotettu eläintautilaki ei lisää luvanvaraisuutta tai hyväksymismenettelyjä, vaikka näiltä osin asetustasoiset säännökset nostetaan lain tasolle. Maedi-visna- ja scrapievalvonta muuttuisi esityksen perustelujen sekä lausuntokierroksella olleen asetusluonnoksen mukaan vapaaehtoiseksi.
Valiokunta toteaa, että ehdotuksella ei puututtaisi siihen eläinlääkintähuoltolain lähtökohtaan, jonka mukaan valtio vastaa eläintautivalvonnasta ja kunnat huolehtivat kunnaneläinlääkäreille säädettyjen valvontatehtävien hoidon edellytysten järjestämisestä alueellisen suunnitelman ja valtakunnallisen ohjelman mukaisesti. Ehdotuksella kunnaneläinlääkäreiden tehtäviä koskevaa sääntelyä kuitenkin selkeytettäisiin ja aluehallintoviraston ja kunnaneläinlääkärin toimivallan päällekkäisyyttä karsittaisiin. Valiokunnalle toimitetussa selvityksessä on todettu, että osana hallituksen kuntauudistusta selvitetään kuntien tehtäviä. Raportissa (VM 2/2013) on todettu, että ympäristöterveydenhuollossa on tarve tehdä koordinoitu selvitys tehtävistä ja niiden siirrosta valtiolle tai uusien kuntien tehtäväksi. Raportin ehdotusten jatkotarkastelua varten on valtiovarainministeriö asettanut Kuntien tehtävien arviointi -työryhmälle alatyöryhmän, joka tammikuuhun 2014 mennessä selvittää ministeriökohtaisesti kuntien velvoitteiden vähentämistä.
Esityksen perustelujen jaksossa 3.1. on kuvattu yksityiskohtaisesti ehdotuksista viranomaisten tehtäviin ja työmäärään aiheutuvia muutoksia. Esityksen mukaan kunnaneläinlääkäreiden tehtävämäärän ei oleteta lisääntyvän. Kunnaneläinlääkäreiden suorittamien tarkastus- ja näytteenottokäyntien arvioidaan lisääntyvän noin 150 käynnillä vuosittain, mitä kompensoi se, että kunnaneläinlääkäreiden nykyisin tekemät hallintopäätökset siirtyisivät lähtökohtaisesti aluehallintovirastojen vastuulle (noin 25 päätöstä vuosittain). Lisäksi maedi-visna- ja scrapievalvonta muuttuisi vapaaehtoiseksi, mikä vähentäisi kyseisen terveysvalvonnan piiriin kuuluvien pitopaikkojen määrän arviolta noin puoleen nykyisestä ja siten vähentäisi tarkastusten määrää vuosittain noin 135:llä. Kysymyksiä, jotka liittyvät valtion ja kuntien rooliin eläinsuojelu- ja eläintautivalvonnassa sekä tähän liittyvään kustannustenjakoon, on käsitelty melko hiljattain annetun eläinlääkintähuoltolain (765/2009) valmistelun yhteydessä. Valiokunnalle toimitetussa selvityksessä on todettu, että eläinlääkintähuoltolakiin sisältyvät ratkaisut ovat olleet eläintautilain valmistelun lähtökohtana.
Esityksen perustelujen mukaan säännösten, jotka koskevat pitopaikkojen suojaamista eläintaudeilta, voidaan arvioida hieman lisäävän eläintenpitäjien kustannuksia. Tautisuojausta koskevan ehdotuksen tavoitteena on kuitenkin alentaa eläintautien leviämisriskiä, mikä on toisaalta omiaan vähentämään taudeista toimijoille aiheutuvia eläintuotannon tappioita.
Valiokunta toteaa, että lakiehdotuksen taloudellisten vaikutusten arvioinnissa tulee ottaa huomioon se, että tuottajan kustannusten lisääminen aiheuttaa hänelle samalla elinkeinon kannattavuuden heikkenemistä. Sen vuoksi valiokunta pitää erittäin tärkeänä, että tautisuojausta koskevat uudet velvoitteet eivät aiheuta tiloille lisäkustannuksia. Toimitetun selvityksen mukaan velvoitteet liittyvät eläintenpidossa noudatettaviin menettelytapoihin, eikä esityksen perustelujen mukaan toimijoilta tule voida vaatia esim. merkittäviä rakenteellisia uudistuksia. Perusteluista käy myös ilmi että säännökset eivät eräissä tapauksissa aiheuttaisi lainkaan muutosta kustannuksiin, sillä valtakunnalliseen terveydenhuolto-ohjelmaan Nasevaan tai Sikavaan kuuluvan ja sen ehtoja noudattavan pitopaikan oletetaan lähtökohtaisesti täyttävän ehdotetut vaatimukset. Esityksen perusteluihin viitaten valiokunta pitää välttämättömänä, että myös alkutuotantopaikalta vaadittava kuvaus tautisuojaustoimenpiteistä voidaan hallinnollisen taakan vähentämiseksi yhdistää elintarvikelainsäädännön mukaiseen omavalvonnan kuvaukseen taikka valtakunnallisen eläinten terveydenhuolto-ohjelman puitteissa laadittavaan terveydenhuoltosuunnitelmaan.
Valiokunta katsoo lisäksi, että eläintautiepäilyn selvittämiseksi tehtävät tarkastukset ja tutkimukset sekä taudinpurkauksen hallintaan liittyvät tarkastukset ja muut toimet ovat pääosin luonteeltaan yleisiä eivätkä johdu toimijoiden omista toimenpiteistä, mistä syystä toimenpiteet on esityksen mukaisesti pidettävä maksuttomina lain voimaantulon jälkeenkin.
Valiokunta pitää tarpeellisena, että voimassa oleva eläintautilain mukainen korvausjärjestelmä säilytetään uudessa laissa ennallaan. Omistajalla tulee olla nykyiseen tapaan oikeus saada valtion varoista korvaus eläimestä, joka on viranomaisen määräyksestä lopetettu tai joka on lain nojalla määrätyn käsittelyn tai muun toimenpiteen seurauksena kuollut. Korvausjärjestelmä paitsi turvaa alkutuotannon harjoittajien oikeuksia ja taloudellista asemaa myös edistää lain tavoitteiden saavuttamista. Eläintautien leviämisen estämiseksi on välttämätöntä, etteivät toimijat taloudellisten menetysten pelossa laiminlyö tautiepäilyjä koskevaa ilmoitusvelvollisuuttaan, vaan ilmoittavat epäilyistä mahdollisimman varhain. Valiokunta kiinnittää lisäksi huomiota siihen, että nykyisen korvausjärjestelmän puitteissa maksettujen korvausten kokonaismäärä on pysynyt vuodesta toiseen varsin alhaisena.
Valiokunta toteaa, että tulonmenetyksiä ja uusien eläinten hankintakustannuksia voidaan korvata toimijalle ehdotetun eläintautilain 105 §:n nojalla. Suomi on ainoita EU-maita, joissa eläintaudeista johtuvia tuotannonmenetyksiä korvataan valtion varoista. Asiantuntijakuulemisen yhteydessä on toisaalta myös tuotu esiin rahaston perustaminen eläintautien vastustamiseen. Rahaston perustamiseen liittyvän aiemman selvittelyn perusteella on kuitenkin voitu todeta, että rahastomalli ei ole välttämättä kustannustehokas vaihtoehto, kun otetaan huomioon Suomessa maksettujen eläintautikorvausten määrän vähäisyys sekä rahaston perustamiseen ja ylläpitoon liittyvät hallinnolliset kustannukset. Valiokunnalle toimitetussa selvityksessä on tuotu esiin, että jatkossa Euroopan eläintautilainsäädäntö saattaa edellyttää Suomelta uudenlaisten kustannustenjakotapojen selvittelyä.
Vesiviljelyn valtiontukiin sovelletaan kalastusalan ryhmäpoikkeusasetusta ja komission julkistamia suuntaviivoja kalastus- ja valtiontukien tarkastelemista varten. Lisäksi valtiontukea voidaan myöntää ns. de minimis -asetuksen nojalla. Mainitut valtiontukia koskevat asetukset ovat voimassa 31.12.2013 saakka, ja ne samoin kuin suuntaviivat tultaneen uudistamaan uutta rahoituskehyskautta 2014—2020 varten. Valiokunta toteaa kalatautitapausten korvauskäytännön jatkamisen kannalta olevan olennaista, että komissio ottaa asian huomioon valtiontukien suuntaviivoja uudistettaessa. Sen vuoksi uudistuksessa on huolehdittava siitä, että korvausten maksamista voidaan jatkaa vähintään nykymuodossa.
Valiokunta kiinnittää erityistä huomiota vaaraan eläintautien leviämisestä maahamme lemmikkieläinten tuonnin yhteydessä. Valiokunnalle toimitetussa selvityksessä on todettu, että ehdotettu eläintautilaki koskisi eläinten ja niistä saatujen tuotteiden siirtoja muista EU:n jäsenvaltioista Suomeen (sisämarkkinatuonti). Elävien eläinten sisämarkkinatuontiin liittyvät eläinten terveyttä koskevat vaatimukset on useimpien eläinlajien, myös lemmikkieläinlajien, osalta harmonisoitu EU-lainsäädännössä. Kansallisesti ei näiltä osin voida säätää uusista eläinten terveyttä koskevista ehdoista tai valvontamenettelyistä. Ehdotettu eläintautilaki ei tästä syystä aiheuttaisi olennaisia muutoksia sisämarkkinatuontiin liittyviin velvollisuuksiin.
Lemmikkieläinten siirroista jäsenmaiden välillä säädetään lemmikkieläinten muihin kuin kaupallisiin kuljetuksiin sovellettavista eläinten terveyttä koskevista vaatimuksista ja neuvoston direktiivin 92/65/ETY muuttamisesta annetussa Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksessa (EY) N:o 998/2003 (lemmikkieläinasetus), joka on suoraan sovellettavaa lainsäädäntöä koko EU:n alueella. Lemmikkieläinasetus sisältää yksityiskohtaiset terveysehdot yleisimmille lemmikkieläimille (koira, kissa, fretti). Näillä eläimillä on oltava lemmikkieläinpassi, josta selviävät omistaja, eläimen tunnistusmerkinnät, rabiesrokotusta koskevien vaatimusten täyttyminen sekä eläimiä Suomeen siirrettäessä tiedot heisimatolääkityksen saamisesta. Lemmikkieläinasetus mahdollistaa EU-tasoisten terveysvaatimusten asettamisen myös eräiden muiden lemmikkieläinten, kuten matelijoiden ja jyrsijöiden, sisämarkkinakauppaan liittyen. Ennen yhtenäisten vaatimusten asettamista näiden lemmikkieläinten tuontiin sovelletaan kuitenkin kansallisia vaatimuksia. Valiokunta kiinnittää huomiota siihen, että lemmikkieläinasetusta ollaan parhaillaan uudistamassa. Valiokunta pitää välttämättömänä sitä, että uudistuksella selkeytetään tuontiin liittyviä terveysvaatimuksia ja lisätään jäsenvaltioiden toimivaltaa päättää tuontiehdoista.
Tuotantoeläinlajeihin (nauta, sika, lammas, vuohi, siipikarja, hevonen) kuuluvien eläinten sisämarkkinatuontiin sovelletaan määrättyihin direktiiveihin (mm. 64/432/ETY, 90/425/ETY, 91/68/ETY, 2009/156/EY ja 2009/158/EY) perustuvia vaatimuksia riippumatta siitä, tuodaanko eläimet tuotantoeläimiksi vai harraste- tai lemmikkieläimiksi (esim. minisiat, harrastekanat). Sisämarkkinatuonnin perusedellytyksenä on, että eläinten terveys varmistetaan ennen siirtoa ja maahan saapumisen jälkeen ja että siirrot pystytään jäljittämään.
Myös eräiden muiden eläinlajien kuin em. tuotantoeläinlajien sisämarkkinatuonnissa on sovellettava edellä kuvattuja vaatimuksia vastaavia ehtoja (esim. laamat ja alpakat, direktiivi 92/65/ETY). Valiokunta korostaa sitä, että mikäli EU:n lainsäädännössä ei ole harmonisoituja ehtoja jonkin eläinlajin sisämarkkinatuonnille, eläinten siirron ehdoksi saadaan asettaa tuontilupa. Suomeen tuonti edellyttää sekä voimassa olevien säännösten että ehdotetun eläintautilain mukaan Elintarviketurvallisuusviraston lupaa.
EU-lainsäädännön mukaan vastaanottavan jäsenvaltion viranomaiset eivät voi valvoa eläinten sisämarkkinatuontia säännönmukaisin tarkastuksin, mutta eläimiä voidaan tarkastaa kuljetuksen aikana tai määräpaikassa suoritettavin pistokokein sekä tilanteissa, joissa on perusteita epäillä vastustettavan eläintaudin esiintymistä. Valiokunta pitää erittäin tärkeänä, että uudessa lemmikkieläinasetuksessa säädetään viranomaisille myös aktiivinen velvoite valvoa lemmikkieläinten tunnistusmerkintöjä ja asiakirjoja suorittamalla maahantulon yhteydessä toistuvasti tarkastuksia. Valiokunnalle toimitetussa selvityksessä on todettu, että ehdotettuun eläintautilakiin sisältyy tarvittavat säännökset edellä kuvatun valvonnan mahdollistamiseksi. Laissa säädetään lisäksi valvontaviranomaisten mahdollisuudesta saada poliisilta ja tullilta virka-apua valvonnan suorittamiseksi.
Valiokunta toteaa, että maa- ja metsätalousministeriö on asettanut syyskuussa 2012 työryhmän ja ohjausryhmän valmistelemaan eläinsuojelulain kokonaisuudistusta. Uudistuksen yhteydessä on tarkoitus selvittää muun muassa sitä, onko koirien pakolliselle tunnistusmerkinnälle ja rekisteröinnille tarvetta ja millaisia yhteiskunnallisia ja taloudellisia vaikutuksia siitä aiheutuisi. Hallituksen esitys uudeksi eläinsuojelulaiksi on suunniteltu annettavaksi eduskunnalle vuonna 2014.
Valiokunta pitää tärkeänä, että vaikka ehdotettu eläintautilaki ei merkitsisi tiukennuksia toimijoita koskeviin sisämarkkinakaupan vaatimuksiin, laki kuitenkin selkeyttää ja parantaa viranomaisten mahdollisuuksia puuttua säännösten noudattamatta jättämiseen sekä muihin jäsenvaltioiden rajat ylittäviin siirtoihin liittyviin ongelmiin. Lain 110 §:ssä säädettäisiin viranomaisen toimivallasta määrätä lakia tai sen nojalla annettuja säännöksiä rikkova asetetussa määräajassa täyttämään velvollisuutensa. Määräystä voitaisiin tehostaa uhkasakolla. Lisäksi sisämarkkinakaupan toimijalta edellytettävä rekisteröinti voitaisiin peruuttaa, jos toiminnassa rikottaisiin säännöksiä eikä toimija korjaisi puutteita asetetussa määräajassa.
Sisämarkkinatuonnin kannalta keskeinen on lain 113 §, jonka nojalla aluehallintovirasto voi määrätä toisesta jäsenvaltiosta tuodun eläimen pidettäväksi karanteenissa tai eristettynä määräpaikassa tai muussa paikassa tuontitarkastuksessa havaittujen, tuontiin liittyvien puutteiden korjaamisen ajaksi. Tilanteessa, jossa puutteita ei korjata tai niitä ei olisi mahdollista korjata, eläin määrätään lopetettavaksi. Toimijan suostumuksella eläin voidaan kuitenkin vaihtoehtoisesti määrätä palautettavaksi lähtömaahan, jos kyseisen maan toimivaltainen viranomainen hyväksyy palautuksen, taikka karanteeniin, jos viranomainen arvioi, että tuontiin liittyvä taudin leviämisvaara on siten mahdollista poistaa. Sääntely vastaa pitkälti voimassa olevia asetustasoisia säännöksiä.
Ehdotettu eläintautilaki ei kata eläinlääkinnällisestä rajatarkastuksesta annetun lain (1192/1996) soveltamisalaan kuuluvaa eläinten ja tuotteiden maahantuontia Euroopan unionin alueen ulkopuolelta. Mainittuun tuontiin liittyvät lemmikkieläinten terveyttä koskevat ehdot vastaavat sisämarkkinatuontiin sovellettavia ehtoja. Sisämarkkinatuontiin nähden erona kuitenkin on, että EU:n ulkopuolelta saapuvat eläimet tarkastetaan eläinlääkinnällisessä rajatarkastuksessa. EU:n ulkopuolelta Suomeen tuodaan harraste- ja lemmikkieläimistä lähinnä koiria, kissoja ja hevosia.
Valiokunta toteaa, että ehdotettu 3 momentti sisältää valtuuden antaa maa- ja metsätalousministeriön asetuksella tarkempia säännöksiä mm. pakolliseen terveysvalvontaan (salmonellavalvonta) liittyvien näytteiden määrästä, näytteenoton tiheydestä sekä tavasta, jolla näytteet otetaan ja lähetetään tutkittaviksi. Voimassa oleviin maa- ja metsätalousministeriön asetuksiin sisältyy kuitenkin myös säännöksiä näytteiden tutkimisesta laboratoriossa, ja valiokunnan saaman selvityksen mukaan tällaiset säännökset ovat tarpeen myös jatkossa ottaen erityisesti huomioon, että terveysvalvontaan perustuvat salmonellatutkimukset suoritetaan pääosin muiden kuin viranomaisten ylläpitämissä laboratorioissa. Valiokunta ehdottaa asiaa koskevan lisäyksen tekemistä momenttiin.
Valiokunta toteaa pykälän 1 momentin lähtökohtana olevan, että toimenpiteisiin taudin leviämisen estämiseksi voidaan ryhtyä vain, jos se on välttämätöntä taudin leviämisen estämiseksi. Sen vuoksi valiokunta ehdottaa pykälän 3 momenttia täsmennettäväksi siten, että poikkeuksia 1 momentin mukaisista päätöksistä voitaisiin taudin leviämisriskin hallintaa koskevien kriteerien täyttyessä myöntää vain, jos poikkeamiseen on perusteltu tarve.
Saamansa selvityksen perusteella valiokunta ehdottaa 1 momentin 9 kohtaan sisältyviä henkilöön kohdistuvia toimenpiteitä täsmennettäväksi siten, että Elintarviketurvallisuusvirasto voisi määrätä aluehallintoviraston toteuttamaan toimenpiteitä vaatteiden ja jalkineiden puhdistamiseksi ja desinfoimiseksi.
Perustuslakivaliokunnan lausuntoon viitaten valiokunta ehdottaa pykälän 1 ja 2 momenttia muutettavaksi siten, että vaikutelma pykälään sisältyvästä kaksinkertaisesta asetuksenantovaltuudesta poistuu. Esityksessä olevan 2 momentin säännökset valiokunta ehdottaa sisällytettäviksi 3 momenttiin.
Valiokunta toteaa, että ehdotetun 3 momentin mukaan eläinten alkioiden säilyttäminen on lähtökohtaisesti sallittua vain hyväksytyn alkioiden keräys- tai tuotantoryhmän tiloissa, hyväksytyllä sperman keräysasemalla tai hyväksytyssä spermavarastossa, kun taas spermaa voitaisiin säilyttää myös pitopaikoissa omien tai omassa hallinnassa olevien eläinten siemennystä varten. Valiokunnan saaman selvityksen mukaan pitopaikoissa on kuitenkin nykyisin säiliöitä, jotka soveltuvat paitsi sperman myös alkioiden säilyttämiseen, eikä ole perustetta, minkä vuoksi lupavaatimuksesta ehdotettua poikkeusta ei voitaisi ulottaa sperman lisäksi myös sellaisten alkioiden säilyttämiseen, jotka on tarkoitettu omien eläinten tiineyttämistä varten. Valiokunta ehdottaa asiaa koskevan muutoksen tekemistä momenttiin.
Valiokunta toteaa, että perustuslakivaliokunta on kiinnittänyt huomiota avoimiin kysymyksiin ja ongelmiin ehdotetussa työvelvollisuutta koskevassa sääntelyssä. Pykälässä mainituilla eläinlääkärin tehtävillä tarkoitetaan erityisesti sellaisia tarkastuksia ja tutkimuksia sekä niihin liittyvää näytteenottoa, joissa vaaditaan eläinlääkärin ammattitaitoa. Pitopaikoissa on eläintautikriisin sattuessa tarpeen tarkastaa suuri määrä eläimiä oireiden varalta ja ottaa eläimistä näytteitä. Näiden tehtävien suorittamiseen tarvitaan paljon työvoimaa. Työvelvollinen voisi olla pitopaikkakäynneillä viranomaisen apuna, mutta sääntelyn tavoitteen eli resurssien riittävyyden varmistamisen kannalta on erittäin tärkeää, että työvelvollinen voidaan määrätä tekemään em. tutkimuksia, tarkastuksia ja näytteenottoja myös itsenäisesti. Samalla hän voisi tarvittaessa tarkastaa myös kuljetuskieltojen ja mahdollisesti muiden eläintaudin leviämisen estämiseksi määrättyjen kieltojen (esim. eläinten ulkonapitokielto) noudattamista. Näillä perusteilla ja viitaten lisäksi perustuslakivaliokunnan lausunnossa esitettyyn valiokunta ehdottaa pykälän kaikkia momentteja täsmennettäviksi.
Ehdotetussa pykälän 1 momentissa on valiokunnalle toimitetun selvityksen mukaan ollut tarkoituksena säätää, että valtion varoista maksettavien korvausten hakua koskeva lyhyempi kahden kuukauden määräaika ei koskisi kaikkia lain 103 §:ssä tarkoitettuja tapauksia (lopetetuista eläimistä maksettavat korvaukset), vaan ainoastaan viimeksi mainitun pykälän 1 momentissa tarkoitettuja tapauksia. Tällöin 103 §:n 3 momentissa tarkoitetuissa tapauksissa, joiden osalta EU ei maksa Suomelle korvauksia, korvauksen hakuun olisi aikaa kolme kuukautta samoin kuin muidenkin laissa tarkoitettujen korvausten hakuun. Valiokunta ehdottaakin 1 momenttiin sisältyvän viittauksen täsmentämistä.
Edellä 44 §:n kohdalla ehdotetun muutoksen vuoksi valiokunta ehdottaa pykälän 1 momentin 4 kohdan viittausta 44 §:ään muutettavaksi. Lisäksi valiokunta ehdottaa kohdan viimeistä taikka-sanalla alkavaa lausetta täsmennettäväksi lauseessa olevaan viittaukseen liittyvän epäselvyyden poistamiseksi.
Valtioneuvoston asetuksella säädetään, mitä pitopaikkoja ja minkä eläintautien valvontaa pakollinen terveysvalvonta koskee, sekä annetaan tarkemmat säännökset velvoitteista. Tarkemmat säännökset näytteiden määrästä, näytteenoton tiheydestä, tavasta, jolla näytteet otetaan ja lähetetään tutkittaviksi, näytteiden tutkimisesta laboratoriossa sekä näytteitä koskevasta kirjanpidosta annetaan maa- ja metsätalousministeriön asetuksella. Maa- ja metsätalousministeriön asetuksella voidaan lisäksi antaa tarkempia säännöksiä 2 momentissa tarkoitettujen viranomaistarkastusten tiheydestä ja sisällöstä.
9—13 §
9) määrätä aluehallintoviraston toteuttamaan toimenpiteitä vyöhykkeen eri osien välisen rajan taikka vyöhykken ulkorajan ylittävien henkilöiden vaatteiden ja jalkineiden sekä ajoneuvojen ja tavaroiden puhdistamiseksi ja desinfioimiseksi sekä vyöhykkeellä sen estämiseksi, ettei eläintauti pääse leviämään luonnonvaraisten eläinten tai vektorien välityksellä;
(10—13 kohta kuten HE)
35—42 §
Jos helposti leviävää tai vaarallista eläintautia esiintyy Suomessa taikka jos sitä epäillään esiintyvän luonnonvaraisissa eläimissä tai leviävän Suomeen luonnonvaraisten eläinten tai vektoreiden välityksellä tai muulla vastaavalla tavalla, voidaan ryhtyä tarvittaviin toimenpiteisiin eläintaudin leviämisen estämiseksi. Tässä tarkoituksessa voidaan (poist.):
Tarkempia säännöksiä 1 momentissa tarkoitetuista velvoitteista ja kielloista annetaan maa- ja metsätalousministeriön asetuksella. (Uusi 2 mom.)
Edellä 1 momentissa tarkoitettua spermaa saa säilyttää vain hyväksytyllä sperman keräysasemalla, hyväksytyssä spermavarastossa tai hyväksytyn alkioiden tuotantoryhmän tiloissa. (Poist.) Edellä 2 momentissa tarkoitettuja alkioita saa säilyttää vain hyväksytyn alkioiden keräys- tai tuotantoryhmän tiloissa, hyväksytyllä sperman keräysasemalla tai hyväksytyssä spermavarastossa. Vaatimukset eivät kuitenkaan koske spermaa ja alkioita, joita säilytetään omien tai omassa hallinnassa olevien eläinten keinolliseen lisäämiseen.
58—68 §
73—76 §
Työvelvolliset laajan eläintautiepidemian sattuessa
Jos helposti leviävä eläintauti on levinnyt maassa laajalle alueelle eivätkä valvontaviranomaisten voimavarat riitä sen vastustamiseen siten kuin tässä laissa säädetään, Suomessa vakituisesti asuvat laillistetut eläinlääkärit sekä eläinlääketieteen opiskelijat, joilla on oikeus harjoittaa väliaikaisesti eläinlääkärinammattia, ovat Elintarviketurvallisuusviraston päätöksen nojalla velvollisia hoitamaan sellaisia 87 §:n 1 ja 2 momentissa tarkoitettuja, eläintautitilanteen vuoksi välttämättömiä eläinlääkärin tehtäviä, joita he kohtuudella pystyvät tekemään ottaen huomioon heidän koulutuksensa, työkokemuksensa, terveydentilansa ja perhesuhteensa. Työvelvollisuus voi kestää enintään kaksi viikkoa kerrallaan, kuitenkin yhteensä enintään kaksi kuukautta. Valtion varoista maksetaan tehtävää suorittavalle henkilölle Elintarviketurvallisuusviraston määräämä kohtuullinen palkkio ja korvaus aiheutuneista kustannuksista. Työvelvollisen varsinainen palvelussuhde ei katkea työmääräyksen johdosta.
Edellä tarkoitettuun tehtävään määrättyyn henkilöön sovelletaan (poist.), mitä 87 §:n 4 momentissa säädetään valtuutetusta tarkastajasta. Tehtävissä sovelletaan lisäksi työaikalakia (605/1996), vuosilomalakia (162/2005), työturvallisuuslakia (738/2002), työterveyshuoltolakia (1383/2001), tapaturmavakuutuslakia (608/1948), ammattitautilakia (1343/1988) ja valtion eläkelakia (987/2011) sekä soveltuvin osin työsopimuslain (55/2001) säännöksiä työntekijän ja työnantajan oikeuksista ja velvollisuuksista. Työvelvollisella ei ole oikeutta päästä tehtäviensä suorittamiseksi pysyväisluonteiseen asumiseen käytettäviin tiloihin.
Työvelvollinen toimii tehtävässään aluehallintoviraston valvonnassa. Aluehallintoviraston tulee huolehtia siitä, että työvelvollinen on selvillä tehtävän hoitamiseen liittyvistä velvollisuuksista ja vastuista. Työvelvollisen tulee tehtäviä hoitaessaan vaadittaessa esittää työmääräys.
90—94 §
95—98 §
102—106 §
Tässä luvussa tarkoitettuja korvauksia on haettava Elintarviketurvallisuusvirastolta, joka päättää niiden myöntämisestä. Edellä 103 §:n 1 momentissa tarkoitettua korvausta on haettava kahden kuukauden kuluessa siitä, kun eläin on lopetettu, teurastettu tai perattu. Muita korvauksia on haettava kolmen kuukauden kuluessa siitä, kun korvauksiin oikeuttavat toimenpiteet on suoritettu taikka kiellon, ehdon tai rajoituksen voimassaolo on päättynyt. Hakemukseen on liitettävä riittävä selvitys kustannuksista ja vahingoista.
108 ja 109 §
110—114 §
4) ei noudata 23 §:n 1 momentissa, 25 §:ssä, 26 §:n 1 tai 2 momentissa, 28 §:n 2 momentissa, 29 §:n 2 momentissa, 32 §:n 3 momentissa, 34 §:n 1 momentissa, 36 §:n 1 momentissa tai 45 §:ssä tarkoitetulla päätöksellä määrättyä taikka 40 §:n 3 momentin, 41 §:n tai 44 §:n 2 momentin nojalla säädettyä kieltoa, ehtoa tai rajoitusta vastustettavan eläintaudin leviämisen estämiseksi tai hävittämiseksi taikka laiminlyö suorittaa tässä kohdassa mainitun säännöksen nojalla määrätyn tai säädetyn toimenpiteen,
(5—10 kohta kuten HE)
118 ja 119 §
jäs. Heikki Autto /kok (osittain)


text:
Mene...Kotiin3DAbstraktiAeroArkkitehtuuriEläimetlinnutPyörätautotSarjakuvatJulkkiksetKaupunkiViileäVärikäsTietokoneetSöpöLiputKukkaRuoka & JuomatHauskaPelitTytötteLomaKuumaElääLogoRakkausMuutElokuvatmusiikkiluontopaikatavaruusUrheiluteknologiaMaailmanLisäämobile	Kotiin / HD / Mac os tapetti HD	Mac os tapetti HD
1	Mac os tapetti HD
Here is most beautiful Selection Of Mac os wallpaper HD For Desktops, PC, Kannettavat, Mobiles Ja Tabletit. Tässäwallpapermad.com Taustakuva tietokanta voit ladata miljoonia korkealaatuisia taustakuvia . Kaikki taustakuvat ovat ilmaisia ladata. Meillä on paljon taustakuvia yli kolmekymmentä Plus kategoriat Like Eläimet, Sarjakuva, Kukka, avaruus , Pelit ja Urheilu ,Jne. vaikka tyyppi tietokoneen että yksinkertaisesti omistat, voit yksinkertaisesti siirtää korkean resoluution taustakuvan kokoa muutetaan ja rajataan sopivaksi työpöydälle näytön. 1.
Yksinkertaisuuden, valitse Desktopin Koko (esim. 1366×768, 1920×1080, 1024×768 jne.) luettelosta päätöksiä oikeassa paneelissa, ja myös järjestelmä voi valita sinulle kaikkea järjestelmän hyväksyttävän Size Set. Ja muistaa Kaikki taustakuvat ovat ilmaisia henkilökohtaiseen käyttöön. If you Like This Mac os wallpaper HD Collection Give us a Like And Share On Facebook and other Social Media.
piipittää noin Maha Edellinen: Taustakuva pic HD
seuraava: Peppa sika tapetti HD
Dustin Pedroia tapetti4chan tapettiBlack metal tapetti HDSpiderman koominen tapetti HDStewie Griffin tapettiAndroid tapettiHän antoi tapetti HDnolla perässä Samus tapetti HDyamaha tapetti HDmatkapuhelin taustakuva hd HD Mainos

matches: HD HD HD HD HD HD HD HD hd