Pidetään Lomahotelli Jämin kokoushuoneessa maanantaina 14.12.2009
90 § Pohjois-Satakunnan koulutuskuntayhtymän fuusioituminen
Kokemäenjokilaakson koulutuskuntayhtymään ja Pohjois-Satakunnan koulutuskuntayhtymän purkaminen
93 § Varajäsenen valinta kunnanhallitukseen Miia Sjömanin tilalle
94 § Heikki Mäkelän hoitamien luottamustehtävien täyttäminen
Tämän kokouksen tarkastettu pöytäkirja pidetään nähtävänä Jämijärven kunnan virastossa 18.12.2009 kello 9.00 - 11.00.
Jämijärvellä 8.12.2009
Kunnanvaltuusto Laatimispäivämäärä: 3.11.2009
Maanantai 14.12.2009 kello 18.00
Lomahotelli Jämin kokoushuone
90 § POHJOIS-SATAKUNNAN KOULUTUSKUNTAYHTYMÄN FUUSIOITUMINEN KOKEMÄENJOKILAAKSON KOULUTUSKUNTAYHTYMÄÄN JA POHJOIS- SATAKUNNAN KOULUTUSKUNTAYHTYMÄN PURKAMINEN
93 § VARAJÄSENEN VALINTA KUNNANHALLITUKSEEN
MIIA SJÖMANIN TILALLE
Ehdotus: Kokouskutsu asialistoineen on julkipantu kunnan ilmoitustaululle 8.12.2009 ja kokouskutsu on julkaistu Pohjois-Satakunta -lehdessä 10.12.2009 ja Kankaanpään Seutu -lehdessä 10.12.2009. Kokouskutsu asialistoineen on lähetetty kaikille valtuutetuille ja kunnanhallituksen jäsenille 8.12.2009.
Kunnanhallitus 305 § 16.11.2009
Kunnanhallitus 306 § 16.11.2009
Yhteistyötoimikunta 20 § 4.12.2009
Kunnanhallitus 322 § 7.12.2009
86 § VUODEN 2010 TALOUSARVIO JA TALOUSSUUNNITELMA
VUOSILLE 2010-2012
Vuoden 2009 talousarvio toteutuu muilta osin lähes budjetoidusti, mutta sairaanhoitopiirin huikea menojen kasvu ”syö” vuosikatteen lähes miinukselle. Onnikodin tilojen myynnistä ja kansanterveystyön kuntayhtymän purkamisesta syntyneet myyntivoitot pitänevät vuosikatteen kuitenkin positiivisena. Vuoden 2008 lopullinen tieto verotuksesta osoittaa kasvua peräti 10,5 %, joka on selvästi yli valtakunnan keskitason. Samanaikaisesti yhteisöverotuotto laski 20,6 %.
Vuoden 2010 investointien painopiste on edelleen tiehankkeissa. Nuorisovintin perusparantamiseen on haettu avustusta ministeriöltä, ja mikäli hanke toteutuu, siihen on tarkoitus käyttää myös kunnalla olevia perintövaroja. Seudullisen laajakaistahankkeen toteutumiseen on myös varauduttu investointiohjelmassa.
Kunnallisveroprosentti nostettiin vuonna 2008 19,75 %:iin. Taloussuunnitelmassa on varauduttu veroprosentin nostoon vuonna 2011, jolloin veroprosentti nousisi 20,50 %:iin. Talousarvio vuodelle 2010 valtuusto nosti kiinteistöveroja. Noston vaikutus on yhteensä n. 70.000 euroa.
Kunnallisveron tuotto on laskettu siten, että vuoden 2008 lopulliseen verotukseen verrattuna se on arvioitu seuraavasti:
- v. 2010 - 2,9 %
Vuosikate on koko suunnittelukauden positiivinen.
Henkilöstömenoissa on huomioitu tiedossa olevat palkantarkistukset. Työllistämisrahat on kohdistettu edellisen vuoden tapaan asianomaisille hallintokunnille. Henkilöstösuunnitelmassa on huomioitu eläkkeelle jäämiset sekä KELTO-toiminnan lakkaaminen.
Vuoden 2010 talousarvio ja taloussuunnitelma vuosille 2010-2012 on liitteenä nro 20.1
Ehdotus: Yhteistyötoimikunta antaa lausuntonsa talousarviosta ja taloussuunnitelmasta.
Päätös: Yhteistyötoimikunta päätti puoltaa talousarviota ja taloussuunnitelmaa esitetyn mukaisesti.
KH 322 § Vuoden 2010 talousarvio ja taloussuunnitelma vuosille 2010-2012 on liitteenä nro 322.1.
Ehdotus: Kunnanhallitus ehdottaa valtuustolle, että valtuusto hyväksyy Jämijärven kunnan talousarvion vuodelle 2010 ja taloussuunnitelman vuosille 2010-2012 oheisen liitteen mukaisesti.
KV 86 §
Tekninen lautakunta 88 § 17.11.2009
Kunnanhallitus 323 § 7.12.2009
KH 323 § Uusi maksutaksaluonnos on liitteenä nro 323.1.
KV 87 §
Tekninen lautakunta 89 § 17.11.2009
Kunnanhallitus 324 § 7.12.2009
KH 324 §
KV 88 §
Tekninen lautakunta 90 § 17.11.2009
Kunnanhallitus 325 § 7.12.2009
89 § MAANKÄYTTÖ- JA RAKENNUSLAIN JA – ASETUKSEN SEKÄ MAA-AINESLAIN TARKOITTAMISTA VIRANOMAISTEHTÄVISTÄ PERITTÄVÄT MAKSUT
KH 325 § Uusi maksutaksaluonnos on liitteenä nro 325.1.
Ehdotus: Kunnanhallitus hyväsyy teknisen lautakunnan esityksen ja esittää sen edelleen valtuuston hyväksyttäväksi.
Kunnanhallitus 326 § 7.12.2009
KOKEMÄENJOKILAAKSON KOULUTUSKUNTAYHTYMÄÄN JA POHJOIS-
SATAKUNNAN KOULUTUSKUNTAYHTYMÄN PURKAMINEN
Nykyiset Pohjois-Satakunnan koulutuskuntayhtymän ja Kokemäenjokilaakson koulutuskuntayhtymän jäsenkunnat sopivat 2.3.2009 allekirjoittamallaan perussopimuksella muodostavansa Satakunnan koulutuskuntayhtymän. Koulutuskuntayhtymän tehtävänä on järjestää lakisääteistä ammatillista koulutusta sekä sitä tukevaa muuta koulutus-, kurssi- ja palvelutoimintaa. Satakunnan koulutuskuntayhtymä aloittaa perussopimuksen mukaisesti toimintansa 1.1.2010.
Pohjois-Satakunnan koulutuskuntayhtymä ja Kokemäenjokilaakson koulutuskuntayhtymä yhdistyvät siten, että Pohjois-Satakunnan koulutuskuntayhtymä sulautuu Kokemäenjokilaakson koulutuskuntayhtymään. Yhdistymisvaiheessa Kokemäenjokilaakson koulutuskuntayhtymä muuttaa nimensä Satakunnan koulutuskuntayhtymäksi.
Pohjois-Satakunnan koulutuskuntayhtymä pyysi 19.8.2009 päivätyllä kirjeellään opetusministeriötä yhdistämään Pohjois-Satakunnan koulutuskuntayhtymän koulutuksen järjestämisluvat Kokemäenjokilaakson koulutuskuntayhtymän koulutuksen järjestämislupiin 1.1.2010 alkaen. Samalla se ilmoitti Pohjois-Satakunnan koulutuskuntayhtymän toiminnan koulutuksen järjestäjänä päättyvän 31.12.2009. Kuntayhtymien välisessä yhdistymistä käsittelevässä aiesopimuksessa ja kuntayhtymien jäsenkuntien allekirjoittamassa perussopimuksessa on määriteltynä kuntayhtymien omaisuuden, oikeuksien ja velvoitteiden siirtyminen.
Koska Pohjois-Satakunnan koulutuskuntayhtymä lopettaa toimintansa koulutuksen järjestäjänä, on koulutuskuntayhtymä perusteltua purkaa. Pohjois-Satakunnan koulutuskuntayhtymän nykyiseen, 30.11.1998 allekirjoitettuun perussopimukseen, sen kohtaan 21 §, Kuntayhtymän purkaminen ja loppuselvitys, on kirjattu näin:
”Kuntayhtymän purkamisesta päättävät jäsenkuntien valtuustot. Kuntayhtymän purkautuessa yhtymähallituksen on huolehdittava loppuselvityksestä, elleivät jäsenkunnat sovi muusta järjestelystä. Kuntayhtymän varat, joita ei tarvita loppuselvityksen kustannusten ja velkojen suorittamiseen eikä sitoumusten täyttämiseen, jaetaan jäsenkunnille peruspääomaosuuksien suhteessa. Jos kustannusten ja velkojen suorittamiseen sekä sitoumusten täyttämiseen tarvittava määrä on varoja suurempi, jäsenkunnat ovat velvolliset suorittamaan erotuksen edellä mainittujen osuuksien suhteessa.”
Pohjois-Satakunnan koulutuskuntayhtymän jäsenkunnat ovat hyväksyessään Satakunnan koulutuskuntayhtymän perussopimuksen hyväksyneet myös sen, että jäsenkuntien peruspääomaosuudet Pohjois-Satakunnan koulutuskuntayhtymästä siirtyvät sellaisinaan peruspääomaosuuksiksi Satakunnan koulutuskuntayhtymään ja sen, että Pohjois-Satakunnan koulutuskuntayhtymän koko omaisuus, sekä kiinteä omaisuus että irtain omaisuus, siirtyy osaksi Satakunnan koulutuskuntayhtymän omaisuutta. Näin ollen erillistä loppuselvitystä ei tarvita.
Ehdotus: Kunnanhallitus ehdottaa valtuustolle, että valtuusto päättää Jämijärven kunnan osalta purkaa Pohjois-Satakunnan koulutuskuntayhtymän 31.12.2009.
Kokemäenjokilaakson koulutuskuntayhtymä, johon Pohjois-Satakunnan koulutuskuntayhtymän jäsenkunnat 1.1.2010 liittyvät, jatkaa toimintaansa nimellä Satakunnan koulutuskuntayhtymä 1.1.2010 alkaen.
Lisäksi kunnanhallitus saattaa valtuustolle tiedoksi, että Satakunnan koulutuskuntayhtymän yhtymäkokous hyväksyy Pohjois-Satakunnan koulutuskuntayhtymän vuoden 2009 tilinpäätöksen ja myöntää vastuuvapauden kuntayhtymän hallintoa ja taloutta hoitaneille toimielinten jäsenille ja tehtäväalueiden johtaville viranhaltijoille alkuvuodesta 2010 pidettävässä kokouksessa. Tieto tilinpäätöksestä, sen hyväksymisestä ja vastuuvapauden myöntämisestä toimitetaan jäsenkunnille heti yhtymäkokouksen käsiteltyä asian.
KV 90 §
Kunnanhallitus 327 § 7.12.2009
91 § SATAKUNNAN KOULUTUSKUNTAYHTYMÄN PERUSSOPIMUKSEN
Satakunnan koulutuskuntayhtymän jäsenkunnista Eura, Köyliö ja Säkylä muodostavat uuden Euran kunnan 1.1.2011. Tämä aiheuttaa tarpeen muuttaa Satakunnan koulutuskuntayhtymän perussopimusta vastaamaan uutta jäsenkuntarakennetta.
Perussopimuksen 8 §:n mukaan: ”Jäsenkuntien äänivallan perusteena käytetään osuutta koulutuksen järjestämisluvan mukaisesta laskennallisista opiskelijapaikoista ja kunnallisvaalikausittain jäsenkunnan asukaslukua vaaleja edeltävän vuoden viimeisenä päivänä”
Uuden Euran osuus kuntayhtymästä on aiemman kolmen kunnan osuuksien summa.
Liitteenä on esitys perussopimukseksi 1.1.2011 lukien. Liite nro 327.1.
Ehdotus: Kunnanhallitus ehdottaa valtuustolle, että valtuusto hyväksyy omalta osaltaan Satakunnan koulutuskuntayhtymän perussopimuksen muutoksen 1.1.2011 lukien oheisen liitteen mukaisesti.
Kunnanhallitus 328 § 7.12.2009
Pohjois-Satakunnan koulutuskuntayhtymä fuusioituu 1.1.2010 Kokemäenjokilaakson koulutuskuntayhtymään. Fuusiosta syntynyt Satakunnan koulutuskuntayhtymä aloittaa toimintansa näin ollen 1.1.2010.
Satakunnan koulutuskuntayhtymän perussopimuksen 7 §:n mukaan yhtymäkokoukseen valitsee kukin jäsenkunta yhden (1) jäsenen ja hänelle henkilökohtaisen varajäsenen.
Ehdotus: Kunnanhallitus ehdottaa valtuustolle, että valtuusto valitsee jäsenen ja hänelle henkilökohtaisen varajäsenen Satakunnan koulutuskuntayhtymän yhtymäkokouksiin.
Kunnanhallitus 329 § 7.12.2009
Miia Sjöman on toiminut kunnanhallituksessa Kati Mansikkamäen henkilökohtaisena varajäsenenä. Valtuusto päätti kuitenkin kokouksessaan 9.11.2009 § 74 valita hänet valtuuston II varapuheenjohtajaksi, joten hän ei voi enää jatkaa kunnanhallituksen varajäsenenä.
1. toteaa, että Miia Sjöman ei voi valtuuston II varapuheenjohtajaksi valintansa jälkeen toimia kunnanhallituksen varajäsenenä
2. valitsee kunnanhallitukseen Kati Mansikkamäelle uuden henkilökohtaisen varajäsenen
Kunnanhallitus 332 § 7.12.2009
Edesmennyt Heikki Mäkelä on toiminut kunnan luottamustehtävissä maaseutulautakunnan puheenjohtajana sekä keskusvaalilautakunnan jäsenenä.
Lisäksi hän on ollut Perussuomalaisten ensimmäinen varavaltuutettu.
Ko. tehtäviin on valittava uudet henkilöt.
Ehdotus: Kunnanhallitus ehdottaa valtuustolle, että valtuusto valitsee edesmenneen Heikki Mäkelän tilalle
1. jäsenen maaseutulautakuntaan ja nimeää jäsenistä maaseutulautakunnan puheenjohtajan ja
2. jäsenen keskusvaalilautakuntaan
Heikki Mäkelän tilalle Perussuomalaisten ensimmäiseksi varavaltuutetuksi nousee Jouko Lindström.
Kunnanhallitus 333 § 7.12.2009
Edesmennyt Tarja Mäki on toiminut kunnan luottamustehtävissä maaseutulautakunnan varajäsenenä ja kiinteistötoimitusten uskottuna miehenä.
Ko. tehtäviin tulee valita uudet henkilöt.
Ehdotus: Kunnanhallitus ehdottaa valtuustolle, että valtuusto valitsee edesmenneen Tarja Mäen tilalle maaseutulautakunnan varajäsenen ja kiinteistötoimitusten uskotun miehen.
Kunnanhallitus 336 § 7.12.2009
Hallintokunnilta on saatu esitykset vuoden 2009 talousarviomuutoksiksi. Muutokset pitävät sisällään myös muutoksia tilikarttaan; perustettu tehtävä 321 vapaa-aikatoimi.
Talousarviomuutokset on koottu liitteeseen nro 336.1.
Ehdotus: Kunnanhallitus ehdottaa valtuustolle, että valtuusto hyväksyy muutokset vuoden 2009 talousarvioon oheisen liitteen mukaisesti.
KV 96 §
97 § ILMOITUS- JA MAHDOLLISESTI KIIREELLISENÄ KÄSITELTÄVÄKSI


text:
LaVM 10/2017 vp HE 252/2016 vp | Arkisto | Valiokuntamietinnöt | STUKlex
1. Laki pakkokeinolain muuttamisesta
3. Laki tutkintavankeuslain 2 luvun 1 §:n ja 3 luvun 8 §:n muuttamisesta
4. Laki vankeuslain 6 luvun 5 §:n muuttamisesta
7. Laki oikeudenkäymiskaaren 2 luvun 8 §:n 2 momentin 11 kohdan muuttamisesta (Uusi)
2. Laki rikoslain 6 luvun 13 §:n muuttamisesta
4. Laki vankeuslain 3 luvun 1 §:n ja 6 luvun 5 §:n muuttamisesta
5. Laki henkilötietojen käsittelystä Rikosseuraamuslaitoksessa annetun lain 1 §:n muuttamisesta.
6. Laki syyttömästi vangitulle tai tuomitulle valtion varoista vapauden menetyksen johdosta maksettavasta korvauksesta annetun lain 1 a §:n muuttamisesta
7. Laki oikeudenkäymiskaaren 2 luvun 8 §:n 2 momentin 11 kohdan muuttamisesta
LaVM 10/2017 vp HE 252/2016 vp
Hallituksen esitys eduskunnalle tutkintavankeuden vaihtoehtoja ja järjestämistä koskevaksi lainsäädännöksi ( HE 252/2016 vp ): Asia on saapunut lakivaliokuntaan mietinnön antamista varten.
hallitusneuvos Ulla Mohell - oikeusministeriö
hallitussihteeri Juho Martikainen - oikeusministeriö
lääkintöneuvos Tuija Kumpulainen - sosiaali- ja terveysministeriö
laamanni Jyrki Kiviniemi - Lapin käräjäoikeus
käräjätuomari Ritva Eerola - Pirkanmaan käräjäoikeus
kihlakunnansyyttäjä Krista Soukola - Itä-Uudenmaan syyttäjänvirasto
poliisitarkastaja Tuomas Pöyhönen - Poliisihallitus
johtaja Tuomo Junkkari - Vantaan vankila
ylikomisario Heikki Porola - Helsingin poliisilaitos
rikoskomisario Jan Fordell - Lapin poliisilaitos
johtaja Jaana Leipälä - Terveyden ja hyvinvoinnin laitos (THL)
johtaja Anneli Pouta - Terveyden ja hyvinvoinnin laitos (THL)
asianajaja Mikko Ruuttunen - Suomen Asianajajaliitto
puheenjohtaja Jari Tuomela - Vankilavirkailijain Liitto VVL r.y.
Esityksessä ehdotetaan muutettavaksi pakkokeinolakia, rikoslakia, tutkintavankeuslakia, vankeuslakia, henkilötietojen käsittelystä Rikosseuraamuslaitoksessa annettua lakia ja syyttömästi vangitulle tai tuomitulle valtion varoista vapauden menetyksen johdosta maksettavasta korvauksesta annettua lakia.
Pakkokeinolain säännöksiä tutkintavankeuden vaihtoehdoista täydennettäisiin lisäämällä lakiin säännökset tehostetusta matkustuskiellosta ja tutkinta-arestista. Tuomioistuin voisi määrätä rikoksesta epäillyn vangitsemisen tai vangittuna pitämisen sijasta teknisin välinein valvottuun tehostettuun matkustuskieltoon, jos matkustuskielto olisi riittämätön pakkokeino ja muut pakkokeinolaissa säädetyt edellytykset täyttyisivät. Tehostettu matkustuskielto voitaisiin määrätä ennen vastaajan tuomitsemista rangaistukseen. Sen jälkeen kun vastaaja olisi tuomittu ehdottomaan vankeusrangaistukseen, tuomioistuin voisi vangitsemisen tai vangittuna pitämisen sijasta määrätä tuomitun henkilön teknisin välinein valvottuun tutkinta-arestiin, jos pakkokeinolaissa säädetyt edellytykset täyttyisivät ja tuomittu rangaistus olisi vähemmän kuin kaksi vuotta vankeutta. Tutkinta-arestia ei siten voitaisi käyttää kaikkein törkeimmissä rikoksissa.
Edellytyksenä tehostetulle matkustuskiellolle ja tutkinta-arestille olisi muun muassa, että rikoksesta epäilty tai tuomittu sitoutuisi noudattamaan hänelle asetettuja velvollisuuksia ja että niiden noudattamista voitaisiin pitää todennäköisenä rikoksesta epäillyn tai tuomitun henkilökohtaisten olosuhteiden ja muiden vastaavien seikkojen perusteella. Tutkinta-arestiin liittyisi aina velvollisuus pysyä asunnossa tai muussa asumiseen soveltuvassa paikassa tuomioistuimen ratkaisusta ilmenevinä aikoina. Tehostetussa matkustuskiellossa tällaisen velvoitteen määrääminen olisi tuomioistuimen harkinnassa.
Tutkinta-arestin valvonnasta vastaisi Rikosseuraamuslaitos. Myös molempien pakkokeinojen teknisestä valvonnasta vastaisi Rikosseuraamuslaitos. Jos tehostettuun matkustuskieltoon tai tutkinta-arestiin määrätty henkilö rikkoisi hänelle asetettuja velvollisuuksia, hänet voitaisiin pidättää ja vangita. Lievissä rikkomustapauksissa tutkinta-arestiin määrätylle voitaisiin antaa kirjallinen varoitus.
Tutkintavankeuslakia ehdotetaan muutettavaksi siten, että aikaa, jonka tutkintavankia voitaisiin säilyttää poliisin ylläpitämässä säilytystilassa, lyhennettäisiin nykyisestä ja säilyttämisen edellytyksiä tiukennettaisiin.
Muihin muutettavaksi ehdotettuihin lakeihin tehtäisiin pakkokeinolain muutosten edellyttämät muutokset.
Esityksessä on kyse kahden uuden tutkintavankeuden vaihtoehtona olevan pakkokeinon, tehostetun matkustuskiellon ja tutkinta-arestin, lisäämisestä pakkokeinolakiin. Esityksen mukaan tuomioistuin voisi määrätä rikoksesta epäillyn vangitsemisen tai vangittuna pitämisen sijasta teknisin välinein valvottuun tehostettuun matkustuskieltoon, jos matkustuskielto olisi riittämätön pakkokeino ja muut pakkokeinolaissa säädetyt edellytykset täyttyisivät. Tehostettu matkustuskielto voitaisiin määrätä ennen vastaajan tuomitsemista rangaistukseen.
Sen jälkeen kun vastaaja olisi tuomittu ehdottomaan vankeusrangaistukseen, tuomioistuin voisi vangitsemisen tai vangittuna pitämisen sijasta määrätä tuomitun henkilön teknisin välinein valvottuun tutkinta-arestiin, jos pakkokeinolaissa säädetyt edellytykset täyttyisivät ja tuomittu rangaistus olisi vähemmän kuin kaksi vuotta vankeutta.
Edellytyksenä tehostetulle matkustuskiellolle ja tutkinta-arestille olisi muun muassa, että rikoksesta epäilty tai tuomittu sitoutuisi noudattamaan hänelle asetettuja velvollisuuksia ja että niiden noudattamista voitaisiin pitää todennäköisenä rikoksesta epäillyn tai tuomitun henkilökohtaisten olosuhteiden ja muiden vastaavien seikkojen perusteella. Erona näiden pakkokeinojen välillä olisi erityisesti se, että tutkinta-arestiin liittyisi aina velvollisuus pysyä asunnossa tai muussa asumiseen soveltuvassa paikassa tuomioistuimen ratkaisusta ilmenevinä aikoina. Tehostetussa matkustuskiellossa tällaisen velvoitteen määrääminen olisi tuomioistuimen harkinnassa. Jos tehostettuun matkustuskieltoon tai tutkinta-arestiin määrätty henkilö rikkoisi hänelle asetettuja velvollisuuksia, hänet voitaisiin pidättää ja vangita. Lievissä rikkomustapauksissa tutkinta-arestiin määrätylle voitaisiin antaa kirjallinen varoitus. Tehostetussa matkustuskiellossa ja tutkinta-arestissa toimeenpantu vapauden rajoitus vähennettäisiin lopullisesta määräaikaisesta vankeusrangaistuksesta.
Lakivaliokunta pitää kannatettavana esityksen tavoitetta vähentää tutkintavankeuden käyttöä sellaisissa tilanteissa, joissa rikoksesta epäillyn tai tuomitun vapautta vähemmän rajoittavat pakkokeinot olisivat mahdollisia ja niitä voitaisiin käyttää tutkintavankeuden tarkoitusta vaarantamatta. Tehostetun matkustuskiellon ja tutkinta-arestin käytöllä on perusteltua pyrkiä vähentämään niitä haittavaikutuksia, joita tutkintavankeus aiheuttaa.
Esityksessä ehdotetaan muutettavaksi myös tutkintavankeuslakia siten, että aikaa, jonka tutkintavankia voitaisiin säilyttää poliisin ylläpitämässä säilytystilassa, lyhennettäisiin nykyisestä pääsääntöisestä enimmäisajasta eli neljästä viikosta seitsemään päivään. Tutkintavankia ei saisi pitää poliisin säilytystilassa seitsemää vuorokautta pidempää aikaa, ellei siihen ole poikkeuksellisen painavaa, tutkintavangin turvallisuuteen tai erillään pitämiseen liittyvää syytä.
Lakivaliokunta pitää lähtökohtaisesti tärkeinä myös ehdotettuja säännöksiä koskien poliisin säilytystiloissa tapahtuvaa tutkintavankien säilytysajan lyhentämistä. Niillä pyritään panemaan täytäntöön ne lukuisat kannanotot, joita kansainväliset ihmisoikeuksien valvontaelimet ja eduskunnan oikeusasiamies ovat tutkintavankien säilyttämisen osalta antaneet.
Hallituksen esityksestä ilmenevistä syistä ja saamansa selvityksen perusteella lakivaliokunta pitää esitystä tarpeellisena ja tarkoituksenmukaisena. Valiokunta puoltaa esitykseen sisältyvien lakiehdotusten hyväksymistä seuraavin huomautuksin ja muutosehdotuksin.
Tutkintavankien sijoittaminen
Edellä selostetuin tavoin 3. lakiehdotuksessa tarkoitettua tutkintavankeuslain ( 768/2005 ) 2 luvun 1 §:n 3 momenttia ehdotetaan muutettavaksi siten, että aikaa, jonka tutkintavankia voitaisiin säilyttää poliisin ylläpitämässä säilytystilassa, lyhennettäisiin nykyisestä pääsääntöisestä enimmäisajasta eli neljästä viikosta seitsemään päivään. Tutkintavankia ei saisi pitää poliisin säilytystilassa seitsemää vuorokautta pidempää aikaa, ellei siihen ole poikkeuksellisen painavaa, tutkintavangin turvallisuuteen tai pakkokeinolain 2 luvun 5 §:n 1 momentin 2 b kohdassa tarkoitetusta asian selvittämisen vaikeuttamisvaarasta aiheutuvaa erillään pitämiseen liittyvää syytä.
Voimassa olevan tutkintavankeuslain 2 luvun 1 §:n mukaan tutkintavanki on sijoitettava syyteasiaa lähimpänä sijaitsevaan tutkintavankilana toimivaan vankilaan. Vangitsemisesta päättävä tuomioistuin voi pidättämiseen oikeutetun virkamiehen esityksestä päättää, että tutkintavanki sijoitetaan poliisin ylläpitämään säilytystilaan, jos se on välttämätöntä tutkintavangin erillään pitämiseksi tai turvallisuussyistä taikka jos rikoksen selvittäminen sitä erityisesti vaatii. Pykälän mukaan tutkintavankia ei saa pitää poliisin säilytystilassa neljää viikkoa pitempää aikaa, ellei siihen ole erittäin painavaa syytä. Suurin osa tutkintavangeista on sijoitettu tutkintavankiloihin, mutta noin kuudesosaa tutkintavangeista säilytetään tutkintavankeuden alkuaikoina vangittuna poliisin säilytystiloissa.
Esityksen taustalla on tutkintavankeuden järjestämistä pohtineen työryhmän ohjausryhmän linjaus, jonka mukaan tavoitteena Suomessa on, että tutkintavangit siirretään välittömästi vangitsemisoikeudenkäynnin jälkeen vankilaan.
Esityksen mukaan (HE, s. 6) kansainväliset ja kansalliset valvontaelimet ovat esittäneet useissa yhteyksissä arvostelua tutkintavankien säilyttämisestä poliisin tiloissa. Euroopan neuvoston kidutuksen ja epäinhimillisen kohtelun tai rangaistuksen estämiseksi toimiva komitea (CPT) kävi Suomessa viidennellä määräaikaistarkastuksella syksyllä 2014. Komitea kehottaa selonteossaan Suomen viranomaisia ryhtymään ripeästi toimiin, joilla tutkintavankien säilyttäminen poliisivankiloissa päättyisi. CPT:n selonteossa kiinnitetään huomiota muun muassa poliisivankiloihin sijoitettujen tutkintavankien mahdollisuuksiin osallistua toimintoihin ja ulkoiluun ja saada terveydenhuoltopalveluja. Vangit viettävät aikansa selleissä lukuun ottamatta ulkoilua ja mahdollista suihkussa käyntiä. Ulkoilumahdollisuudet ovat yleensä tosiasiallisesti vähäiset, ja erilaisiin sellin ulkopuolella järjestettäviin toimintoihin osallistuminen hyvin rajoitettua. CPT:n valtuuskunta kävi kesäkuussa 2016 Suomessa lyhyellä tarkastuskäynnillä. Käyntinsä yhteydessä CPT:n valtuuskunta edellytti, että suositukset pannaan täytäntöön mahdollisimman pian.
Yhdistyneiden Kansakuntien (YK) kidutuksen ja muun julman, epäinhimillisen tai halventavan kohtelun tai rangaistuksen vastaisen yleissopimuksen täytäntöönpanoa valvova YK:n kidutuksen vastainen komitea (Committee against Torture, CAT) on Suomea koskevan viidennen ja kuudennen määräaikaisraportin (CAT/C/FIN/5—6) loppupäätelmissään kehottanut Suomea muuttamaan lainsäädäntöä siten, että tutkintavangit siirrettäisiin nykyistä nopeammin poliisin säilytystiloista vankiloihin.
Kun esitutkinnan selvittämisvastuu ja vastuu tutkintavangin olosuhteista ja säilyttämisestä ovat samalla taholla, järjestelyssä piilee valvontaelinten näkemyksen mukaan tutkintavangin painostamis- ja lahjomisvaara. Vaikka tällaista painostamisvaaraa ei konkreettisessa yksittäistapauksessa olisikaan osoitettavissa, valvontaelimet katsovat, että pelkkä mahdollisuus antaa aiheen arvostelulle. Myös Euroopan neuvoston vankilasääntöjen mukaan tutkintavankeja ja vankeja tulisi lähtökohtaisesti pitää ainoastaan vankiloissa.
Myös eduskunnan oikeusasiamies on useiden poliisivankiloihin kohdistuneiden tarkastustensa yhteydessä kiinnittänyt huomiota poliisivankiloiden huonoon kuntoon ja soveltumattomuuteen vapautensa menettäneiden pidempiaikaiseen säilytykseen. Poliisivankiloiden olosuhteiden on yleensä todettu soveltuvan vain henkilöiden lyhytaikaiseen säilytykseen. Oikeusasiamies on kiinnittänyt huomiota ulkoilutilojen ja tapaamistilojen puutteellisuuteen tai jopa puuttumiseen kokonaan.
Lakivaliokunta pitää tärkeänä esityksen tavoitetta lyhentää poliisin säilytystiloissa tapahtuvaa tutkintavankien säilytysaikaa. Lakivaliokunta katsoo, että tutkintavankien siirtämisen vankilaan heti vangitsemisoikeudenkäynnin jälkeen tulee olla lähtökohtainen pidemmän aikavälin tavoite. Tämän tavoitteen osalta haasteena ovat esityksen mukaan (HE, s. 30) mm. nykyinen tutkintavankipaikkojen määrä sekä se, että tutkintavankien yhteydenpitorajoitusten toteuttaminen vankilassa voi olla vaikeaa, varsinkin yliasutustilanteessa. Lisäksi tutkintavankien nopeampi siirtäminen poliisin tiloista tutkintavankiloihin edellyttäisi nykyistä parempien kuulustelutilojen järjestämistä vankiloihin. Haasteita aiheuttaa myös vankiloiden sijainti ja pitkät etäisyydet poliisin toimitiloista erityisesti Pohjois-Suomessa.
Lakivaliokunnan saaman selvityksen mukaan tutkintavankien säilyttämiseen soveltuvien tilojen verkoston saaminen viimeksi mainitun pidemmän aikavälin tavoitteen kannalta asianmukaisiksi vaatisi merkittäviä kustannuksia ja aika hankesuunnittelun aloittamisesta tilojen valmistumiseen veisi useita vuosia. Näin ollen lakivaliokunta katsoo, että poliisin säilytystiloissa tapahtuvan säilyttämisen vähentämiseen on tarpeen ryhtyä esityksen mukaisesti viipymättä mutta asteittain.
Lakivaliokunta on kuitenkin huolissaan esityksessäkin mainituista (HE, s. 35) poliisin säilytystiloissa tapahtuvan säilyttämisajan lyhentämisen kielteisistä vaikutuksista. Esityksen arvioidaan voivan vaikuttaa kielteisesti rikosten selvittämisprosentteihin, paljastettujen rikosten määrään, esitutkinnan kestoon ja jopa tutkintavankeusajan pitenemiseen. Esitys aiheuttaa esitutkintaresurssien nykyistä suurempaa kohdistamista tutkinnan alkuvaiheeseen. Kun poliisivankiloissa säilyttämistä rajoitetaan, tutkintavankien säilyttämispaikkakunnat vähenevät. Tilanteessa, jossa esitutkinnan kohteena oleva henkilö ja esitutkintaa suorittava poliisimies ovat pitkienkin matkojen päässä toisistaan, esitutkintaan tarvittava aika todennäköisesti lisääntyy. Tämä voi pahimmillaan johtaa tutkintavankeusajan pitenemiseen.
Lakivaliokunta pitää hyvin huolestuttavana, jos moitittavan asiantilan korjaamisella aiheutetaan uusia ongelmia viranomaistoiminnalle. Oikeudenkäynnin kohtuullinen kesto, johon esitutkinta-aikakin luetaan, on yksi perustuslain 21 §:ssä turvatun oikeudenmukaisen oikeudenkäynnin osatekijä. Rikosprosessin kesto on ollut Suomessa ongelma, ja prosessia on viime vuosina monin tavoin pyritty nopeuttamaan. Lakivaliokunta ei myöskään pidä hyväksyttävänä sitä, että tutkintavankien sijoittelu aiheuttaisi tutkintavankeusajan pidentymisen. Lakivaliokunta pitää tärkeänä, että pidemmän aikavälin tavoitteeseen ja tutkintavankien säilyttämistä koskevan ongelman ratkaisemiseen kokonaisuutena pyritään mahdollisimman pian ja sille osoitetaan jatkossa tarvittavat resurssit siten, että yhden ongelman ratkaisemisella ei aiheuteta uusia ongelmia. Eräs perusteltu pidemmän aikavälin tavoitteen vaihtoehto on asianmukaisten Rikosseuraamuslaitoksen hallinnoimien säilytystilojen liittäminen poliisilaitosten yhteyteen.
Edellä selostetun johdosta ja tilanteen helpottamiseksi ennen pidemmän aikavälin tavoitteen saavuttamista lakivaliokunta ehdottaa jäljempänä yksityiskohtaisissa perusteluissa selostetuin tavoin ehdotettua tutkintavankeuslain 2 luvun 1 §:n 3 momenttia (3. lakiehdotus) täsmennettäväksi siten, että tutkintavankia saisi esityksessä ehdotetun lisäksi säilyttää poliisin säilytystilassa seitsemää vuorokautta pidempään myös, jos siihen olisi poikkeuksellisen painava rikoksen esitutkintaan liittyvä syy. Tämä koskisi esimerkiksi tilanteita, joissa esitutkinta olisi niin keskeneräinen, että tutkintavangin siirtäminen kaukana sijaitsevaan vankilaan vaarantaisi koko esitutkinnan.
Lakivaliokunta painottaa, että esityksessä (HE, s. 30) todetun mukaisesti tutkintavankien nykyistä nopeampi siirtäminen vankilaan edellyttää, että Rikosseuraamuslaitos ja Poliisihallitus ryhtyvät selvittämään mahdollisuuksia järjestää Rikosseuraamuslaitoksen hallinnoimia tutkintavankiosastoja joidenkin poliisilaitosten yhteyteen. Tällainen tutkintavankiosasto olisi tarpeen etenkin Pohjois-Suomessa, jossa kuulustelumatkat tulevat muodostumaan pitkiksi. Lakivaliokunnan saaman selvityksen mukaan Rikosseuraamuslaitos ja Poliisihallitus ovat 2.5.2017 asettaneet valmisteluryhmän selvittämään mm. edellä mainittua kysymystä. Lakivaliokunta pitää tätä myönteisenä. Valiokunta pitää tärkeänä myös valmisteluryhmän toimeksiantoon kuuluvaa tehtävää lisätä videoneuvotteluilla tapahtuvan kuulemisen mahdollisuuksia vankiloissa. Valiokunnan saaman selvityksen mukaan Rikosseuraamuslaitos ja Poliisihallitus ovat 2.5.2017 asettaneet myös valmisteluryhmän valmistelemaan tutkintavankeuden vaihtoehtoja koskevan uudistuksen voimaantuloa.
Hallituksen esityksen mukaan siinä esitetyt lait on tarkoitettu tulemaan voimaan 1.1.2018. Lakivaliokunta pitää tärkeänä, että esityksessä tarkoitettujen lakien voimaantuloa siirrettäisiin siten, että valmisteluryhmässä on ehditty selvittää ja ratkaista ne keskeiset ja akuutit ongelmat, joita erityisesti tutkintavankien nykyistä nopeammasta siirtämisestä aiheutuu. Näin ollen esityksessä tarkoitettujen lakiehdotusten voimaantulo voisi olla esimerkiksi vuoden 2019 alussa. Valiokunta pitää kuitenkin tärkeänä, että valmisteluryhmät saattavat työnsä päätökseen mahdollisimman pikaisesti.
Lakivaliokunta kiinnittää huomiota myös siihen, että vankiterveydenhuollon yksikkö (VTH) on siirretty oikeusministeriön hallinnonalalta rikosseuraamuslaitoksesta itsenäiseksi virastoksi sosiaali- ja terveysministeriön hallinnonalalle, terveyden ja hyvinvoinnin laitoksen (THL) tulosohjaukseen 1.1.2016 alkaen. Lakivaliokunnan saaman selvityksen mukaan ei sosiaali- ja terveysministeriötä eikä terveyden ja hyvinvoinnin laitosta ole kuitenkaan kuultu esityksen valmistelun yhteydessä. Tutkintavankien nykyistä nopeampi siirtäminen poliisin ylläpitämistä säilytystiloista tutkintavankiloihin on kuitenkin merkityksellistä myös vankiterveydenhuollon kannalta. Lakivaliokunta pitää tärkeänä, että uudistuksen voimaantuloa valmistelevassa työryhmässä kuullaan sosiaali- ja terveysministeriön, THL:n ja vankiterveydenhuollon edustajia, jotta voidaan varmistaa vankiterveydenhuollon asianmukainen toiminta.
12 a §. Tutkinta-aresti.
Ehdotettu pykälä sisältää säännökset tutkinta-arestista ja sen määräämisen edellytyksistä. Pykälän 5 momentti sisältää viittaussäännöksen, jonka mukaan muutoksenhausta tutkinta-arestia koskevaan päätökseen säädetään 3 luvun 19 §:ssä. Jäljempänä selostetuin tavoin lakivaliokunta ehdottaa muutoksenhakutuomioistuimessa tapahtuvaa tutkinta-arestin määräämistä koskevan sääntelyn lisäämistä 3 luvun 18 §:ään. Mainitun lisäyksen myötä pakkokeinolain 3 luvun säännöksistä tutkinta-arestia koskevat 18 ja 19 §. Lakivaliokunta katsoo, että informatiivisuus- ja selkeyssyistä ehdotetussa 12 a §:n 5 momentissa tulee viitata myös 3 luvun 18 §:ään. Edellä todetun vuoksi lakivaliokunta ehdottaa, että 1. lakiehdotuksen 2 luvun 12 a §:n 5 momenttia täsmennetään niin, että sen mukaan tutkinta-arestista muutoksenhakutuomioistuimessa ja muutoksenhausta tutkinta-arestia koskevaan päätökseen säädetään 3 luvun 18 ja 19 §:ssä.
12 c §. Ratkaisu tutkinta-arestista.
Ehdotettu pykälä sisältää tutkinta-arestia koskevaan ratkaisuun liittyviä säännöksiä. Pykälä sisältää paitsi säännökset seikoista, jotka ratkaisusta on käytävä ilmi, myös säännökset tutkinta-arestin voimassaolosta. Ehdotetun 3 momentin mukaan ratkaisu tuomitun tutkinta-arestista on voimassa, kunnes rangaistuksen täytäntöönpano alkaa tai tutkinta-arestin määrännyt tuomioistuin toisin määrää.
Lakivaliokunta katsoo, että ehdotettu 3 momentin sääntely koskien toimivaltaista tuomioistuinta ei ole asianmukainen. Vapauteen kohdistuvien pakkokeinojen käyttäminen kuuluu sille tuomioistuimelle, jossa syyteasia on vireillä. Tuomitun rangaistuksen jälkeen syyteasia voi olla vireillä muutoksenhakutuomioistuimessa. Näin ollen tuomitun henkilön osalta säännös siitä, että tutkinta-arestin määrännyt tuomioistuin voisi määrätä asiasta toisin, ei ole perusteltu. Lakivaliokunta katsoo, että ehdotettua 3 momenttia tulee muuttaa siten, että se vastaa pakkokeinolain 2 luvun 12 §:n 2 momenttia ja 5 luvun 9 §:n 3 momenttia, jotka sisältävät vastaavan sääntelyn vangitsemisen ja matkustuskiellon osalta.
Edellä todetun johdosta lakivaliokunta ehdottaa 1. lakiehdotuksen 2 luvun 12 c §:n 3 momentin tarkistamista niin, että sen mukaan ratkaisu tuomitun tutkinta-arestista on voimassa, kunnes rangaistuksen täytäntöönpano alkaa tai ylempi tuomioistuin toisin päättää.
12 h §. Poikkeuslupa ja tutkinta-arestin sisällön muuttaminen.
Ehdotettu pykälä sisältää säännökset koskien lupaa tutkinta-arestia koskevassa ratkaisussa asetetuista velvollisuuksista poikkeamiseen sekä tutkinta-arestin sisällön muuttamisesta. Esityksessä ehdotetaan myös pakkokeinolain vangitsemisasioiden tuomioistuinkäsittelyä koskevan 3 luvun 19 §:ssä tarkoitettujen muutoksenhakua koskevien säännösten täydentämistä siten, että pykälässä huomioitaisiin uusi tutkinta-arestia koskeva pakkokeino. Viimeksi mainittua pykälää ehdotetaan muutettavaksi muun muassa siten, että säännökseen lisättäisiin kielto hakea valittamalla muutosta tutkinta-arestia koskevaan päätökseen. Esityksen perustelujen mukaan (HE, s. 44) tällainen päätös olisi esimerkiksi 2 luvun 12 h §:ssä tarkoitettu poikkeuslupaa koskeva päätös.
Lakivaliokunta kiinnittää huomiota siihen, että matkustuskieltoa ja tehostettua matkustuskieltoa koskeva poikkeusluvan epäämistä koskeva kielto voidaan kuitenkin saattaa tuomioistuimen käsiteltäväksi pakkokeinolain 5 luvun 6 §:n 2 momentin perusteella. Lakivaliokunta katsoo, että myös tutkinta-arestiin määrätty tarvitsee vastaavasti oikeusturvatakeita sellaisissa tilanteissa, joissa hänellä on asianmukainen syy poikkeuslupaa koskevalle pyynnölleen, joka on kuitenkin evätty. Näillä perusteilla sekä myös säännösten johdonmukaisuuden vuoksi valiokunta katsoo, että tällainen mahdollisuus tulee olla myös tutkinta-arestia koskevan poikkeusluvan epäämisestä. Pakkokeinolain 5 luvun 11 §:ssä olevan 3 luvun 1 §:ään kohdistuvan viittauksen mukaisesti tuomioistuin matkustuskieltoa koskevissa poikkeuslupa-asioissa on pääsääntöisesti syyteasiassa toimivaltainen tuomioistuin. Mainittua sääntelyä vastaavasti lakivaliokunta ehdottaa edellä mainituista syistä, että 1. lakiehdotuksen 2 luvun 12 h §:n 1 momentin loppuun lisätään täsmennys, jonka mukaan tutkinta-arestiin määrätty voi saattaa poikkeusluvan epäämistä koskevan asian syyteasiassa toimivaltaisen tuomioistuimen käsiteltäväksi.
3 luku. Tuomioistuinmenettely vangitsemisasioissa
18 §. Vangitseminen muutoksenhakutuomioistuimessa. (Uusi)
Pykälä sisältää säännökset vangitsemisesta muutoksenhakutuomioistuimessa. Pykälää ei esityksessä ehdoteta muutettavaksi. Lakivaliokunta kuitenkin katsoo, että myös esityksessä ehdotettua tutkinta-arestia koskeva vaatimus tulee voida esittää ja ratkaista ensi asteena myös vasta muutoksenhakutuomioistuimessa, kuten nykyisin matkustuskieltoa ja vangitsemista koskeva vaatimus. Tarve vaatimuksen esittämiseen saattaa ilmetä vasta käsiteltäessä asiaa muutoksenhakutuomioistuimessa. Edellä todetun vuoksi lakivaliokunta ehdottaa 1. lakiehdotuksessa tarkoitetun pakkokeinolain 3 luvun 18 §:n 1 momentin muuttamista siten, että momentissa mainitaan vangitsemisen lisäksi tutkinta-arestiin määrääminen. Valiokunta ehdottaa myös 18 §:n otsikon muuttamista siten, että siinä mainitaan tutkinta-aresti. Valiokunnan ehdotukset edellyttävät muutoksia myös 1. lakiehdotuksen johtolauseeseen. Valiokunta toteaa lisäksi olevan selvää, että muutoksenhaun aikana muutoksenhakutuomioistuimella on toimivalta tutkinta-arestin muuttamiseen.
19 §. Muutoksenhaku.
Pykälän muutettavaksi ehdotettu 1 momentti sisältää muun muassa säännökset muutoksenhausta vangitsemisasiassa tai tutkinta-arestia koskevassa asiassa. Lakivaliokunta on edellä oikeusturvasyistä ehdottanut 1. lakiehdotuksen 2 luvun 12 h §:n 1 momentin loppuun täsmennystä, jonka mukaan tutkinta-arestiin määrätty voi saattaa poikkeusluvan epäämistä koskevan asian syyteasiassa toimivaltaisen tuomioistuimen käsiteltäväksi.
Lakivaliokunta katsoo, että tutkinta-arestiin määrätyn oikeusturvan kannalta on tärkeää, että myös käräjäoikeuden ratkaisu poikkeuslupa-asiassa voidaan saattaa ylemmän tuomioistuimen käsiteltäväksi. Jos käräjäoikeus tekee asiassa tutkinta-arestiin määrätyn kannalta myönteisen ratkaisun, muutoksenhakuintressi voi olla myös pidättämiseen oikeutetulla virkamiehellä. Pakkokeinolain 5 luvun 12 §:n perusteella matkustuskieltoon määrätty ja pidättämiseen oikeutettu virkamies voivat kannella käräjäoikeuden poikkeuslupaa koskevasta päätöksestä. Valiokunta katsoo, että vastaava mahdollisuus tulee olla myös tutkinta-arestin osalta. Edellä todetun vuoksi lakivaliokunta ehdottaa, että 1. lakiehdotuksen 3 luvun 19 §:n 1 momentin loppuun lisätään täsmennys, jonka mukaan tutkinta-arestiin määrätty ja pidättämiseen oikeutettu virkamies saavat kannella tuomioistuimen päätöksestä 2 luvun 12 h §:n 1 momentissa tarkoitetussa tutkinta-arestin poikkeuslupaa koskevassa asiassa.
2 luku. Saapuminen vankilaan
1 §. Tutkintavangin sijoittaminen.
Pykälä sisältää säännökset tutkintavangin sijoittamisesta. Esityksessä ehdotetaan muutettavaksi pykälän 3 ja 4 momenttia, joissa säännellään tilanteista joissa tutkintavanki voidaan tutkintavankilana toimivan vankilan sijasta sijoittaa poliisin ylläpitämään tutkintavankien säilytystilaan. Muutettavaksi ehdotetun 3 momentin mukaan tämä olisi mahdollista, jos se on välttämätöntä tutkintavangin erillään pitämiseksi, turvallisuussyistä tai rikoksen selvittämiseksi. Tutkintavankia ei saa tällöinkään pitää poliisin säilytystilassa seitsemää vuorokautta pidempää aikaa, ellei siihen ole poikkeuksellisen painavaa, tutkintavangin turvallisuuteen tai pakkokeinolain 2 luvun 5 §:n 1 momentin 2 b kohdassa tarkoitetusta vaarasta aiheutuvaa, erillään pitämiseen liittyvää syytä.
Voimassa olevan tutkintavankeuslain 2 luvun 1 §:n 3 momentin mukaan tutkintavanki voidaan sijoittaa poliisin ylläpitämään säilytystilaan, jos se on välttämätöntä tutkintavangin erillään pitämiseksi tai turvallisuussyistä taikka jos rikoksen selvittäminen sitä erityisesti vaatii. Momentin mukaan tutkintavankia ei saa pitää poliisin säilytystilassa neljää viikkoa pitempää aikaa, ellei siihen ole erittäin painavaa syytä.
Näin ollen aikaa, jonka tutkintavankia voitaisiin säilyttää poliisin ylläpitämässä säilytystilassa, lyhennettäisiin nykyisestä pääsääntöisestä enimmäisajasta eli neljästä viikosta seitsemään päivään. Myös kriteerit pääsääntöisen säilyttämisajan ylittämiselle muuttuisivat.
Edellä yleisperusteluissa on selostettu niitä vaikutuksia, joita poliisin tiloissa tapahtuvan säilytysajan lyhentämisellä saattaa olla muun muassa rikostutkinnan vaikeutumiseen, rikosten selvittämisasteeseen ja mahdollisiin tutkintavankeusaikojen pidentymisiin sekä siihen, että poliisi joutuisi sijoittamaan lisäresursseja erityisesti tutkinnan alkuvaiheeseen.
Yleisperusteluissa esitetyistä syistä lakivaliokunta ehdottaa, että esityksessä tarkoitetun 3. lakiehdotuksen 2 luvun 1 §:n 3 momenttia täsmennetään siten, että poikkeuksellisen painava rikoksen esitutkintaan liittyvä syy lisätään perusteeksi, joka mahdollistaa tutkintavangin säilyttämisen poliisin tiloissa yli seitsemän vuorokautta.Tämä koskisi esimerkiksi tilanteita, joissa rikoksen esitutkinta olisi niin keskeneräinen, että tutkintavangin siirtäminen kaukana sijaitsevaan vankilaan vaarantaisi koko esitutkinnan. Säännöksen soveltamisen kannalta merkityksellisiä voivat olla myös esimerkiksi järjestäytynyttä rikollisuutta ja ihmiskauppaa koskevat tilanteet. Säännös voisi soveltua tilanteisiin, joissa on kyse laajasta rikoskokonaisuudesta, jossa on useita epäiltyjä ja paljon yhteydenpitorajoituksia. Asian arviointi olisi tuomioistuimen harkinnassa.
3 luku. Rangaistusajan laskeminen (Uusi)
1 §. Määräaikaisen vankeusrangaistuksen pituuden laskeminen. (Uusi)
Pykälä sisältää säännökset vankeusrangaistuksen pituuden laskemisesta. Pykälää ei esityksessä ehdoteta muutettavaksi. Pykälän 2 momentissa säädetään vankeusrangaistuksesta tehtävistä vähennyksistä. Lakivaliokunta kiinnittää huomiota siihen, että esityksessä ehdotettu sääntely on tehtävien vähennysten osalta puutteellinen sellaisten tilanteiden osalta, joissa käräjäoikeus on määrännyt tuomitun tutkinta-arestiin ja käräjäoikeuden tuomio on jäänyt lainvoimaiseksi.
Voimassa olevan vankeuslain 3 luvun 1 §:n 2 momentin mukaan rikoslain 6 luvun 13 §:ssä tarkoitettu vähennys otetaan rangaistuksen täytäntöönpanossa huomioon sen pituisena kuin tuomioistuimen päätöksessä on määrätty. Jos käräjäoikeuden ratkaisu saa lainvoiman, tutkinta-arestissa toimeenpantua aikaa ei kuitenkaan ole määrätty käräjäoikeuden päätöksessä. Tämän vuoksi lakivaliokunta katsoo, että asiasta tulee erikseen säätää tällaisia tilanteita varten.
Rikosseuraamuslaitos on esityksen mukaan toimivaltainen viranomainen tutkinta-arestin toimeenpanossa ja Rikosseuraamuslaitoksessa on ajantasainen tieto tutkinta-arestissa toimeenpannusta ajasta, joka otetaan vankeusrangaistuksen täytäntöönpanossa huomioon. Koska vähennys joudutaan ottamaan huomioon rangaistusten täytäntöönpanossa, valiokunnan näkemyksen mukaan on luontevinta, että asiasta säädetään vankeuslaissa. Tuomioiden täytäntöönpanosta vastaa vankeuslain 1 luvun 8 §:n 3 momentin mukaan ja rangaistusaikaa koskevan päätöksen tekee vankeuslain 3 luvun 8 §:n mukaan täytäntöönpanosta vastaava virkamies. Rikosseuraamuslaitoksesta annetun valtioneuvoston asetuksen ( 1739/2015 ) 11 §:n 1 momentin mukaan täytäntöönpanosta vastaavia virkamiehiä ovat täytäntöönpanojohtaja, täytäntöönpanopäällikkö ja työjärjestyksessä määrätty notaari.
Edellä todetun johdosta lakivaliokunta ehdottaa, että 4. lakiehdotuksessa tarkoitetun vankeuslain 3 luvun 1 §:n 2 momenttiin lisätään säännös, jonka mukaan lainvoimaiseksi tulleen käräjäoikeuden tuomion antamisen jälkeen toimeenpantu tutkinta-aresti otetaan huomioon rangaistusaikaa laskettaessa noudattaen, mitä (rikoslain) 6 luvun 13 §:ssä säädetään. Lakivaliokunnan esittämä muutos tulee huomioida myös 4. lakiehdotuksen johtolauseessa sekä 4. lakiehdotuksen otsikossa.
Vankeuslain 3 luvun 1 §:n 2 momentti on eduskunnan käsiteltävänä yhdistelmärangaistusta koskevan hallituksen esityksen ( HE 268/2016 vp ) yhteydessä, joten esitykset on eduskunnassa sovitettava yhteen. Mainitun esityksen mukaan momenttiin lisätään määritelmä siitä, milloin yhdistelmärangaistus on kokonaan suoritettu. Kyseisessä esityksessä ehdotetut muutokset on sisällytetty nyt käsiteltävään lakivaliokunnan uuteen 2 momenttia koskevaan ehdotukseen.
Pykälä sisältää säännöksiä hovioikeuden päätösvaltaisesta kokoonpanosta. Pykälän 2 momentti sisältää säännökset tilanteista, joissa hovioikeus on päätösvaltainen myös yksijäsenisenä. Momentin voimassa olevan 11 kohdan mukaan yhden tuomarin kokoonpanossa voidaan ratkaista vasta hovioikeudessa esitetty vangitsemis- tai matkustuskieltovaatimus. Lakivaliokunta katsoo, että momentin 11 kohtaan tulee johdonmukaisuussyistä lisätä maininta myös tutkinta-arestista. Koska hallituksen esitykseen ei sisälly ehdotusta oikeudenkäymiskaaren muuttamisesta, valiokunta ehdottaa hyväksyttäväksi edellä mainitun sisältöisen uuden 7. lakiehdotuksen.
Eduskunta hyväksyy muuttamattomana hallituksen esitykseen HE 252/2016 vp sisältyvät 2., 5. ja 6. lakiehdotuksen.
Eduskunta hyväksyy muutettuna hallituksen esitykseen HE 252/2016 vp sisältyvät 1., 3. ja 4. lakiehdotuksen. (Valiokunnan muutosehdotukset)
Eduskunta hyväksyy uuden, 7. lakiehdotuksen. (Valiokunnan uusi lakiehdotus)
muutetaan pakkokeinolain (806/2011) 2 luvun otsikko, 3 luvun 18 §:n otsikko ja 1 momentti, 19 §:n 1 momentti, 5 luvun 4 §:n 3 momentti, 5 ja 6 §, 8 §:n 1 momentti, 9 §:n 3 momentti ja 11 §, 9 luvun 4 §:n 3 momentti sekä 11 luvun 4 § sekä
DNA-tunnisteen määrittäminen ja tallentaminen
muutetaan vankeuslain (767/2005) 3 luvun 1 §:n 2 momentti ja 6 luvun 5 §:n 2 momentti, sellaisina kuin ne ovat, 3 luvun 1 §:n 2 momentti laissa /2017 ja 6 luvun 5 §:n 2 momentti laissa 393/2015, seuraavasti:
3 luku (Uusi)
Määräaikaisen vankeusrangaistuksen pituuden laskeminen.
Rangaistuksesta rikoslain (39/1889) 6 luvun 13 §:n nojalla tehtävä vapaudenmenetystä vastaava vähennys lasketaan päivinä. Vähennys otetaan rangaistuksen täytäntöönpanossa huomioon sen pituisena kuin tuomioistuimen päätöksessä on määrätty. Lainvoimaiseksi tulleen käräjäoikeuden tuomion antamisen jälkeen toimeenpantu tutkinta-aresti otetaan huomioon rangaistusaikaa laskettaessa noudattaen, mitä 6 luvun 13 §:ssä säädetään. Samaa kalenteriaikaa koskeva vähennys otetaan huomioon vain kerran. Jos tuomittu on mainittuna kalenteriaikana suorittanut vankeusrangaistusta tai muuntorangaistusta, vähennystä ei lasketa tältä ajalta. Vankeusrangaistus on kokonaisuudessaan suoritettu, kun rikoslain 2 c luvun 11 §:ssä tarkoitettu koko rangaistus on suoritettu tai mainitun luvun 13 §:ssä tarkoitettu koeaika on päättynyt. Yhdistelmärangaistus on kokonaisuudessan suoritettu, kun vankeuden jälkeinen valvonta-aika tai vankeudeksi muunnettu valvonta-aika on päättynyt.
Läsnäolo tuomioistuimessa tai muussa viranomaisessa.
lisätään henkilötietojen käsittelystä Rikosseuraamuslaitoksessa annetun lain (1069/2015) 1 §:ään uusi 2 momentti, seuraavasti:
Milloin joku on määrätty matkustuskieltoon, tehostettuun matkustuskieltoon tai tutkinta-arestiin, hänen oikeudestaan saada korvausta vapautensa rajoittamisesta on voimassa, mitä pidätetyn ja vangitun oikeudesta saada korvausta vapauden menetyksestä on tässä laissa säädetään.
11) ratkaista vasta hovioikeudessa esitetyn vangitsemis- , tutkinta-aresti- tai matkustuskieltovaatimuksen;
Helsingissä 17.10.2017
jäsen Tiina Elovaara /si
jäsen Ari Jalonen /si

matches: Tuomioistuin tuomioistuin tuomioistuin tuomioistuin tuomioistuin tuomioistuin tuomioistuin tuomioistuin tuomioistuin


text:
EUR-Lex - 61999J0177 - FI
Yhteisöjen tuomioistuimen tuomio (viides jaosto) 19 päivänä syyskuuta 2000. - Ampafrance SA vastaan Directeur des services fiscaux de Maine-et-Loire (C-177/99) ja Sanofi Synthelabo vastaan Directeur des services fiscaux du Val-de-Marne (C-181/99). - Ennakkoratkaisupyynnöt: Tribunal administratif de Nantes ja Tribunal administratif de Melun - Ranska. - Arvonlisävero - Veron vähentäminen - Vähennysoikeuden rajoittaminen - Edustuskulut - Suhteellisuus. - Yhdistetyt asiat C-177/99 ja C-181/99.
Oikeustapauskokoelma 2000 sivu I-07013
1. Verotus - Jäsenvaltioiden lainsäädännön yhdenmukaistaminen - Liikevaihtoverot - Yhteinen arvonlisäverojärjestelmä - Aikaisemmassa vaihdannan vaiheessa maksetun veron vähentäminen - Erityisten poikkeussäännösten hyväksyminen - Veropetoksen tai veron kiertämisen estäminen - Päätös 89/487/ETY - Veron vähennysoikeuden rajoittaminen tiettyjen majoitus-, vastaanotto-, ravintola- ja viihdytyskulujen osalta - Suhteellisuusperiaatteen loukkaaminen - Lainvastaisuus
(Neuvoston direktiivin 77/388/ETY 27 artikla; neuvoston päätös 89/487/ETY)
2. Yhteisön oikeus - Luottamuksensuojan periaate - Jäsenvaltio ei voi vedota periaatteeseen sellaisten seurausten välttämiseksi, jotka johtuvat siitä, että yhteisöjen tuomioistuin toteaa yhteisön toimielimen antaman säädöksen pätemättömäksi
1. Neuvoston päätös 89/487/ETY on tehty jäsenvaltioiden liikevaihtoverolainsäädännön yhdenmukaistamisesta annetun kuudennen neuvoston direktiivin 77/388/ETY 27 artiklan nojalla, jonka mukaan jäsenvaltiolle voidaan antaa lupa ottaa käyttöön kuudennesta direktiivistä poikkeavia erityistoimenpiteitä veronkannon yksinkertaistamiseksi tai tietyntyyppisten veropetosten ja veron kiertämisen estämiseksi. Tämä päätös, jossa Ranskan tasavallalle annetaan oikeus soveltaa kuudennen arvonlisäverodirektiivin 17 artiklan 6 kohdan toisesta alakohdasta poikkeavaa säännöstä, on pätemätön, kun sitä tarkastellaan yleisen suhteellisuusperiaatteen valossa, siltä osin kuin siinä on kyseiselle valtiolle annettu oikeus evätä talouden toimijoilta oikeus vähentää sellaisiin kuluihin sisältyvä arvonlisävero, joiden nämä toimijat voivat osoittaa liittyvän yksinomaan liiketoimintaan.
Yhteisön oikeuden tämänhetkinen tila huomioon ottaen veropetosten ja veron kiertämisen estämisen kannalta tarpeelliselta ei vaikuta toimenpide, jolla periaatteessa evätään kaikkien majoitus-, vastaanotto-, ravintola- ja viihdytyskulujen osalta arvonlisäveron vähennysoikeus eli yksi kuudennessa direktiivissä käyttöön otetun arvonlisäverojärjestelmän perusperiaatteista, koska muita oikein suhteutettuja ja tämän periaatteen toteutumista vähemmän haittaavia keinoja kuin tiettyihin menoihin kohdistuvan vähennysoikeuden rajoittaminen on harkittavissa tai jo olemassa kansallisessa oikeusjärjestyksessä. Päinvastoin tämä keino haittaa liiallisesti kuudennen direktiivin tavoitteiden ja periaatteiden toteutumista.
( ks. 35, 57 ja 61-62 kohta sekä tuomiolauselma )
2. Luottamuksensuojan periaate kuuluu yhteisön oikeusjärjestykseen ja perustuu välittömästi oikeusvarmuuden periaatteeseen, johon vetoavat yleensä yksityiset oikeussubjektit (talouden toimijat), joilla on julkisen vallan aikaansaama perusteltu luottamus johonkin asiaintilaan. Jäsenvaltio ei voi vedota luottamuksensuojan periaatteeseen välttääkseen yhteisöjen tuomioistuimen sellaisen tuomion seuraukset, jossa yhteisön säädös todetaan pätemättömäksi, sillä tämä kyseenalaistaisi yksityishenkilöiden mahdollisuuden saada suojaa laittomiin sääntöihin perustuvalta julkisen vallan toiminnalta.
( ks. 67 kohta )
Yhdistetyissä asioissa C-177/99 ja C-181/99,
jotka Tribunal administratif de Nantes (C-177/99) ja Tribunal administratif de Melun (C-181/99) (Ranska) ovat saattaneet EY:n perustamissopimuksen 177 artiklan (josta on tullut EY 234 artikla) nojalla yhteisöjen tuomioistuimen käsiteltäviksi saadakseen näissä kansallisissa tuomioistuimissa vireillä olevissa asioissa
Sanofi Synthelabo, aiemmin Sanofi Winthrop SA,
Directeur des services fiscaux du Val-de-Marne (C-181/99)
ennakkoratkaisun sellaisen 28.7.1989 tehdyn neuvoston päätöksen 89/487/ETY pätevyydestä (EYVL L 239, s. 21), jolla Ranskan tasavallalle annetaan oikeus soveltaa säännöstä, joka poikkeaa jäsenvaltioiden liikevaihtoverolainsäädännön yhdenmukaistamisesta 17.5.1977 annetun kuudennen neuvoston direktiivin 77/388/ETY 17 artiklan 6 kohdan toisesta alakohdasta,
toimien kokoonpanossa: jaoston puheenjohtaja D. A. O. Edward sekä tuomarit L. Sevón, P. J. G. Kapteyn, H. Ragnemalm ja M. Wathelet (esittelevä tuomari),
- Ampafrance SA, edustajinaan asianajajat J.-C. Bouchard ja O. Cortez, Hauts-de-Seine,
- Sanofi Synthelabo, edustajanaan rahoitusjohtaja J.-C. Leroy,
- Ranskan hallitus, asiamiehinään ulkoasiainministeriön oikeudellisen osaston jaostopäällikkö K. Rispal-Bellanger ja saman osaston ulkoasiainsihteeri S. Seam,
- Euroopan unionin neuvosto, asiamiehinään oikeudellinen neuvonantaja J. Monteiro ja oikeudellisen yksikön virkamies M.-J. Vernier,
- Euroopan yhteisöjen komissio, asiamiehinään oikeudellinen neuvonantaja E. Traversa ja oikeudellisen yksikön virkamies H. Michard,
kuultuaan Ampafrance SA:n, edustajinaan asianajajat J.-C. Bouchard ja O. Cortez, Sanofi Synthelabon, edustajinaan asianajajat B. Geneste ja O. Davidson, Hauts-de-Seine, Ranskan hallituksen, asiamiehenään S. Seam, neuvoston, asiamiehinään J. Monteiro ja M.-J. Vernier, ja komission, asiamiehenään H. Michard, 27.1.2000 pidetyssä istunnossa esittämät suulliset huomautukset,
kuultuaan julkisasiamiehen 23.3.2000 pidetyssä istunnossa esittämän ratkaisuehdotuksen,
1 Tribunal administratif de Melun (C-181/99) ja Tribunal administratif de Nantes (C-177/99) ovat kumpikin erikseen esittäneet yhteisöjen tuomioistuimelle 3.12.1998 ja 11.5.1999 tekemillään päätöksillä, jotka ovat saapuneet yhteisöjen tuomioistuimeen 14.5.1999 ja 17.5.1999, EY:n perustamissopimuksen 177 artiklan (josta on tullut EY 234 artikla) nojalla ennakkoratkaisukysymyksen sellaisen 28.7.1989 tehdyn neuvoston päätöksen 89/487/ETY (EYVL L 239, s. 21) pätevyydestä, jolla Ranskan tasavallalle annetaan oikeus soveltaa säännöstä, joka poikkeaa jäsenvaltioiden liikevaihtoverolainsäädännön yhdenmukaistamisesta 17.5.1977 annetun kuudennen neuvoston direktiivin 77/388/ETY 17 artiklan 6 kohdan toisesta alakohdasta.
2 Nämä kysymykset on esitetty asiassa, jossa valittajina ovat Ampafrance SA -niminen yhtiö (jäljempänä Ampafrance) (C-177/99) ja Sanofi Winthrop SA -niminen yhtiö, josta on absorptiofuusion seurauksena tullut 12.5.1998 Sanofi ja 18.5.1999 Sanofi Synthelabo (jäljempänä Sanofi) (C-181/99), ja vastapuolena on veroviranomainen ja joka koskee majoitus-, ravintola- ja vastaanotto- ja viihdytyskuluihin sisältyvän arvonlisäveron vähentämisoikeuden epäämisen vuoksi näihin kahteen yhtiöön kohdistunutta jälkiverotusta.
3 Jäsenvaltioiden liikevaihtoverolainsäädännön yhdenmukaistamisesta 11 päivänä huhtikuuta 1967 annetun ensimmäisen neuvoston direktiivin 67/227/ETY (EYVL 1967, 71, s. 1301; jäljempänä ensimmäinen direktiivi) 2 artiklan toinen kohta kuuluu seuraavasti:
"Jokaisesta liiketoimesta on kannettava tavaran tai palvelun hinnan perusteella tähän tavaraan tai palveluun sovellettavan verokannan mukaan laskettu arvonlisävero, josta on vähennetty hinnan muodostavista osista välittömästi kannetun arvonlisäveron määrä."
4 Jäsenvaltioiden liikevaihtoverolainsäädännön yhdenmukaistamisesta - yhteinen arvonlisäverojärjestelmä: yhdenmukainen määräytymisperuste 17 päivänä toukokuuta 1977 annetun kuudennen neuvoston direktiivin 77/388/ETY (EYVL L 145 s. 1; jäljempänä kuudes direktiivi), jossa säädetään verovelvollisten oikeudesta arvonlisäveron vähennykseen, joka tehdään aikaisemmassa vaihdannan vaiheessa liiketoimeen sisältyvästä verosta, 17 artiklan 2 kohdan a alakohdassa säädetään seuraavaa:
"Jos tavarat ja palvelut käytetään verovelvollisen arvonlisäverollisiin liiketoimiin, verovelvollisella on oikeus vähentää siitä verosta, jonka maksamiseen hän on velvollinen:
a) arvonlisävero, joka on maksettava tai maksettu tavaroista tai palveluista, jotka verovelvolliselle on luovuttanut taikka suorittanut tai luovuttaa taikka suorittaa toinen verovelvollinen".
5 Kuudennen direktiivin 17 artiklan 6 kohdassa on standstill-lauseke, jonka mukaan jäsenvaltiot voivat säilyttää arvonlisäveron vähennysoikeuden rajoittamista koskevat säännökset, jotka olivat voimassa ennen kuudennen direktiivin voimaantuloa eli ennen 1.1.1979. Säännös kuuluu seuraavasti:
"Neuvosto päättää neljän vuoden kuluessa tämän direktiivin voimaantulosta yksimielisesti komission ehdotuksesta, mitkä kustannukset eivät oikeuta arvonlisäveron vähentämiseen. Sellaiset kustannukset, jotka eivät luonteeltaan ole liiketoimintaan liittyviä, kuten ylellisyys-, huvi- tai edustuskustannukset, jäävät joka tapauksessa vähennysoikeuden ulkopuolelle.
Kunnes edellä olevat säännökset tulevat voimaan, jäsenvaltiot voivat edelleen soveltaa kaikkia sisäisen lainsäädäntönsä vähennysoikeuden rajoittamista koskevia säännöksiä."
6 Kuudennen direktiivin 17 artiklan 6 kohdan ensimmäisessä alakohdassa tarkoitettuja yhteisön säännöksiä ei ole vielä hyväksytty, koska neuvostossa ei ole päästy sopimukseen kuluista, jotka on mahdollista jättää arvonlisäveron vähennysoikeuden ulkopuolelle.
7 Kuudennen direktiivin 27 artiklassa säädetään seuraavaa:
"1. Neuvosto voi yksimielisesti komission ehdotuksesta antaa jäsenvaltioille luvan ottaa käyttöön tästä direktiivistä poikkeavia erityistoimenpiteitä veronkannon yksinkertaistamiseksi tai tietyntyyppisten veropetosten ja veron kiertämisen estämiseksi. Veronkannon yksinkertaistamiseksi tarkoitetut toimenpiteet saavat vaikuttaa ainoastaan vähäisessä määrin lopullisessa kulutusvaiheessa kannettavan veron määrään.
2. Jäsenvaltion, joka haluaa ottaa käyttöön 1 kohdassa tarkoitetut toimenpiteet, on ilmoitettava asiasta komissiolle ja annettava komissiolle kaikki asiaan liittyvät tiedot.
3. Komissio antaa tämän tiedoksi muille jäsenvaltioille kuukauden kuluessa.
4. Neuvoston päätös katsotaan tehdyksi, jollei komissio tai jokin jäsenvaltio ole kahden kuukauden kuluessa 3 kohdassa tarkoitetusta tiedoksi antamisesta vaatinut asian saattamista neuvoston käsiteltäväksi.
5. - - ."
8 Ranskassa majoitus-, ravintola-, vastaanotto- ja viihdytyskulujen jättäminen arvonlisäveron vähennysoikeuden ulkopuolelle on otettu asteittain käyttöön vuosina 1967-1979.
9 Säännökset, joissa vähennysoikeus evättiin tiettyjen tavaroiden ja palvelujen osalta ja joita sovellettiin ennen kuudennen direktiivin voimaantuloa eli 1.1.1979, sisältyivät 27.7.1967 annetun asetuksen nro 67-604 (décret n_ 67-604 du 27 juillet 1967; Journal Officiel de la Republique Française; jäljempänä JORF 28.7.1967, s. 7541; jäljempänä asetus nro 67-604) 7 ja 11 §:ään.
10 Asetuksen 7 §:ssä säädetään seuraavaa:
"Yritysjohtajien ja yrityksen henkilökunnan asumisesta tai majoituksesta aiheutuviin kuluihin sisältyvä vero ei ole vähennyskelpoinen.
Vähennysoikeuden ulkopuolelle ei kuitenkaan jää sellaisiin kuluihin sisältyvä vero, joita aiheutuu laitoksen tai liiketilan taikka työmaan turvallisuudesta tai valvonnasta vastaavalle työntekijälle vastikkeetta tarjotusta majoituksesta."
11 Asetuksen nro 67-604 11 §:ssä säädetään seuraavaa:
"Sellaisiin kuluihin sisältyvä vero, joita on aiheutunut yritysjohtajien ja yrityksen henkilökunnan henkilökohtaisten tarpeiden täyttämisestä, sekä erityisesti vastaanotto-, ravintola- ja viihdytyskuluihin sisältyvä vero ei ole vähennyskelpoinen.
Vähennysoikeuden rajoittaminen ei kuitenkaan koske kuluja, jotka liittyvät:
sellaiseen kiinteään omaisuuteen, jota hyödynnetään erityisesti henkilökunnan yhteisiin tarpeisiin työpaikalla;
työasusteisiin tai -suojaimiin, jotka yritys antaa henkilökuntansa käyttöön."
12 Kuudennen direktiivin voimaantulon jälkeen hyväksytyn, 29.12.1979 annetun asetuksen nro 79-1163 (décret n_ 79-1163 du 29 décembre 1979; JORF 31.12.1979, s. 3333; jäljempänä asetus nro 79-1163) 25 §:ssä korvataan yleisen verolain (code général des impôts) liitteessä II oleva 236 § seuraavasti:
"Vähennyskelpoinen ei ole vero, joka sisältyy yrityksen ulkopuolisen henkilön, yritysjohtajan tai yrityksen henkilökunnan käyttämistä tavaroista tai palveluista aiheutuneisiin kuluihin kuten majoitus-, vastaanotto-, ravintola- tai viihdytyskuluihin tai muihin sellaisiin kustannuksiin, joilla on suora tai välillinen yhteys paikasta toiseen siirtymiseen tai asumiseen.
Vähennysoikeuden rajoitus ei kuitenkaan koske työasuja tai -suojaimia, työpaikalla henkilökunnan käytettävissä olevia tiloja ja tavaroita eikä turvallisuudesta tai valvonnasta vastaavan henkilökunnan vastikkeetonta majoittamista työpaikalla."
13 Conseil d'État on todennut asiassa Compagnie Alitalia 3.2.1989 antamassaan tuomiossa asetuksen nro 79-1163 25 §:n pätemättömäksi siltä osin, kuin siinä jätetään arvonlisäveron vähennysoikeuden ulkopuolelle vero, joka sisältyy yrityksen ulkopuolisen henkilön käyttämiin tavaroihin ja palveluihin "ja näin ollen jätetään huomioon ottamatta kuudennen direktiivin 17 artiklan 6 kohdassa määriteltyjen vähennysoikeuden rajoitusten tavoite".
14 Asiassa Alitalia annetun tuomion seurauksena Ranskan viranomaiset pyysivät 13.4.1989 päivätyllä kirjeellään neuvostolta kuudennen direktiivin 27 artiklan 1 kohdan nojalla lupaa ottaa käyttöön "tästä artiklasta poikkeavan toimenpiteen sisällyttääkseen lainsäädäntöönsä säännöksen, jonka mukaan majoitus-, ravintola-, vastaanotto- ja viihdytyskulut jäävät vähennysoikeuden ulkopuolelle".
15 Ranskan hallitus toteaa seuraavaa:
"Tämän erityistoimenpiteen tarkoituksena on estää veropetokset ja veron kiertäminen, joita saattaisi syntyä sellaisten kulujen jättämisestä verotuksen ulkopuolelle, jotka jo ominaispiirteidensä vuoksi liittyvät tavaroiden tai palvelujen loppukäyttöön. Veropetoksen ja veron kiertämisen riski on tällöin huomattava, koska yrityksiä kannustetaan näin huolehtimaan verovapaaseen loppukäyttöön kuuluvista luontoisetuuksista tai lahjoista ja jättämään erottelematta moitteettomalla tavalla toisaalta johtajiin ja henkilökuntaan ja toisaalta yrityksen ulkopuolisiin henkilöihin liittyviä kuluja.
Vähennysoikeuden ulkopuolelle ei kuitenkaan ole tarkoitus jättää seuraavia kuluja:
- verovelvolliselle tämän itse vastiketta vastaan suorittamista majoituksen, aterioiden, ruoan tai juomien luovutuksista aiheutuvat kustannukset;
- turvallisuus-, vartiointi- tai valvontahenkilöstölle työmaalla tai liiketiloissa vastikkeetta järjestetystä majoituksesta aiheutuvat kustannukset;
- kustannukset, jotka aiheutuvat verovelvolliselle tämän täyttäessä sopimukseen tai lakiin perustuvia velvoitteitaan asiakkaitaan kohtaan (esimerkiksi kustannukset, joita lentoyhtiölle aiheutuu matkustajien majoituksen ja ruokailun maksamisesta silloin, kun odotusaika lentokentällä on pidentynyt)."
16 Neuvosto hyväksyi 28.7.1989 päätöksen 89/487/ETY. Sen johdanto-osan toinen ja kolmas perustelukappale kuuluvat seuraavasti:
" - - Ranskan tasavalta on kirjeellään, joka on kirjattu komissiossa 17.4.1989, pyytänyt lupaa ottaa käyttöön erityistoimenpiteen, joka poikkeaa kyseisen direktiivin 17 artiklan 6 kohdan toisesta alakohdasta;
- - Ranskassa tietyt verovelvolliselle kohdistetut, erityisesti verovelvollisen edustuskustannuksiin liittyvät, luovutukset ja suoritukset on kuudennen direktiivin 17 artiklan 6 kohdan toisen alakohdan mukaisesti jätetty arvonlisäveron vähennysoikeuden ulkopuolelle; - - tämän toimenpiteen tarkoituksena on veropetosten ja veron kiertämisen estämiseksi jättää arvonlisäveron vähennysoikeuden ulkopuolelle arvonlisäveron alaisia majoitus-, ravintola-, vastaanotto- ja viihdytyskuluja; - - vähennysoikeuden ulkopuolelle ei voida jättää verovelvolliselle tämän itse vastiketta vastaan suorittamista majoituksen, aterioiden, ruoan tai juomien luovutuksista aiheutuvia kustannuksia, eikä turvallisuus-, vartiointi- tai valvontahenkilöstölle työmaalla tai liiketiloissa vastikkeetta järjestetystä majoituksesta aiheutuvia kustannuksia, eikä kustannuksia, jotka aiheutuvat verovelvolliselle tämän täyttäessä sopimukseen tai lakiin perustuvia velvoitteitaan asiakkaitaan kohtaan".
17 Päätöksen 89/487/ETY 1 artikla kuuluu seuraavasti:
"1. Poiketen siitä, mitä kuudennen direktiivin 17 artiklan 6 kohdan toisessa alakohdassa säädetään, Ranskan tasavallalle annetaan väliaikaisesti ja enintään kyseisen kohdan ensimmäisessä alakohdassa tarkoitettujen kustannusten kohtelua koskevien yhteisön sääntöjen voimaantuloon saakka lupa jättää arvonlisäveron vähennysoikeuden ulkopuolelle arvonlisäveron alaiset majoitus-, ravintola-, vastaanotto- ja viihdytyskulut.
2. Vähennysoikeuden ulkopuolelle 1 kohdan mukaisesti ei voida jättää:
- verovelvolliselle tämän itse vastiketta vastaan suorittamista majoituksen, aterioiden, ruoan tai juomien luovutuksista aiheutuvia kustannuksia,
- turvallisuus-, vartiointi- tai valvontahenkilöstölle työmaalla tai liiketiloissa vastikkeetta järjestetystä majoituksesta aiheutuvia kustannuksia, eikä
- kustannuksia, jotka aiheutuvat verovelvolliselle tämän täyttäessä sopimukseen tai lakiin perustuvia velvoitteitaan asiakkaitaan kohtaan."
18 Ranskan hallitus muutti päätöksen 89/487/ETY seurauksena 14.12.1989 annetun asetuksen nro 89-885 4 §:llä (décret n_ 89-885 du 14 décembre 1989; JORF 15.12.1989, s. 15578) yleisen verolain liitteessä II olevaa 236 §:ää. Pykälä kuuluu nyt seuraavasti:
" - - Majoitus-, ravintola-, vastaanotto- ja viihdytyskuluihin sisältyvä arvonlisävero ei väliaikaisesti ole vähennyskelpoinen.
Vähennysoikeuden rajoitus ei kuitenkaan koske:
1. verovelvolliselle tämän itse vastiketta vastaan suorittamista majoituksen, aterioiden, ruoan tai juomien luovutuksista aiheutuvia kustannuksia;
2. turvallisuus-, vartiointi- tai valvontahenkilöstölle työmaalla tai liiketiloissa vastikkeetta järjestetystä majoituksesta aiheutuvia kustannuksia;
3. kustannuksia, jotka aiheutuvat verovelvolliselle tämän täyttäessä sopimukseen tai lakiin perustuvia velvoitteitaan asiakkaitaan kohtaan."
Pääasian oikeudenkäynnit
Asia C-177/99
19 Ampafrancelle aiheutuu liiketoiminnan yhteydessä erilaisia majoitus-, ravintola-, vastaanotto- ja viihdytyskuluja. Se teki arvonlisäveron vähennyksen kesäkuussa 1993 henkilökuntansa ja yrityksen ulkopuolisten henkilöiden sille aiheuttamista majoitus-, ravintola-, vastaanotto- ja viihdytyskuluista.
20 Veroviranomainen vaati 30.11.1993 Ampafrancea suorittamaan 252 086 Ranskan frangia eli edellä mainittujen kustannusten perusteella vähennetyn arvonlisäveron määrän. Tämä jälkiverotus perustui yleisen verolain liitteessä II olevaan 236 §:ään, jolla päätös 89/487/ETY oli saatettu osaksi Ranskan oikeusjärjestystä ja jossa majoitus-, ravintola-, vastaanotto- ja viihdytyskuluihin sisältyvä arvonlisävero jätettiin vähennysoikeuden ulkopuolelle.
21 Ampafrancen tästä jälkiverotusta koskevasta päätöksestä tekemä valitus hylättiin Maine-et-Loiren veroviranomaisen päätöksellä, ja Ampafrance valitti tästä päätöksestä Tribunal administratif de Nantesiin.
22 Valituksessaan Ampafrance vaatii kesäkuussa 1993 suoritetuista toimista aiheutuneen arvonlisäveron perusteella maksamansa määrän palauttamista ja toissijaisesti päätöksen 89/487/ETY pätevyyttä koskevan ennakkoratkaisun pyytämistä yhteisöjen tuomioistuimelta.
Asia C-181/99
23 Veroviranomainen vaati vuonna 1995 saman, yleisen verolain liitteessä II olevan 236 §:n nojalla laboratorio Choayta suorittamaan 260 524 Ranskan frangia, laboratorio Millot Solacia suorittamaan 661 796 Ranskan frangia ja laboratorio Clin Midytä suorittamaan 635 422 Ranskan frangia jälkiveroa. Määrät vastasivat sellaisia näiden laboratorioiden vähentämiä arvonlisäveron määriä, jotka olivat sisältyneet alihankkijoista ja asiakkaista aiheutuneisiin vastaanottokustannuksiin vuoden 1993 marras-joulukuun aikana.
24 Koska Val de Marnen veroviraston johtaja hylkäsi päätöksillään näiden summien maksamista koskevan valituksen, Sanofi, jolle laboratorioiden Choay, Millot Solac ja Clin Midy oikeudet ja velvollisuudet olivat tällä välin siirtyneet, valitti päätöksestä Tribunal administratif de Paris'n. Tribunal administratif de Melunin perustamisen seurauksena asia siirrettiin tämän alueellisesti toimivaltaisen tuomioistuimen käsiteltäväksi.
25 Sanofi väitti Tribunal administratif de Melunissa muun muassa, että yleisen tullilain liitteessä II olevan 236 §:n perustana oleva päätös 89/487/ETY oli pätemätön. Se esitti tältä osin viisi pätemättömyysperustetta, joista neljää tuomioistuin ei pitänyt perusteltuina. Viidennen perusteen yhteydessä Sanofi väitti, että päätös 89/487/ETY loukkasi yhteisön oikeusjärjestykseen kuuluvaa suhteellisuusperiaatetta.
26 Asiassa C-177/99 Tribunal administratif de Nantes päätti lykätä asian käsittelemistä ja pyytää yhteisöjen tuomioistuimelta ennakkoratkaisua seuraavaan kysymykseen:
"Riidan ratkaiseminen edellyttää sen selvittämistä, ovatko neuvoston 28.7.1989 tekemän päätöksen määräykset, joiden nojalla Ranskan hallitus voi poiketa 17.5.1977 annetussa Euroopan yhteisöjen neuvoston kuudennessa arvonlisäverodirektiivissä 77/388/ETY vahvistetusta standstill-lausekkeesta ja ulottaa arvonlisäveron vähennysoikeuden rajoituksen koskemaan myös yrityksen ulkopuolisia henkilöitä majoitus-, ravintola-, vastaanotto- ja viihdytyskulujen osalta, yhdenmukaisia toisaalta kuudennen arvonlisäverodirektiivin tavoitteiden ja erityisesti sen 27 artiklan kanssa, jossa todetaan, että 'neuvosto voi yksimielisesti komission ehdotuksesta antaa jäsenvaltioille luvan ottaa käyttöön tästä direktiivistä poikkeavia erityistoimenpiteitä veronkannon yksinkertaistamiseksi tai tietyntyyppisten veropetosten ja veron kiertämisen estämiseksi', ja toisaalta suhteellisuusperiaatteen kanssa, jonka mukaan tavoitellun verotuksellisen päämäärän ja sen saavuttamiseksi käytettävien keinojen on oltava oikeassa suhteessa toisiinsa nähden. Valitusperusteiden paikkansapitävyyden arvioiminen on mahdollista ainoastaan tähän kysymykseen, jonka ratkaisu ei ole selvä, annettavan vastauksen perusteella."
27 Asian C-181/99 osalta Tribunal administratif de Melun lausui seuraavasti:
"On selvää, että väliaikaista lupaa rajoittaa oikeutta vähentää verovelvolliselle aiheutuneisiin majoitus-, ravintola-, vastaanotto- ja viihdytyskuluihin sisältyvä arvonlisävero ei ole perusteltu sillä, että olisi todettu järjestelmällisiä veropetoksia tai veronkiertoja, jotka olisivat johtaneet tällaisiin kuluihin, vaan sitä on perusteltu olettamalla, joka perustuu kulujen sekaluonteisuuteen, joka johtaa helposti tällaisiin erheisiin. Vaikka hallintoviranomainen kuitenkin perustelee tällaista [kyseisiin kuluihin sisältyvän arvonlisäveron] järjestelmällistä vähennysoikeuden rajoittamista sillä vaikeudella, mitä esiintyy tehokkaan, kyseisten kulujen liiketoimintaan liittymistä koskevaa valvontaa koskevan menetelmän käyttöön ottamisessa, on huomattava, että veroviranomaiset valvovat asiakirjojen perusteella tai käymällä paikan päällä veroasioita käsittelevän tuomarin johdolla sitä, kuinka nämä kulut vähennetään yhtiöiden voittoja verotettaessa tai tuloverotuksessa, mikä on mahdollista yleisen verolain 39.5 b §:n säännösten nojalla. Tällaisen valvonnan yksityiskohdat ovat ilmeisestikin siirrettävissä arvonlisäverotukseen huolimatta kyseisten verojen ilmoitusedellytysten ja kantotapojen eroavuudesta. Tavoiteltu päämäärä voitaisiin saavuttaa myös siten, että sallituille vähennyksille asetettaisiin kiinteä enimmäismäärä. Ottaen huomioon se seikka, että tämä poikkeus, joka on soveltamisalaltaan laaja ja ehdoton, rajoittaa sellaisiin kuluihin, joiden osalta ei ole kiistetty, että ne liittyisivät ehdottomasti liiketoimintaan, sisältyneen arvonlisäveron vähentämistä, on vakaasti epäiltävä, onko - - päätöksessä [89/487/ETY] Ranskan tasavallalle myönnetty poikkeus ehdottoman välttämätön ja oikeassa suhteessa sillä tavoiteltuun päämäärään nähden."
28 Näillä perusteilla tuomioistuin on päättänyt lykätä
"riidanalaisista veroista vapautumista koskevien valittajan vaatimusten ratkaisua - - siihen saakka, kunnes Euroopan yhteisöjen tuomioistuin lausuu, onko - - päätös [89/487/ETY] suhteellisuusperiaatteen kannalta pätevä".
29 Yhteisöjen tuomioistuimen viidennen jaoston puheenjohtajan 18.11.1999 antamalla määräyksellä nämä kaksi asiaa yhdistettiin kirjallista ja suullista käsittelyä varten.
30 Kyseiset kaksi kansallista tuomioistuinta pyytävät ennakkoratkaisukysymyksillään yhteisöjen tuomioistuinta arvioimaan päätöksen 89/487/ETY pätevyyttä.
31 Ennen päätöksen 89/487/ETY pätevyyden arvioimista on syytä selvittää yksityiskohtaisesti päätöksen soveltamisala.
Päätöksen 89/487/ETY soveltamisala
32 Pääasioiden valittajat katsovat jo päätöksen 89/487/ETY sanamuodosta, joka vastaa Ranskan hallituksen poikkeuslupaa koskevassa hakemuksessa esitettyä sanamuotoa, käyvän ilmi, että myönnettävän poikkeuksen ulottuvuus on yleinen ja että se koskee kaikkia majoitus-, vastaanotto-, ravintola- ja viihdytyskuluja riippumatta siitä, ovatko kulut aiheutuneet yritysjohtajien, yrityksen henkilökunnan vai yrityksen ulkopuolisen henkilön hyväksi tapahtuneesta toiminnasta ja siitä, liittyvätkö kulut liiketoimintaan vai ovatko ne yksityisluonteisia. Jos siis yhteisöjen tuomioistuin toteaisi päätöksen 89/487/ETY pätemättömäksi, tällaisiin menoihin sisältyvän arvonlisäveron vähentämisoikeuden rajoittamista ei enää lainkaan sovellettaisi Ranskassa.
33 Ranskan hallitus ja komissio taas toteavat, että vaikka päätös 89/487/ETY, jonka sisällössä toistetaan Ranskan hallituksen esittämä poikkeuslupaa koskeva hakemus, koskee yleisesti majoitus-, vastaanotto-, ravintola- ja viihdytyskuluja, sen soveltamisala on todellisuudessa rajallisempi ja se koskee itse asiassa vain yrityksen ulkopuolisen henkilön hyväksi aiheutuneita majoitus-, vastaanotto-, ravintola- ja viihdytyskuluja. Tämä suppea tulkinta perustuu niiden mukaan asiassa Alitalia annettuun tuomioon, jonka yhteydessä Conseil d'État katsoi asetuksen nro 79-1163 25 §:n olevan ristiriidassa kuudennen direktiivin 17 artiklan 6 kohdan kanssa vain siltä osin kuin siinä jätettiin arvonlisäveron vähennysoikeuden ulkopuolelle yrityksen ulkopuolisen henkilön hyväksi aiheutuneet majoitus-, vastaanotto-, ravintola- ja viihdytyskulut.
34 On syytä muistaa, että arvonlisäverojärjestelmään liittyvän perusperiaatteen mukaan sekä ensimmäisen että kuudennen direktiivin 2 artiklasta johtuen arvonlisäveroa kannetaan jokaiseen tuotantoon tai jakeluun liittyvästä liiketoimesta vähentämällä aikaisemmassa vaihdannan vaiheessa suoritettuihin liiketoimiin suoraan sisältyvä arvonlisävero (asia C-62/93, BP Soupergaz, tuomio 6.7.1995, Kok. 1995, s. I-1883, 16 kohta). Vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan kuudennen direktiivin 17 artiklassa ja sitä seuraavissa artikloissa säädetty vähennysoikeus kuuluu keskeisesti arvonlisäverojärjestelmään eikä sitä periaatteessa voida rajoittaa. Sitä sovelletaan välittömästi kaikkiin veroihin, jotka sisältyvät aikaisemmissa vaihdannan vaiheissa suoritettuihin liiketoimiin (ks. erityisesti em. asia BP Soupergaz, tuomion 18 kohta ja yhdistetyt asiat C-110/98-C-147/98, Galbafrisa ym., tuomio 21.3.2000, Kok. 2000, s. I-1577, 43 kohta). Kaikenlainen vähennysoikeuden rajoittaminen vaikuttaa verorasituksen suuruuteen, ja rajoituksia on sovellettava samalla tavalla kaikissa jäsenvaltioissa. Tästä syystä poikkeuksia sallitaan ainoastaan direktiivissä nimenomaisesti säädetyissä tapauksissa (asia BP Soupergaz, tuomion 18 kohta).
35 Juuri tämän seikan valossa on arvioitava kuudennen direktiivin 27 artiklan, jonka mukaan jäsenvaltiolle voidaan antaa lupa ottaa käyttöön kuudennesta direktiivistä poikkeavia erityistoimenpiteitä veronkannon yksinkertaistamiseksi tai tietyntyyppisten veropetosten ja veron kiertämisen estämiseksi, perusteella hyväksyttyä päätöstä 89/487/ETY.
36 Päätöksessä Ranskan tasavallalle annetaan oikeus poiketa kuudennen direktiivin säännöksistä siltä osin kuin on kyse direktiivin 17 artiklan mukaisesta arvonlisäveron vähennysoikeutta koskevasta yleisestä periaatteesta.
37 On syytä todeta, että siltä osin kuin päätös 89/487/ETY perustuu kuudennen direktiivin 27 artiklaan, siinä annetaan Ranskan tasavallalle myönnetyn poikkeuksen yleisestä sanamuodosta huolimatta kyseiselle valtiolle lupa ottaa osaksi kansallista oikeusjärjestystään sellaisia majoitus-, vastaanotto-, ravintola-, ja viihdytyskuluja koskevia arvonlisäveron vähennysoikeuden rajoituksia, joita ei ollut kyseisen valtion lainsäädännössä kuudennen direktiivin voimaantulohetkellä.
38 Tällainen tulkinta perustuu kuudennen direktiivin 27 artiklaan, jossa käytetään ilmaisua "ottaa käyttöön" ja jota on tulkittava yhdessä saman direktiivin 17 artiklan 6 kohdan toisen alakohdan kanssa, jossa jäsenvaltioille annetaan oikeus pitää voimassa vähennysoikeuden rajoittamista koskevat säännökset, jotka olivat voimassa kuudennen direktiivin voimaantulohetkellä.
39 Tältä osin on aiheellista huomauttaa, että arvonlisäveron vähennysoikeuden rajoittamista koskevat säännökset, jotka olivat voimassa ennen kuudennen direktiivin voimaantuloa, on myöhemmin säilytetty samanlaisina Ranskan oikeudessa, jossa vähennysoikeuden rajoittaminen on ulotettu koskemaan myös tiettyjä muita tilanteita. Kuluja, jotka kuuluivat jo asetuksen nro 67-604 nojalla vähennysoikeuden ulkopuolelle, on siten pidettävä kuudennen direktiivin 17 artiklan 6 kohdan toiseen alakohtaan otetun standstill-lausekkeen mukaisina.
40 Päätöksessä 89/487/ETY myönnetty poikkeus koskee siten todellisuudessa sellaisia yrityksen ulkopuolisen henkilön hyväksi aiheutuneita majoitus-, vastaanotto-, ravintola-, ja viihdytyskuluja, joita asetus nro 67-604 ei koskenut, ja toisaalta samantyyppisiä kuluja, joita on aiheutunut yritysjohtajien tai yrityksen henkilökunnan hyväksi ja jotka eivät asetuksen nro 67-604 mukaan jääneet vähennysoikeuden ulkopuolelle. On aiheellista huomauttaa, että asetuksessa nro 67-604 arvonlisäveron vähennysoikeuden ulkopuolelle jätettiin kulut, jotka olivat aiheutuneet yritysjohtajien tai yrityksen henkilökunnan majoituksesta, eikä tässä yhteydessä eroteltu sitä, liittyivätkö kulut liiketoimintaan vai olivatko ne yksityisluonteisia, sekä vastaanotto-, ravintola- ja viihdytyskulut, joita oli aiheutunut yritysjohtajien tai yrityksen henkilökunnan yksityisluonteisten tarpeiden täyttämisestä.
41 Päätöksessä 89/487/ETY myönnetyn poikkeuksen ulottuvuuden yksityiskohtaisen selvittämisen jälkeen on aiheellista arvioida kyseisen päätöksen pätevyyttä suhteellisuusperiaatteen kannalta, mitä ennakkoratkaisupyynnön esittäneet tuomioistuimet ovat pyytäneet.
Päätöksen 89/487/ETY pätevyys
42 Aluksi on huomautettava, että yhteisöjen tuomioistuin on tunnustanut suhteellisuusperiaatteen kuuluvan yhteisön oikeuden yleisperiaatteisiin (ks. mm. asia 265/87, Schräder, tuomio 11.7.1989, Kok. 1989, s. 2237, 21 kohta), ja yhteisöjen toimielinten antamien säädösten tai niiden toteuttamien toimenpiteiden pätevyyttä voidaan valvoa yleisten oikeusperiaatteiden valossa (asia C-27/95, Bakers of Nailsea, tuomio 15.4.1997, Kok. 1997, s. I-1847, 17 kohta).
43 Tämän valvonnan toteuttamiseksi on aiheellista tarkastella, ovatko päätöksen 89/487/ETY määräykset tarpeellisia ja oikein suhteutettuja niillä tavoitellun erityisen päämäärän saavuttamisen kannalta ja haittaavatko ne mahdollisimman vähän kuudennen direktiivin tavoitteiden ja periaatteiden toteutumista.
44 Ampafrance ja Sanofi, jotka pitävät päätöstä 89/487/ETY pätemättömänä, väittävät ensinnäkin, että päätöksessä käytetään päämäärään nähden väärin suhteutettuja keinoja veropetosten ja veron kiertämisen estämiseksi, siltä osin kuin siinä määrätään arvonlisäveron vähennysoikeuden yleisestä ja järjestelmällisestä rajoittamisesta, joka perustuu oletukseen siitä, että kyseisten kulujen yksityisen ja liiketoiminnallisen luonteen sekoittuminen aiheuttaa veropetoksen tai veron kiertämisen riskin. Niiden mukaan on suhteetonta jättää vähennysoikeuden ulkopuolelle tiettyjä kuluja veropetosten ja veron kiertämisen estämisen verukkeella näyttämättä toteen, että todellinen riski on olemassa, ja antamatta verovelvolliselle mahdollisuutta osoittaa, että kyse ei ole veropetoksesta tai veron kiertämisestä; tämän verovelvollinen voisi tehdä esittämällä näyttöä siitä, että kyseessä olevat kulut ovat aiheutuneet puhtaasti liiketoiminnallisista syistä.
45 Ampafrance lisää, että asiassa C-63/96, Skripalle, 29.5.1997 annetun tuomion (Kok. 1997, s. I-2847, 30 kohta) mukaan neuvosto ei voi antaa lupaa ottaa käyttöön kansallisia poikkeuksia, joilla pyritään muihin päämääriin kuin niihin, jotka on tyhjentävästi lueteltu kuudennen direktiivin 27 artiklassa. Kun Ranskan viranomaiset pyysivät neuvostolta lupaa poiketa kuudennen direktiivin säännöksistä, ne eivät pyrkineet estämään veropetoksia ja veron kiertämistä vaan ottamaan käyttöön sellaisen järjestelmän, jonka seurauksena ne eivät enää tarkastaisi erikseen, liittyvätkö tietyt kulut liiketoimintaan vai eivät.
46 Ampafrance ja Sanofi väittävät toiseksi, että päätös 89/487/ETY on ristiriidassa suhteellisuusperiaatteen kanssa, koska päätöksen tavoite voitaisiin saavuttaa myös muilla sellaisilla keinoilla, jotka vaikuttaisivat lievemmin kuudennen direktiivin periaatteisiin ja tavoitteisiin. Ranskan oikeudessa on niiden mukaan muita keinoja, joiden avulla veroviranomaiset voivat tehokkaasti estää veropetoksiin ja veron kiertämiseen liittyvät ongelmat ja jotka ovat verovelvollisten kannalta vähemmän pakottavia kuin riidanalaisiin kuluihin sisältyvän arvonlisäveron vähennysoikeuden yleinen ja järjestelmällinen poistaminen.
47 Pääasioiden valittajat korostavat tältä osin ensinnäkin, että Ranskan lainsäädäntöön sisältyi jo säännös, jonka mukaan verovelvollisen yksityisluonteisiin kuluihin sisältyvä arvonlisävero ei ole vähennyskelpoinen. Yleisen verolain liitteessä II olevan 230 §:n 1 momentissa säädetään, että verovelvollisten yksityiskäyttöön hankkimiin tavaroihin tai palveluihin sisältyvä arvonlisävero voidaan vähentää vain, jos nämä tavarat ja palvelut ovat liiketoiminnan kannalta "tarpeellisia".
48 Ampafrance väittää lisäksi, että Ranskan oikeusjärjestelmässä on jo olemassa tällaisia kuluja varten tehokas valvontajärjestelmä, jossa edellytetään yksityiskohtaisen selvityksen antamista yleisistä kuluista (yleiskirje nro 2067), joka liitetään viranomaiselle toimitettavaan vuosittaiseen tuloslaskelmaan. Tämä selvitys sisältää viisi yleisten kulujen luokkaa, joihin sisältyvät myös ravintola- ja viihdytyskulut.
49 Pääasioiden valittajat toteavat lopuksi, että yritysverotusta koskevan Ranskan lainsäädännön (yleisen verolain 39.1.1 §) mukaan liiketoimintaan liittyvät majoitus-, ravintola-, vastaanotto- ja viihdytyskulut voidaan yritysverotuksessa vähentää verotettavasta tulosta, jos osoitetaan, että ne ovat aiheutuneet yrityksen edun nimissä. Asiaa C-181/99 koskevasta ennakkoratkaisupyynnöstä käy ilmi, että tällaisten kulujen vähentämistä verotettavasta tulosta arvioidaan sillä perusteella, liittyvätkö kulut liiketoimintaan, ja että veroviranomainen valvoo tätä verotuomioistuimen alaisuudessa asiakirjojen perusteella tai paikan päällä tehtävien tarkastusten avulla.
50 Sanofin mukaan päätöksen 89/487/ETY johdanto-osan neljännen perustelukappaleen mukaan Ranskan tasavallalle annettu oikeus ottaa käyttöön kuudennen direktiivin säännöksistä poikkeavia toimenpiteitä arvonlisäveron vähennysoikeuden osalta oli ainoastaan väliaikainen ja saattoi olla voimassa enintään sellaisten yhteisön säännösten tai määräysten hyväksymiseen saakka, joissa määritettäisiin, mitkä menot jäävät vähennysoikeuden rajoittamisen ulkopuolelle. Neuvoston kykenemättömyys hyväksyä kuudennen direktiivin 17 artiklan 6 kohdan ensimmäisessä alakohdassa tarkoitettuja säännöksiä oli pitkittänyt tätä väliaikaista tilannetta siten, että poikkeus on Sanofin mukaan muodostunut väistämättä suhteettomaksi sillä tavoiteltuun päämäärään nähden.
51 Ranskan hallitus, neuvosto ja komissio kiistävät nämä väitteet.
52 Neuvosto ja Ranskan hallitus katsovat ensinnäkin, että päätös 89/487/ETY on perusteltu riippumatta siitä, onko järjestelmälliseen veropetokseen tai veron kiertämiseen pyrkiminen tai tällaisten rikosten olemassaolo todennettavissa. Majoitus-, vastaanotto-, ravintola- ja viihdytyskulut ovat niiden mukaan luonteeltaan sellaisia, että niitä saatetaan käyttää keinona veropetokseen tai veron kiertämiseen, koska on olemassa loppukäyttöön liittyvän verovapautuksen mahdollisuus ja koska on hankalampaa määritellä, liittyvätkö tällaiset kulut liiketoimintaan vai ovatko ne yksityisluonteisia. Tästä syystä on olennaista, että kuudennen direktiivin 17 artiklan 6 kohdan ensimmäisessä alakohdassa säädetään, että hyväksyttävissä yhteisön säännöksissä kulut, jotka eivät nimenomaisesti liity liiketoimintaan, kuten ylellisyys-, huvi- tai edustuskustannukset, jäävät joka tapauksessa vähennysoikeuden ulkopuolelle.
53 Toiseksi Ranskan hallitus, neuvosto ja komissio toteavat, että majoitus-, vastaanotto-, ravintola ja viihdytyskulujen jättäminen arvonlisäveron vähennysoikeuden ulkopuolelle ei ole kuudennen direktiivin 27 artiklassa määritettyyn, veropetosten ja veron kiertämisen estämistä koskevaan tavoitteeseen nähden suhteeton keino, koska nyt esillä olevassa tapauksessa vähennysoikeuden rajoittaminen koskee nimenomaisesti vain tilanteita, joissa veropetosten ja veron kiertämisen riski on todellinen ja joissa on mahdotonta määritellä, liittyvätkö kulut liiketoimintaan vai ovatko ne yksityisluonteisia.
54 Ranskan hallitus ja komissio väittävät tässä yhteydessä, että Ranskan viranomaiset ovat poikkeushakemuksessaan rajanneet arvonlisäveron vähennysoikeuden poistamisen koskemaan kuluja, joiden osalta on olemassa vakava veropetoksen tai veron kiertämisen riski, sillä ne ovat pyytäneet, ettei lupa vähennysoikeuden rajoittamiseen koskisi kolmea sellaista tilannetta, joissa vastaavaa veropetoksen tai veron kiertämisen riskiä ei ole. Neuvosto nojautuu samoihin perusteisiin väittäessään, että päätös 89/487/ETY, jossa toistetaan Ranskan hallituksen pyynnössä esitetty sanamuoto, täyttää yhteisöjen tuomioistuimen esittämät kriteerit keinojen oikeanlaisesta suhteuttamisesta tavoiteltujen päämäärien saavuttamiseen.
55 Neuvosto ja Ranskan hallitus toteavat lopuksi, että arvonlisäveron vähennysoikeuden rajoittaminen päätöksessä 89/487/ETY tarkoitettujen kulujen osalta on tavoitellun päämäärän saavuttamisen kannalta tarpeellinen keino. Neuvosto myöntää, että on myös muita mahdollisia keinoja, kuten kiinteämääräisen vähennyksen käyttöönotto. Neuvosto ei kuitenkaan pidä tällaista toimenpidettä tehokkaana, koska tällaisen kiinteämääräisen vähennyksen vaikutukset verovelvollisen asemaan saattaisivat olla hyvin vähäiset, jos vähennettävä määrä olisi kovin pieni, tai sitten keinolla ei saavutettaisi tavoiteltua päämäärää, jos määrä vahvistettaisiin päinvastoin hyvin suureksi. Ranskan hallitus taas väittää, että majoitus-, vastaanotto-, ravintola- ja viihdytyskulujen jättäminen arvonlisäveron vähennysoikeuden ulkopuolelle on tarpeen kuudennen direktiivin 27 artiklassa määritellyn veropetosten ja veron kiertämisen estämistä koskevan tavoitteen saavuttamisen kannalta, koska ei ole olemassa muita riittäviä keinoja, joiden avulla voitaisiin varmistaa kyseessä olevien kulujen luonne.
56 Siltä osin kuin väitetään, että vähennysoikeuden rajoittaminen on oikeutettua siitä syystä, että on mahdotonta valvoa tehokkaasti sitä, liittyvätkö riidanalaiset kulut liiketoimintaan vai eivät, ja että kyse on siten keinosta saavuttaa veropetosten ja veron kiertämisen estämistä koskeva tavoite, on syytä todeta, että saattaa olla hankalaa eritellä majoitus-, ravintola-, vastaanotto- ja viihdytyskulujen kaltaisten kustannusten yksityisiä ja liiketoimintaan liittyviä osia toisistaan myös silloin kun ne liittyvät tavanomaiseen yritystoimintaan. On kiistatonta, että tässä yhteydessä saattaa olla veropetoksen tai veron kiertämisen riski, joka oikeuttaa ottamaan käyttöön kuudennen direktiivin 27 artiklassa sallittuja erityistoimenpiteitä. Riskiä ei kuitenkaan ole, jos objektiivisista tiedoista käy ilmi, että kulut ovat aiheutuneet yksinomaan liiketoiminnasta.
57 Tästä syystä Ranskan hallituksen, neuvoston ja komission esittämiä väitteitä, jotka on tuotu esiin tämän tuomion 55 ja 56 kohdassa, ei voida hyväksyä. On nimittäin todettava, että Ranskan tasavallalla on päätöksen 89/487/ETY 1 artiklan 2 kohdassa mainittuja kolmea vähennysoikeuden rajoittamista koskevaa poikkeusta lukuun ottamatta kyseisen päätöksen nojalla oikeus evätä talouden toimijoilta oikeus vähentää sellaisiin kuluihin sisältyvä arvonlisävero, joiden nämä toimijat voivat osoittaa liittyvän yksinomaan liiketoimintaan.
58 Päätöksessä 89/487/ETY hyväksytty vähennysoikeuden rajoittamista koskeva järjestelmä voi siten johtaa siihen, että kielletään yritysten liiketoimintaan liittyviin kuluihin sisältyvän arvonlisäveron vähentäminen, ja jätetään arvonlisävero rasittamaan tiettyjä väliportaan kulutuksen muotoja, mikä on ristiriidassa arvonlisäveron neutraalisuuden takaavan vähennysoikeutta koskevan periaatteen kanssa.
59 Siltä osin kuin on kyse vähennysoikeuden pyydetyn rajoittamisen tarpeellisuudesta, on ensin todettava, että päätöksessä 89/487/ETY ei yksilöidä syitä, joiden vuoksi Ranskan hallituksen pyytämä poikkeus olisi tarpeen tiettyjen veropetosten tai veron kiertämisen estämiseksi.
60 On sitä paitsi muistettava, että jotta arvonlisäverojärjestelmää koskeva yhteisön säädös olisi suhteellisuusperiaatteen mukainen, sen sisältämien säännösten on oltava tarpeen erityisesti tavoiteltavan päämäärän saavuttamisen kannalta ja haitattava mahdollisimman vähän kuudennen direktiivin tavoitteiden ja periaatteiden toteutumista.
61 Veropetosten ja veron kiertämisen estämisen kannalta tarpeelliselta ei vaikuta toimenpide, jolla periaatteessa evätään kaikkien majoitus-, vastaanotto-, ravintola- ja viihdytyskulujen osalta arvonlisäveron vähennysoikeus eli yksi kuudennessa direktiivissä käyttöönotetun arvonlisäverojärjestelmän perusperiaatteista, koska muita oikein suhteutettuja ja tämän periaatteen toteutumista vähemmän haittaavia keinoja kuin tiettyihin menoihin kohdistuvan vähennysoikeuden rajoittaminen on harkittavissa tai jo olemassa kansallisessa oikeusjärjestyksessä.
62 Yhteisöjen tuomioistuimen tehtävänä ei ole lausua siitä, kuinka asianmukaisia veropetosten ja veron kiertämisen estämisen kannalta voisivat olla muut mahdolliset keinot, kuten kiinteämääräisen vähennyksen käyttöönotto tai tulo- tai yhtiöverotuksen yhteydessä suoritettavaa valvontaa vastaava valvonta; on kuitenkin aiheellista täsmentää, että yhteisön oikeuden tämänhetkinen tila huomioon ottaen kansallinen lainsäädäntö, jossa poistetaan arvonlisäveron vähennysoikeus majoitus-, vastaanotto-, ravintola- ja viihdytyskulujen osalta ilman, että verovelvollisella on mahdollisuus osoittaa, ettei kyse ole veropetoksesta tai veron kiertämisestä, ja saada tämän jälkeen hyväkseen kyseinen vähennysoikeus, ei ole veropetosten ja veron kiertämisen estämisen tavoitteeseen nähden oikein suhteutettu keino, vaan se haittaa liiallisesti kuudennen direktiivin tavoitteiden ja periaatteiden toteutumista.
63 Tribunal administratif de Nantesin ja Tribunal administratif de Melunin esittämiin ennakkoratkaisukysymyksiin on näin ollen vastattava, että päätös 89/487/ETY on pätemätön.
Tuomion oikeusvaikutusten ajallinen rajoittaminen
64 Ranskan hallitus on suullisessa käsittelyssä esittänyt, että jos yhteisöjen tuomioistuin pitää päätöstä 89/487/ETY suhteellisuusperiaatteen vastaisena, se voisi rajoittaa ajallisesti tämän tuomion oikeusvaikutuksia.
65 Ranskan hallitus on vaatimuksensa tueksi vedonnut perustellun luottamuksen suojaamiseen, jota tällainen rajaaminen palvelisi, siltä osin kuin päätöstä 89/487/ETY on kuitenkin voitu aiemmin pitää yhteisön oikeuden mukaisena. Se huomauttaa tässä yhteydessä noudattaneensa kuudennen direktiivin 27 artiklan mukaista järjestelyä; se on ensin pyrkinyt saamaan komission hyväksynnän ja tämän jälkeen neuvostolta päätöksen, jossa Ranskan viranomaisille annetaan oikeus soveltaa poikkeuksellisesti ja arvonlisäveron vähennysoikeuden rajoittamista koskevan yhdenmukaisen järjestelyn hyväksymistä edeltävänä aikana vähennysoikeutta, joka koskee yrityksen ulkopuolisen henkilön hyväksi aiheutuneita majoitus-, ravintola-, vastaanotto- ja viihdytyskuluja. Komission antama hyväksyntä ja neuvoston päätös ovat Ranskan hallituksen mukaan luoneet sille perusteettomia toiveita siitä, että päätös 89/487/ETY olisi yhteisön oikeuden mukainen.
66 On aiheellista korostaa, että yhteisöjen tuomioistuin voi ainoastaan poikkeustapauksissa yhteisön oikeusjärjestykseen olennaisesti kuuluvaa oikeusvarmuuden periaatetta soveltaen ryhtyä rajoittamaan asiaomaisten henkilöiden mahdollisuutta vedota näin tulkittuun säännökseen vilpittömässä mielessä perustettujen oikeussuhteiden pätevyyden kyseenalaistamiseksi. Yhteisöjen tuomioistuimen vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan tällainen rajoitus voidaan hyväksyä vain siinä tuomiossa, jossa annetaan pyydetty tulkintaratkaisu. Sen ratkaisemiseksi, onko tuomion ajallisia vaikutuksia syytä rajoittaa, on otettava huomioon, että vaikka kaikkia oikeudellisia päätöksiä on harkittava tarkkaan, ei kuitenkaan voida heikentää oikeuden objektiivisuutta ja sitoa sen tulevaa soveltamista niiden vaikutusten vuoksi, joita oikeudellisella päätöksellä voi olla menneisyyteen nähden (asia 24/86, Blaizot, tuomio 2.2.1988, Kok. 1988, s. 379, 28 ja 30 kohta ja asia C-163/90, Legros ym., tuomio 16.7.1992, Kok. 1992, s. I-4625, 30 kohta).
67 Käsiteltävänä olevan ennakkoratkaisupyyntöä koskevan asian osalta on syytä huomauttaa, että ensimmäistä kertaa jokin hallitus vetoaa luottamuksensuojan periaatteeseen tuomion oikeusvaikutusten ajallista rajoittamista koskevan pyyntönsä tueksi. Tähän yhteisön oikeusjärjestykseen kuuluvaan periaatteeseen, joka perustuu välittömästi oikeusvarmuuden periaatteeseen (asia C-63/93, Duff ym., tuomio 15.2.1996, Kok. 1996, s. I-569, 20 kohta ja asia C-107/97, Rombi ja Arkopharma, tuomio 18.5.2000, Kok. 2000, s. I-3367, 66 kohta) vetoavat yleensä yksityiset oikeussubjektit (taloudelliset toimijat), joilla on julkisen vallan aikaansaama perusteltu luottamus johonkin asiaintilaan (ks. esimerkiksi em. asiassa Duff annetun tuomion 22 kohta sekä oikeuskäytäntö, johon ko. kohdassa viitataan). Kuten julkisasiamies on todennut ratkaisuehdotuksensa 83 kohdassa, hallitus ei voi vedota luottamuksensuojan periaatteeseen välttääkseen yhteisöjen tuomioistuimen sellaisen tuomion seuraukset, jossa yhteisön säädös todetaan pätemättömäksi, sillä tämä kyseenalaistaisi yksityishenkilöiden mahdollisuuden saada suojaa laittomiin sääntöihin perustuvalta julkisen vallan toiminnalta.
68 Vaikka komissio ja neuvosto ovat nyt käsiteltävässä tapauksessa hyväksyneet Ranskan viranomaisten pyynnön saada poiketa kuudennen direktiivin 17 artiklan säännöksistä veropetosten ja veron kiertämisen estämiseksi, yhteisöjen tuomioistuimen oikeuskäytännöstä kuitenkin johtuu, että johdetussa oikeudessa on noudatettava yleisiä oikeusperiaatteita ja etenkin suhteellisuusperiaatetta (ks. vastaavasti asia 114/76, Bela-Mühle, tuomio 5.7.1977, Kok. 1977, s. 1211, 7 kohta ja asia C-361/96, Grandes sources d'eaux minérales françaises, tuomio 11.6.1998, Kok. 1998, s. I-3495, 30 kohta). Yhteisöjen tuomioistuin on itse asiassa jo todennut, että kuudennen direktiivin 27 artiklaan perustuvalla toimenpiteellä, jonka avulla on tarkoitus estää veropetoksia ja veron kiertämistä, voidaan poiketa kuudennessa direktiivissä hyväksytystä periaatteesta ainoastaan siltä osin kuin tämä on ehdottoman välttämätöntä kyseisen tavoitteen saavuttamisen kannalta (ks. vastaavasti asia 324/82, komissio v. Belgia, tuomio 10.4.1984, Kok. 1984, s. 1861, 29 kohta) ja että tällaisen toimenpiteen on oltava suhteellisuusperiaatteen mukainen.
69 Ranskan viranomaiset ovat nyt käsiteltävässä asiassa vaikuttaneet suuresti päätöksen 89/487/ETY sisältöön ja päätöksessä toistetaan näiden viranomaisten esittämän poikkeushakemuksen sanamuoto (13.4.1989 päivätyn kirjeen 9 ja 10 kohta), minkä seurauksena on sallittu veropetosten ja veron kiertämisen estämiseen tarkoitettuna erityistoimenpiteenä aikaisempaan vaihdannan vaiheeseen sisältyvän arvonlisäveron vähennysoikeuden rajoittaminen jopa silloin, kun kyse on kuluista, joiden osalta on osoitettavissa, että ne liittyvät yksinomaan liiketoimintaan. Ranskan viranomaiset eivät siten voineet olla huomaamatta, ettei päätös 89/487/ETY ollut sisällöltään suhteellisuusperiaatteen mukainen eivätkä siten voi väittää, että ne saattoivat perustellusti pitää kyseistä päätöstä pätevänä.
70 Tästä syystä tämän tuomion oikeusvaikutuksia ei ole ajallisesti rajattava.
71 Yhteisöjen tuomioistuimelle huomautuksensa esittäneille Ranskan hallitukselle, neuvostolle ja komissiolle aiheutuneita oikeudenkäyntikuluja ei voida määrätä korvattaviksi. Pääasian asianosaisten osalta asian käsittely yhteisöjen tuomioistuimessa on välivaihe kansallisessa tuomioistuimessa vireillä olevan asian käsittelyssä, minkä vuoksi kansallisen tuomioistuimen asiana on päättää oikeudenkäyntikulujen korvaamisesta.
on ratkaissut Tribunal administratif de Melunin 3.12.1998 tekemällään päätöksellä ja Tribunal administratif de Nantesin 11.5.1999 tekemällään päätöksellä esittämät kysymykset seuraavasti:
Neuvoston päätös 89/487/ETY, joka on tehty 28.7.1989 ja jossa Ranskan tasavallalle annetaan oikeus soveltaa jäsenvaltioiden liikevaihtoverolainsäädännön yhdenmukaistamisesta annetun kuudennen direktiivin 77/388/ETY 17 artiklan 6 kohdan toisesta alakohdasta poikkeavaa säännöstä, on pätemätön.

matches: tuomioistuin tuomioistuin tuomioistuin tuomioistuin tuomioistuin tuomioistuin tuomioistuin tuomioistuin tuomioistuin


text:
800x1280 Tapetit fantasia. 800x1280 - pretty taustakuva hd 7372765
800x1280 Tapetit fantasia, 800x1280 - pretty taustakuva facebook. 7372765
Ilmainen kännykkä taustakuvia - 800*1280 tapetti lataa mobiililaitteille. 800 * 1280 Tausta matkapuhelin. 800 - 1280 taustakuva puhelin lataa, 800/1280 Kauniita kukkia taustakuvia lataa. Hd taustakuva luonto. Abstrakti värit taustakuvia. Moderni abstrakti taide.
Hämmästyttävä luonto. Ikimuistoisista ajoista lähtien, ihmiset suotu väri erityinen semanttista arvoa, joka heijastuu eri uskonnollisten ja mystinen opetukset, myyttejä, satuja, legendoista. Valo antaa kuvan viehätys tai ottaa sen pois. Taide on toteutumista kauneuden ihmisen vapaa henki. Katsomalla hienoa linjat kaunis kukka ja sen värit, on mahdotonta suhtautua välinpitämättömästi viehätysvoima luonto. Tapetti 7372765: Luonnossa, ei ole mitään vikaa - kaikissa muodoissa, kaunis tai ruma, perusteltu, ja kaiken olemassa, näyttää täsmälleen samalta kuin sen pitäisi olla. Jokainen väri on sana ja symboli samanaikaisesti. Mikä kerran oli loistava tulee nyt rutiinia. Kuvitus suunnittelu. Abstraktio on yksinkertaisesti katsoa tavanomaisia asioita eri silmät. Mahtava. Tagetes. Flora jumalatar kukkien. Ominaisuudet valon. Kehäkukka. Taide on fuusio kehittyneempiä fantasioita ja käsittämätön arvoituksia, löytää sen lopullinen osoitus absoluuttinen käsite kauneuden. Se on hämmästyttävää, kuinka antelias ja kekseliäs on luonteeltaan väri kauniita kukkia. Meidän ohikiitävä ja arkipäiväinen maailma, ihmiset harvoin on mahdollisuus kääntää fantasia. Kaunein kukka taustakuvat. Luonto tapetti taustat. Luonto tapetti Full HD.
800x1280 Laitteet: Amazon Kindle Fire HD; alcatel Pixi 3 (8) LTE; T-Mobile SpringBoard; Acer Iconia One 8 B1-820; HP Slate7 VoiceTab; Samsung Galaxy J Max; Dell Venue 7 8 GB; Prestigio MultiPad 4 Quantum 10.1 3G; Dell Venue 8; Lenovo Yoga Tab 3 8.0; Amazon Kindle Fire HD (2013); Orange Tahiti; Asus ZenPad 10 Z300C; Vodafone Smart Tab N8; Huawei MediaPad T3 10; Acer Iconia Talk S; Asus Fonepad 7 FE375CL; Lenovo Tab 4 8; HP Pro Slate 10 EE G1; Lenovo Tab3 8; Vodafone Tab Prime 6; Pantech Vega LTE EX IM-A820L; Huawei MediaPad T3 8.0; Asus ZenPad 8.0 Z380C; Samsung Galaxy Tab A 8.0 (2017); Samsung Galaxy Note (N7000); Asus ZenPad 7.0 Z370CG; Plum Optimax 8.0; Allview Viva H1001 LTE; Acer Iconia Tab A500; Asus ZenPad 8.0 Z380KL; Acer Iconia Tab 7 A1-713HD; Samsung Galaxy Tab E 9.6; Plum Optimax 10; Motorola Motorola XOOM 2 Media Edition 3G MZ608; Vodafone Vodafone Smart Tab 7; LG G Pad II 8.0 LTE; Acer Iconia One 7 B1-730; Motorola XOOM Media Edition MZ505; Vodafone Tab Prime 6; HP Slate7 Plus; Samsung Galaxy Tab J; Samsung Galaxy Tab E 8.0; Asus Fonepad 7; Samsung Galaxy Tab Active 2; Amazon Fire HD 8; verykool Kolorpad LTE TL8010; Dell Venue 7; Lenovo Tab 4 10; alcatel Pixi 3 (10); Samsung Galaxy Tab A 7.0 (2016); + 1280x800 Laitteet: Toshiba Thrive; Vodafone Smart Tab II 10; Vodafone Smart Tab III 10.1; Motorola XOOM MZ601; Samsung Galaxy Tab 4 10.1 (2015); Samsung Galaxy Tab 4 10.1; Vodafone Smart Tab 10; BQ Aquaris M10; Toshiba Excite 10 AT305; Toshiba Thrive 7; Acer Iconia Tab A3-A20; Toshiba Excite AT200; Acer Iconia Tab A510; Amazon Fire HD 6; Motorola MZ604; Amazon Fire HD 7; Toshiba Excite 7.7 AT275; Toshiba Excite Pure; Amazon Fire HD 10; Toshiba Excite 10 SE; Tapetit fantasia, Taustakuva fantastinen · free kuvia lataa mobiililaitteille
Mitä asioita sinun pitää harkita ennen investoimista taiteeseen? On paikkoja maapallolla, jossa luonto on niin äärettömän kaunis, joka luo tunteen epätodellisuuden. Väri symbolina on erilaisia merkityksiä eri ihmisille maailman. Ihana ihmeitä tapahtuu missä ne uskovat, ja mitä enemmän sitä mieltä, sitä useammin he sattuvat. Kauniita kukkia luoda illuusion yhteys luontoon. Onko taide keräävä kelvollinen investointi?
Mikään kuva ei houkutella meitä niin paljon kuin tosi ihana väri. Jos me sulkea taidetta kaikki asiat, joita varten kriitikot eivät tunnista oikeutta kuulumisen taidetta, niin melkein mikään ei jäljellä taidetta. Kommunikaatiokielen kauniita kukkia ovat ihania hajuja. Digitaalinen valokuvaus matkat - Valokuvataide galleriat. Digitaalinen verkkomediaan, Web taidegalleria - Digitaalisen valokuvauksen 7372765: Me kaikki unelma viettää vähän aikaa paikoissa, joissa on raikas ja puhdas ilma, ja luonto on säilyttänyt kauneutta ja charmia. Muinainen symboliikka värien ja niiden tulkinta eri kulttuureissa vahvistetaan nykyajan teorioiden suhteesta värien ja tunteiden. Keskimääräinen henkilö, vaikuttaa selvältä, ja ilmeinen tosiasia, että taide on osoitus kauneuden.

matches: hd Hd HD HD HD HD HD