text:
Virolainen: 441. KKO:n rooli lainsäädännössä - vaarantuuko tuomioistuimen puolueettomuus?
441. KKO:n rooli lainsäädännössä - vaarantuuko tuomioistuimen puolueettomuus?
Palaan vielä Helsingin Sanomissa 29.5.2011 julkaistuun laajan artikkeliin "Horjuva oikeusvaltio" ja sen innoittamana samana päivänä kirjoittamaani blogiin n:o 433 "Oikeusvaltio Suomi - horjuuko se"?Yksi asia jäi minulta jutussani käsittelemättä. Tarkoitan tuomioistuinten ja erityisesti korkeimman oikeuden roolia lainvalmistelussa ja -säädännössä. Valtiovallan kolmijaossa lähtökohtana on se, että lainsäädäntövalta kuuluu eduskunnalle ja lainvalmistelu taas toimeenpanovallan edustajille eli valtioneuvostolle ja eri ministeriöille, yleisiä tuomioistumia koskevilta osin oikeusministeriölle. Tuomioistuimilla ja tuomareilla on kuitenkin tietty rooli lakien valmistelussa ja lakiesityksiä eduskunnassa käsiteltäessä. Ensinnäkin ylimmät tuomioistuimet eli korkein oikeus ja korkein hallinto-oikeus voivat perustuslain 99 §:n 2 momentin mukaan tehdä valtioneuvostolle esityksiä lainsäädäntötoimeen ryhtymisestä. Tätä oikeutta ainakin korkein oikeus on viime vuosina käyttänyt hyvin harvoin. Lisäksi on mainittava perustuslain 77 §:n 1 momentti, jonka mukaan tasavallan presidentti voi lain vahvistamismenettelyssä hankkia laista korkeimman oikeuden tai korkeimman hallinto-oikeuden lausunnon. Tätäkin tapahtuu käytännössä hyvin harvoin.Näitä perustuslaissa säädettyjä tilanteita merkittävämpi asia on kuitenkin käytäntö, jossa tuomioistuimilta, jälleen lähinnä KKO:lta ja KHO:lta, pyydetään valtioneuvoston tai oikeusministeriön toimesta lausuntoja lakien valmisteluvaiheessa. Lisäksi yksittäisiä tuomareita on tapana kuulla asiantuntijoina lakeja erilaisissa komiteoissa, toimikunnissa tai työryhmissä valmisteltaessa ja lakiesityksiä eduskunnassa käsiteltäessä.Sitä, millaisia ongelmia tästä voi käytännössä vallanjaon kolmijaon ja tuomioistuinten riippumattomuuden kannalta aiheutua, olen käsitellyt seuraavassa kirjoituksessani, joka on julkaistu Oikeus-lehden numerossa 2/2003 ss. 208-211. Olen lisännyt kirjoitukseen kappaleiden numerot.KKO:n rooli lainvalmistelussa ja -säädännössä Johdanto1. Allekirjoittanutta on jo pidemmän ajan ihmetyttänyt korkeimman oikeuden (KKO) samoin kuin korkeimman hallinto-oikeuden (KHO) jäsenten innokas osallistuminen lainvalmisteluun ja lakiesitysten eduskuntakäsittelyyn. Monet oikeus- ja hallintoneuvokset toimivat erilaisissa komiteoissa ja toimikunnissa joko jäseninä tai puheenjohtajina, minkä lisäksi heitä kuullaan asiantuntijoina eduskunnan valiokunnissa erilaisissa lainsäädäntöhankkeissa. Lisäksi valtioneuvosto ja oikeusministeriö pyytävät ylimmiltä tuomioistuimilta usein lausuntoja vireillä olevista lainsäädäntöhankkeista. Keskityn seuraavassa korkeimman oikeuden asemaan ja rooliin lainvalmistelussa ja -säädännössä lähinnä yhden esimerkkitapauksen eli hovioikeusuudistuksen valossa.2. Korkeimman oikeuden lausunnon antaminen perustuu toki lakiin (L Korkeimmasta oikeudesta 5 §), mutta laissa ei ole säädetty, miten yksityiskohtaisia KKO:n antamien lausuntojen pitäisi olla. KKO voisi lausunnoissaan tyytyä ottamaan lainsäädäntöhankkeisiin kantaa vain yleisellä tasolla, mutta näin ei tapahdu, sillä KKO lausunnoissa otetaan usein hanakasti kantaa yksittäisten lakipykälien sisältöön ja tulkintaan. Tätä kautta voi helposti syntyä tietty ennakkokäsitys, jota voi olla vaikea myöhemmin lainkäytön yhteydessä muuttaa.KKO:n rooli hovioikeusuudistuksessa3. KKO otti erityisen aktiivisen roolin eduskunnassa äskettäin hyväksytyn hovioikeusmenettelyn uudistamista koskevassa lainsäädäntöhankkeessa (HE 91/2002 vp). Eduskunta hyväksyi uudistuksen 28.1.2003 ja se tulee voimaan 1.10. tänä vuonna. Uudistuksen keskeinen kysymys on ns. seulontamenettely (OK 26:2). Siinä hovioikeus ensin alustavasti tutkii, onko aihetta epäillä käräjäoikeuden ratkaisun tai käräjäoikeusmenettelyn oikeellisuutta taikka onko aihetta viedä juttua asianosaisen vaatimaan pääkäsittelyyn. Jos on selvää, että aihetta epäilyyn ei ole eikä pääkäsittelyyn ole syytä, valitusta ei siirretä jatkokäsittelyyn, vaan se hylätään ikään kuin ”kättelyssä.” Seulontamenettelyn tarpeellisuudesta ja etenkin sen kriteereistä on esitetty erilaisia käsityksiä, ja eduskunnan lakivaliokunta joutui äänestämään asiassa (LaVM 27/2002 vp).4. KKO on hovioikeusuudistuksen valmistelun ja eduskuntakäsittelyn yhteydessä asettunut tukemaan seulontaa ottaen siinä yhteydessä myös kantaa seulontasäännöksen sisältöön ja tulkintaan. Ensinnäkin KKO antoi 30.1.2002 täysistunnossaan lausunnon muutoksenhakutoimikunnan osamietinnöstä (KM 2001:10) ja otti siinä yhteydessä yksityiskohtaisesti kantaa ehdotetun seulontapykälän sisältöön. Tässä lausunnossaan KKO myös nimenomaan edellytti, että sille varattaisiin tilaisuus antaa asiassa lausunto myös eduskunnalle annettavasta hallituksen esityksestä. 5. Tämän pyynnön oikeusministeriö on toteuttanut, sillä KKO antoi täysistunnossaan 29.5.2002 lausuntonsa oikeusministeriön valmistelemasta hallituksen esitysluonnoksesta. Myös tässä lausunnossaan KKO otti yksityiskohtaisesti kantaa ehdotettuun seulontapykälään. Vasta tämän jälkeen hallitus antoi eduskunnalle lakiesityksensä (HE 91/2002 vp).KKO:n rooli kyseisessä lainsäädäntöhankkeessa ei päättynyt vielä tähän, vaan se jatkui vahvana myös lakiesityksen eduskuntakäsittelyssä. 6. Perustuslakivaliokunta, joka antoi lakivaliokunnalle lausuntonsa hallituksen esityksestä, kuuli asiantuntijana oikeusneuvos Erkki-Juhani Taipaletta (PeVL 35/2002 vp). Lakivaliokunnassa kuultiin asiantuntijoina presidentti Leif Sevónia ja kahta oikeusneuvosta (Taipale ja Gustaf Möller), toista (Möller) tosin muodollisesti Lakimiesliiton edustajana. Lisäksi presidentti Sevón on osallistunut lakivaliokunnan mietinnön valmistelumisen (21.1.-03) jälkeen pidettyyn salaiseen ja epäviralliseen neuvotteluun. Salainen neuvottelu eduskunnassa7. Tästä neuvottelusta kerrottiin Oikeus-lehdessä nro 1/2003 ”Oikeudellista elämää” -palstalla. Tuossa palaverissa oli, kuten Sevón itsekin kertoo (HS 11.5.), pohdittu koko lakiesityksen peruuttamista. Lakiesitykseen sisältynyt seulontapykälä (OK 26:2) oli nimittäin saanut lakivaliokunnassa hallituksen esityksestä poikkeavan sisällön, joka ei tyydyttänyt eräitä ruuhkautumisvaarassa olevia hovioikeuksia.8. Lakivaliokunnan mietinnön perusteluihin on tosin kirjattu tulkinta, jonka mukaan seulontapykälää voitaisiin soveltaa myös hovioikeuden pääkäsittelyyn menevien juttujen karsimiseksi. Tämä tulkinta poikkeaa selkeästi lakitekstin (OK 26:2 ja 26:15) sanamuodosta. Lain sanamuoto ei anna hovioikeudelle mahdollisuutta karsia pääkäsittelyyn meneviä juttuja nykyisin voimassa olevaan lakiin verrattuna laajemmalti, kun taas valiokunnan perustelujen mukaan tämä olisi mahdollista.9. Kun lakivaliokunnan mietintö 21.1.-03 tuli julkiseksi, huomasivat hovioikeuksien presidentit, mistä oli kysymys. Jotkut hovioikeuden presidentit olivat ottaneet yhteyttä joko oikeusministeriin tai lakivaliokunnan puheenjohtajaan ihmetellen, että ”miten tässä nyt näin pääsi käymään." Ilmeisesti myös oikeusministeri Johannes Koskinen ja lakivaliokunnan puheenjohtaja Henrik Lax havaitsivat, että lakivaliokunnan muotoilema uusi lakiteksti on ristiriidassa lakivaliokunnan mietinnön perustelujen kanssa. 10. Ministeri Koskinen kutsui koolle palaverin, johon myös KKO:n presidentti Sevón osallistui. Tässä kokouksessa Koskinen ja Lax tulivat vakuuttuneiksi siitä, ettei lakiesitystä tarvitse peruuttaa ja antaa eduskunnalle uutta esitystä, kun seulontapykälien soveltaminen "hoituisi" lain sanamuodon vastaisella, lakivaliokunnan mietinnön perusteluihin kirjoitetulla tulkinnalla.11. Puutuin Helsingin Sanomien mielipidekirjoituksessani 8.5.-03 (”KKO:n puolueettomuus vaarantui”) presidentti Sevónin tapaan osallistua mainittuun salaiseen neuvotteluun, jossa käsiteltiin lain sisältöä ja tulkintaa. Presidentti Leif Sevón myönsi vastineessaan (HS 11.5.) olleensa mukana sanotussa neuvottelussa, jossa oli keskusteltu siitä, pitäisikö hallituksen esitys peruuttaa tai lakitekstiin tehdä muutoksia täysistunnossa. Sevón katsoi, ettei KKO:n tuomareiden toiminta asiantuntijoina lainsäädäntötyössä ei vaaranna KKO:n puolueettomuutta. 12. Mistään normaalista asiantuntijakuulemisesta sanotussa neuvottelussa ei kuitenkaan ollut kysymys, koska kaikkia lakivaliokunnan jäseniä ei ollut kutsuttu kokoukseen.Presidentti Sevón kiisti tiedon, jonka mukaan hän olisi neuvottelussa luvannut, että KKO tulee muuttamaan tulkintakäytäntöään. 13. Lakivaliokunnan puheenjohtajalla Henrik Laxilla ja oikeusministeri Johannes Koskisella näyttää kuitenkin olevan asiasta toisenlainen muistikuva. He nimittäin kertoivat pian neuvottelun jälkeen eduskunnan täysistunnossa yksityiskohtaisesti 28.1.-03 (ptk. 189/asia2/2002 vp.), miten KKO:n edustajat lakivaliokunnassa ja presidentti Sevón vielä mainitussa jälkineuvottelussa olivat osallistuneet seulontapykälän tulkintaa koskevaan ”yhteistyöjärjestelyihin” ja ilmoittaneet ”selväsanaisesti” KKO:n valmiuden muuttaa aiempaa käytäntöään hovioikeuden pääkäsittelyn toimittamista koskevassa kysymyksessä. 14. Presidentti Sevón itse kertoi, että häntä oli kuultu ainoastaan kerran lakivaliokunnan virallisessa kokouksessa. Sen sijaan Henrik Lax kertoi eduskunnalle 28.1., että lakivaliokunta oli kuullut Sevónia useita kertoja ja tulleensa tällöin ”vakuuttuneeksi siitä, että korkein oikeus antaa uudistukselle täydentuen ja on mukana yhteistyöjärjestelyissä.” (ptk:n sivu 66). Myös oikeusministeri Koskinen kertoi avoimesti eduskunnalle, että ”Korkeimman oikeuden edustajat omalta osaltaan ovat ilmoittaneet valmiutensa selväsanaisesti muuttaa tuota aiempaa tulkintakäytäntöä”(s. 69).15. Henrik Lax kertoi eduskunnalle myös, miten hän oli ”varmimman vakuudeksi” vielä sen jälkeen, kun lakivaliokunnan mietintö oli valmistunut, ”pyytänyt korkeimman oikeuden presidentiltä kommenttia siitä (ptk. s. 71). Hän (siis Sevón) vastasi Laxin kertoman mukaan suurin piirtein siihen tyyliin, että "tämähän on vahva peruste siihen, että käytäntöä tältä osin muutetaan.” Tällä perusteella eli juuri Sevónin kantaan tukeutuen Lax ilmoitti eduskunnan täysistunnossa, että "me voimme hyvin luottavaisin mielin odottaa nyt, että tämä uudistus löytää oikeat muotonsa". 16. Ainakin allekirjoittaneelle syntyi näiden järkevinä ja harkitsevina tunnettujen lakimiesten eli ministeri Koskisen ja Henrik Laxin eduskunnan edessä anetuista vakuutteluista sellainen selkeä vaikutelma, että presidentti Sevón ja hänen kauttaan koko KKO on ryhtynyt takuumieheksi sille, että seulontapykälää tullaan soveltamaan ja tulkitsemaan nimenomaan lakivaliokunnan mietintöön kirjattujen perustelujen eikä itse lakitekstin sanamuodon mukaan. 17. Lakivaliokunnan mietinnössä on itse asiassa kyse ns. perusteluilla säätämisestä tai sen yrityksestä. Kysymys on siitä, että lain perusteluissa laille halutaan antaa toisenlainen sisältö ja tulkinta mitä itse lakitekstiin on kirjattu. Ainakin tähän asti Suomessa on suhtauduttu hyvin torjuvasti tällaiseen perusteluilla säätämiseen. Aiotaanko tätä käytäntöä nyt muuttaa ja haluaako KKO todella olla tällaisen kehityksen takuumiehenä? Onko tämä yksi askel tuomarivaltioon siirtymiseksi?18. Kun muutoksenhakuoikeus on osa perustuslain 21 §:n 2 momentissa turvattua oikeudenmukaista oikeudenkäyntiä, on muutoksenhakuoikeuden rajoittamista merkitseviä seulontasäännöksiä luonnollisesti tulkittava lähtökohtaisesti suppeasti (ahtaasti), ei laajentavasti kuten lakivaliokunnan mietinnön perusteluissa yritetään esittää. Tätä tarkoittaa paljon puhuttu perusoikeusmyönteinen laintulkinta. Lakivaliokunnan tulkinnassa on kyse perusoikeusvastaisesta laintulkinnasta.Vaarantuiko KKO:n puolueettomuus – puolueettomuuden objektiivinen testi19. Minusta on outoa, että KKO:n presidentti osallistuu mainitunlaiseen ennen lain voimaantuloa pidettyyn salaiseen neuvotteluun, jossa on ainakin keskusteltu lain sisällöstä ja sen tulkitsemisesta vastoin lain sanamuotoa, vaikka mitään sitovia päätöksiä tai lupauksia ei tietenkään ole voitu tehdä tai antaa. 20. Kysymys on ensinnäkin tuomioistuimien riippumattomuuskuvan ja koko uskottavuuden vaarantumisesta. Toisaalta käsitys KKO:n puolueettomuudesta yksittäistapauksissa saattaa vaarantua; tämä tulee ajankohtaiseksi siinä vaiheessa, kun KKO joutuu aikanaan ratkaisemaan hovioikeuksien seulontapäätöksistä tehtyjä valituksia.21. Presidentti Sevón toteaa (HS 11.5.), että asiantuntijuus ei johda esteellisyyteen ja ettei ole kysymys ennakkoasenteesta, jos tuomari esittää käsityksensä hallituksen esityksestä ja siitä, mihin ehdotettu sääntely johtaa. 22. Sevón on luultavasti halunnut sanoa, että kun tuomaria kuullaan asiantuntijana, hän ei edusta tuomioistuinlaitosta tai asianomaista tuomioistuinta, vaan häntä tavallaan kuultaisiin vain yksityishenkilönä. Kuitenkin esimerkiksi lakivaliokunnassa tuomareita kuullaan aina tietyn tuomioistuimen edustajina, esimerkiksi Leif Sevónia ei ole suinkaan kutsuttu kuultavaksi lakivaliokuntaan prosessioikeuden alaan koskevista kysymyksistä kauppa- tai muuhun siviilioikeuteen erikoistuneena oikeustieteen lisensiaatti Leif Sevónina, vaan nimenomaan KKO:n presidentti Leif Sevónina. Lakivaliokunta on halunnut haluaa kuulla, mikä on nimenomaan KKO:n ja sen presidentin kanta tiettyyn uudistukseen ja säännökseen. Sitä paitsi, kuten jo totesin, Sevónin kuulemisessa täysin epävirallisessa neuvottelussa ei ole ollut kyse mistään normaalista asiantuntijakuulemisesta. 23. Esteettömyydestä ja puolueettomuudesta puheen ollen on syytä muistaa, että Euroopan ihmisoikeustuomioistuin on kehittänyt ns. objektiivisen puolueettomuustestin, jota myös KKO on soveltanut useissa ennakkopäätöksissään. Sen mukaan ei riitä, että tuomari on tosiasiallisesti puolueeton ja tuntee itsensä sellaiseksi, vaan virkatoiminnan puolueettomuuden tulee näkyä myös ulospäin. Puolueettomuuden tulee olla uskottavaa myös ulkopuolisen näkökulmasta. Minkään ulkopuolisten seikkojen perusteella ei saa syntyä aihetta epäillä tuomarin puolueettomuutta.24. KKO:n rooli seulontapykälän ja koko hovioikeusuudistuksen valmistelussa ja eduskuntakäsittelyssä oli kiistatta erittäin merkittävä ja aktiivinen. KKO halusi paimentaa lakiesityksen sisältöä viimeiseen asti, sillä kuten sanottu, se edellytti nimenomaan, että sille varataan vielä tilaisuus antaa lausunto OM:n esitysehdotuksesta. 25. KKO on täysistunnossaan ottanut kaksi eri kertaa myönteisen kannan HO-seulontaan ja puuttunut siinä yhteydessä yksityiskohtaisesti säännöksen sanamuotoon. KKO:n jäseniä on kuultu lakiesityksen eduskuntakäsittelyssä kahdessa eri valiokunnassa ja vihon viimeiseksi KKO:n presidentti on osallistunut salaperäiseen neuvotteluun koskien lakiesityksen peruuttamista ja laintulkintaa. 26. Ihmettelen kovasti, jollei tästä kaikesta ole KKO:n jäsenille syntynyt tietty ennakkokäsitys seulontapykälän tulkinnasta. Mitä vielä siihen voitaisiin vaatia!27. KKO:n jäsenet voivat toki muuttaa käsitystään seulontapykälien tulkinnasta, sillä eiväthän he ole muodollisesti sitoutuneet mihinkään tiettyyn tulkintaan. Arvovalta- ja muista inhimillisistä syistä johtuen se saattaa kuitenkin olla käytännössä hyvin vaikeaa. Tuskinpa kuitenkaan KKO:n jäsenet ovat persoonallisuudeltaan niin kaksijakoisia, että omaksuisivat lainkäyttäjinä täysin erilaisen kannan mitä he ovat vähän aikaisemmin yksimielisesti täysistunnossaan tai asiantuntijoina lakivaliokunnassa kannattaneet. Asianajaja, jonka laatiman valituksen hovioikeus on seulonut jatkokäsittelyssä lakivaliokunnan mietinnössä mainittuun tulkintaan nojautuen, on todella kovan paikan edessä yrittäessään osoittaa valiokunnan kannan virheelliseksi.28. En halua epäillä KKO:n pyrkimystä ratkaista hovioikeuksien seulontapäätöksistä aikanaan tehtäviä valituksia puolueettomasti, vaikka pidänkin lakivaliokunnan mietintöön kirjattua lain tulkintaa virheellisenä. Eri asia on, millainen kuva KKO:n ja hovioikeuksien puolueettomuudesta ja riippumattomuudesta saattaa ulkopuolisille syntyä. Vaikkei suoranaista esteellisyyttä tai puolueellisuutta voitaisi osoittaa, edellyttää tuomioistuinlaitoksen riippumattomuus, puolueettomuus ja uskottavuus joka tapauksessa, että tuomioistuimien ja tuomareiden toiminta on mahdollisimman avointa ja läpinäkyvää. 29. Jokainen päätelköön itse, onko tuomioistuinlaitoksen avoimuus, läpinäkyvyys ja uskottavuus kyseisen seulontaskandaalin johdosta lisääntynyt.Tulisiko tuomareilta evätä mahdollisuus osallistua lainsäädäntöön? 30. Monissa muissa valtioissa ylin tuomioistuin joko pysyttelee kokonaan lainvalmistelun ulkopuolella tai antaa lausuntojaan ainoastaan periaatteellisesta kysymyksistä. Näissä maissa ymmärretään, että liian aktiivinen ja yksityiskohtainen osallistuminen lainsäädäntöhankkeisiin voi vaarantaa tuomioistuimen puolueettomuuskuvan. Tätä esimerkkiä kannattaisi myös Suomessa noudattaa. 31. KKO:n ja KHO:n tuomareiden ei minusta tulisi osallistua lainkaan komiteoiden tai toimikuntien jäseninä sellaisiin lainsäädäntöhankkeisiin, joissa joudutaan ottamaan yksityiskohtaisesti kantaa säännösten sisältöön ja tulkintaan, eikä heitä pitäisi kuulla myöskään asiantuntijoina lakiesitysten käsittelyssä eduskunnassa. Tällä tavoin ylimmät tuomarit välttyisivät ottamasta etukäteen eli ennen lain soveltamista kantaa yksittäisin lainsäännöksiin ja säilyttäisivät siten epäilyksettä puolueettomuutensa ja riippumattomuutensa. Lainsäädännön osalta riittäisi hyvin, että ylimmät oikeudet tekevät lainsäädäntöaloitteita, kuten perustuslaissa (99.2 §) ja Korkein oikeus -laissa (5.2 §) säädetään. 32. Tuomareiden osallistuminen erilaisiin lainvalmistelu- ja säädäntöhankkeisiin vie myös paljon aikaa, joka on pois tuomareiden varsinaisesta virkatyöstä. Joillakin KKO:n jäsenillä on lisäksi muita merkittäviä sivutoimia, kuten välimiestehtäviä. Toisaalta KKO valittaa jatkuvasti suurta juttumääräänsä, josta johtuen se ei kertoman mukaan voi esimerkiksi perustella valituslupapäätöksiään lainkaan. Aikaa virkatyöhön jäisi huomattavasti enemmän, jos tuomarit keskittyisivät siihen ja karsisivat sivutoimiaan, joista lainvalmistelu ja siihen liittyvät asiantuntijatehtävät muodostavat nykyään suurimman osan.33. Tärkeintä on kuitenkin vaalia erityisesti ylimpien tuomioistuimien riippumattomuutta, itsenäisyyttä ja puolueettomuutta niin hyvin lainsäätäjästä ja toimeenpanovallan haltijoista kuin talouselämän vaikuttajistakin. KKO:n ja KHO:n tuomareilla ei saa olla sidonnaisuuksia niihin yhteiskunnallisiin erityisintresseihin, jotka määräävät lainsäätäjän poliittisia tavoitteenasetteluja. Osallistuessaan aktiivisesti ja laajasti lainvalmisteluun ja -säädäntöön KKO:n ja KHO:n jäsenet saattavat joutua tunkeutumaan sille päätöksenteon alueelle, joka demokraattisessa oikeusvaltiossa kuuluu lainsäätäjälle. 34. Ylimpien oikeuksien jäsenten osallistutuminen lainvalmisteluun ja -säädäntöön on omiaan murentamaan luottamusta valtiovallan kolmijakoon, jossa lainsäätäjällä, hallitusvallalla ja riippumattomilla tuomioistuimilla on oma tehtävänsä Oikeusneuvosten välimiestehtävät puolestaan saattavat johtaa tietyntyyppisen ajattelutavan myötä ideologiseen riippuvuussuhteen syntymiseen talouselämän etupiireistä. Kaiken kaikkiaan kyse on paljon puhutusta poliitikkojen, liike-elämän johtajien ja ylimpien tuomareiden muodostamasta hyvä veli –verkostosta.35. Tuomareiden asiantuntemusta toki tarvitaan lainvalmistelussa ja lakien eduskuntakäsittelyssä. Suomessa on kuitenkin joukko sangen päteviä hovioikeus- ja alioikeustuomareita samoin kuin hallinto-oikeustuomareita, jotka voisivat hyvin huolehtia sanotuista tehtävistä. Tähän mennessä he ovat vain jääneet ikään kuin KKO:n ja KHO:n jäsenten varjoon näiden ”rohmutessa” valtaosan kyseisistä tehtävistä. 36. Miksi ylimpien oikeuksien tuomarit tulisi asettaa asiantuntijoina eri asemaan kuin alempien tuomioistuimien tuomarit? Siksi, että valtakunnassa tarvitaan lainsoveltamisessa ja -tulkinnassa viimekädessä korkean ammattitaidon ja ammattietiikan omaava tuomarikunta, joka kaikista sivuvaikutteista ja ennakkokäsityksistä vapaana kykenee hoitamaan sille kuuluvan tehtävän lain viimekätisenä soveltajana ja tulkitsijana. Todella riippumaton ylin oikeusaste on oikeusvaltion rattaiden perälauta, jonka itsenäisyyttä ja puolueettomuutta ei voida asettaa kyseenalaiseksi vaan johon voidaan kaikissa olosuhteissa luottaa. 37. Ylimpien oikeuksien jäsenet voisivat olla mukana sellaisissa komiteoissa tai toimikunnissa, jotka pohtivat periaatteellisella tasolla eri oikeudenalojen kehittämistarpeita. Esimerkkinä voidaan mainita valtioneuvoston vuonna 2001 asettama tuomioistuinlaitoksen kehittämiskomitea, jonka tehtävänä on visioida tuomioistuimien asemassa ja tehtävissä tapahtuvia muutoksia noin 20-30 vuoden aikaperspektiivillä ja tehdä sitä koskevia ehdotuksia. Komitean, joka tulee jättämään mietintönsä marraskuussa tänä vuonna ja jossa allekirjoittanut on mukana pysyvänä asiantuntijana, puheenjohtajaksi määrättiin oikeusneuvos, nyttemmin Itä-Suomen hovioikeuden presidentti Markku Arponen. Jyrki Virolainen------38. Näin siis kirjoitin Oikeuslehdessä 2/2003. Jotkut lukijat voivat kenties kysyä , että oliko kirjoituksessa esiin nostetulla seulontasäännöksen sanamuodolla ja sen kanssa ristiriidassa olevalla lakivaliokunnan mietinnön perusteluissa esitetyllä lausumalla itse asiassa kovinkaan suurta käytännöllistä merkitystä.39. Tähän voin vastata, että mainitulla erolla oli käytännössä erittäin suuri merkitys. Seulontapykälässä (OK 26 luvun 2 §:n 1 momentin 1 kohta) säädettiin nimenomaan, että valitusta ei saa seuloa hovioikeuden varsinaisesta tutkinnasta silloin, kun asiassa on saman luvun 15 §:n nojalla toimitettava (suullinen) pääkäsittely eli silloin kun asiassa annettava ratkaisu riippuu käräjäoikeudessa vastaanotetun suullisen todistelun uskottavuudesta. Lakivaliokunnan mietinnön perusteluissa sitä vastoin annettiin ymmärtää, että seulonta olisi ollut myös tässä tapauksessa mahdollista. 40. Lakivaliokunnan mietinnön perustelujen tarkoituksena oli karsia seulontasäännöksen avulla rankalla kädellä hovioikeuden pääkäsittelyyn OK 26.15:n nojalla muutoin menevien juttujen lukumäärää. Kaikkien kuuden hovioikeuden presidentit ajoivat sanottua uudistusta samoin kuin lakivaliokunnan mietintöön kirjattujen perustelujen mukaista tulkintaa kiivaasti kuin konsanaan sitä kuuluisaa käärmettä pyssyyn. Oikeusministeri Johannes Koskinen ja lakivaliokunnan puheenjohtaja Lax antoivat tukensa hovioikeuksien presidenttien tukinnalle ja pyrkimyksille. 41. Kun hovioikeuden seulontapäätöksestä oli mahdollista valittaa valituslupaa pyytämällä KKO:lle, haluttiin tälle lakivaliokunnan perustelujen mukaiselle tulkinnalle saada etukäteen myös mahdollisimman arvovaltaisen tuomarin eli KKO:n presidentti Leif Sevónin kannatus. Tässä tapauksessa Sevón kutsutiiin lakivaliokunnan mietinnön valmistumisen jälkeen eduskunnassa pidettyyn salaiseen neuvonpitoon, jota isännöivät Johannes Koskinen ja Henrik Lax. Hovioikeuksien puuhamiehenä neuvonpidossa hääräili Helsingin hovioikeuden presidentti Olli Huopaniemi.42. Minusta tämä oli erittäin omalaatuista ja arveluttavaa, sanoisin jopa härkiä toimintaa, kun asiaa ajatellaan nimenomaan tuomioistuinten riippumattomuuden ja puolueettomuuden sekä vallanjaon kolmijaon kannalta. Ministeri Koskisen ja lakivaliokunnan puheenjohtajan toiminta oli härskiä, mutta erityisen arveluttavaa oli KKO:n presidentin suostuminen ja osallistuminen sanottuun "peliin", jolla haluttiin sitoa KKO:n jäsenten kädet tulevassa laintulkinnassa. Jos minua pyydettäisiin kolmella sanalla arvioimaan kyseistä asetelmaa, niin vastaisin: rumaa, rumaa, rumaa. 43. Jos tällainen tuomioistuinlaitoksen puolueettomuutta vakavasti vaarantava kähmintä olisi tullut ilmi jossakin todellisessa oikeus- ja sivistysvaltiossa, olisi yhteiskunnassa syntynyt hitonmoinen haloo ja ylimmän tuomioistuimen päällikkötuomari olisi lentänyt virastaan kuin leppäkeihäs. Häntä ei olisi edes tarvinnut "heittää" virastaan ulos, vaan hän olisi nolona ja häpeissään ymmärtänyt lähteä siitä ihan omasta aloitteestaan.44. Mutta täällä Suomessa, tässä sarvikuonomaisen paksun omatunnon ja moraalin omaavien huippupoliitikkojen ja korkeiden virkamiesten ja ylimpien tuomareiden maassa, ei poliitikkojen (siis oikeusministerin ja lakivaliokunnan puheenjohtajan) ja ylimmän tuomioistuimen päällikkötuomarin salaisesta junailusta eli härkistä yrityksestä sopia KKO:n tulevasta laintulkinnasta syntynyt lehdistössä edes mitään keskustelua sen jälkeen, kun olin edellä kappaleessa 11 mainitussa HS:n mielipidekirjoituksessa paljastanut Johannes Koskisen, Henrik Laxin ja Leif Sevónin salaisen tapaamisen ja sen sisällön.45. Seulontasäännökset tulivat voimaan syksyllä 2003. Olin ehtinyt jo tätä ennen muun muassa Defensor Legis -lehdessä julkaistussa kirjoituksessani "Hovioikeuden seulontasäännösten tulkintaa" (DL 6/2003 ss. 965-975) paljastaa poliitikkojen ja KKO:n presidentin laintulkintaa koskevan "katalan juonen" ja varoittaa hovioikeuksia siitä, että seulonnan edellytyksiä koskevaa säännöstä (OK 26:2) tulkinnassa tuli soveltaa nimenomaan säännöksen sanamuotoa (mainitun pykälän 1 momentin 1 kohtaa) eikä siis sanamuodosta poikkeavaa lakivaliokunnan mietinnön perusteluissa ilmaistua kantaa.46. Mutta eiväthän hovioikeudet ja niiden presidentit ja jäsenet minua kuunnelleet! Kun hovioikeuksien jäsenet tiesivät, mitä toverit Koskinen, Lax ja Sevón olivat keskenään sumplien "sopineet" seulontapykälän (OK 26:2) tulkinnasta, ne ryhtyivät innolla seulomaan myös sellaisia juttuja ja valituksia, joissa olisi OK 26.15:n mukaan ollut toimitettava pääkäsittely ja joita ei siis ei olisi saanut OK 26.2.1:n 1 kohdan sanamuodon missään tapauksessa saanut seuloa hovioikeuden varsinaisesta tutkinnasta. Seulontakohtelun saivat monet todella vakavat ja törkeät rikosasiat, joiden joukossa oli muun muassa tappoa, törkeitä ryöstöjä, raiskausta, törkeää velallisen rikoksista yms. juttuja, joissa siis olisi tullut OK 26.15:n nojalla toimittaa pääkäsittely, vaikka sitä ei olisi valituksessa edes vaadittu.47. Arvasin toki, että hovioikeudet tulisivat menettelemän kerrotulla tavalla eli käyttämään seulontasäännöksiä pääkäsittelyjen määrän rajoittamistarkoituksessa, vaikka tämä ei siis ollut lainkaan seulontamenettelyn tarkoitus. Selvää oli myös, että hovioikeuden seulontapäätöksistä tultaisiin tekemään lukuisia valituksia korkeimmalle oikeudelle. odotin jännityksellä, miten korkein oikeus tulisi suhtautumaan tapauksiin, joissa hovioikeudet olivat seuloneet myös sellaisia tapauksia, joissa olisi pitänyt OK 26:15:n nojalla toimittaa pääkäsittely. Oliko KKO:n presidentti Leif Sevón saanut oikeusneuvokset puhutuksi sen tulkinnan taakse, josta hän Johannes Koskisen ja Henrik Laxin kanssa sopinut salaisessa neuvonpidossa tai josta ainakin oli kyseisessä neuvonpidossa puhuttu Sevónin "nyökytellessä" asialle hyväksyvään sävyyn asialle, kuten Koskinen ja Lax olivat eduskunnan "edessä" eli täysistunnossa kilvan todistaneet.48. On syytä kertoa lukijoille, että olin etukäteen hieman "varmistellut" asiaa eli olin helmikuussa 2004 kannellut mainitusta salaisesta eduskunnassa tapahtuneesta salaisesta neuvonpidosta ja sen sisällöstä oikeuskanslerille ja pyytänyt siinä muun ohessa selvittämään, oliko presidentti Leif Sevón tullut neuvonpidon johdosta esteelliseksi osallistumaan KKO:ssa seulonta-asioissa tehtyjen valitusten käsittelyyn. Kanteluni johti siihen, ettei Sevón katsoi parhaaksi jäädä odottamaan oikeuskanslerin kanteluuni antama päätöstä eikä hän siis osallistunut vuoden tai puolentoista vuoden aikana seulonta-asioiden käsittelyyn KKO:ssa.49. Helpotuin kovasti, kun korkein oikeus julkaisi syksyllä 2004 kaksi ensimmäistä seulonta-asiaa koskevaa ennakkopäätöstään (KKO 2004:116 ja 117). Korkein oikeus ratkaisi, vieläpä yksimielisesti, kummassakin tapauksessa asian juuri siten, kuin olin itse eri yhteyksissä, muun mussa edellä kappaleessa 45 mainitussa vuoden 2003 Defensor Legis -lehden artikkelissa, esittänyt: Valitusta ei saa seuloa, jos siinä on riitautettu käräjäoikeudessa esitetyn suullisen todistelun uskottavuus niin, että asiassa oli OK 26:15:n nojalla toimitettava pääkäsittely. Mainituissa kahdessa tapauksessa hovioikeudet olivat menetellet toisin eli seuloneet valitukset. Tämän vuoksi korkein oikeus kumosi hovioikeuksien päätökset ja palautti kummankin asian asianomaiseen hovioikeuteen uudelleen käsiteltäväksi.50. Näiden kahden pilottitapauksen jälkeen korkein oikeus antoi vuosina 2004-2005 vielä pitkälti toistakymmentä muuta seulontasäännösten tulkintaa koskevaa ennakkopäätöstä, joissa hovioikeudet olivat lain sanamuodon vastaisesti seuloneet valituksen; julkaisemattomia KKO:n sanotunlaisia ratkaisuja on lisää vielä toinen mokoma. Voisi sanoa, että Johannes Koskisen, Henrik Laxin ja Leif Sevónin ajama ja keskinäisessä neuvonpidossa kulissien takana "katalasti" juonima kanta ja yritys saada tuomioistuimet ja jopa korkein oikeus toimiminaan lain sanamuodon vastaisesti koki korkeimmassa oikeudessa täystyrmäyksen.51. Edellä kappaleessa 48 mainitsin oikeuskanslerille Leif Sevónin toiminnasta oikeuskanslerille tekemäni kantelun. Kerron siitä lisää myöhemmin. Lähettänyt
Lax Henrik,
Asian vierestä mutta kuitenkin. Tekijänoikeuslait laatii Suomessa Musiikintuottajat ry. http://is.gd/ShOMvA"Lobbarit muotoilevat ideat, ja sen jälkeen niitä jatkotyöstetään veronmaksajien rahoilla ministeriön virkatyönä. Esitykset tehdään mahdollisimman valmiiksi mahdollisimman hiljaisesti, ja tuodaan ne ainoana “hyvin valmisteltuna” vaihtoehtona esille. Näin sujuu lainvalmistelu Suomessa.Tekijänoikeustoimikunnan puheenjohtaja Niclas Bruun on julkisuudessa väittänyt, että “kyseessä ei ole ehdotus”, ja että nyt tehdään vasta “alustavia luonnoksia”. Tämä on varsin vähättelevästi sanottu. Kyseinen muistio on laadittu hallituksen esityksen muotoon – se on viittä vaille valmis lakiesitys."http://www.effi.fi/julkaisut/tiedotteet/lehdistotiedote-2011-05-31.html
Ilkka Kanervan ym. vastaajien lahjusrikosoikeudenkäynti alkoi tänään valmisteluistunnolla Helsingin käräjäoikeudessa.Jutussa syyttäjä vaatii lehtitiedon mukaan Ilkka Kanervalle vähintään kahden vuoden vankeusrangaistusta törkeästä lahjuksen ottamisesta ja virkavelvollisuuden rikkomisesta joko tahallaan tai tuottamuksellisesti.Neljälle liikemiehelle vaaditaan lyhyempiä vankeustuomioita törkeästä lahjuksen antamisesta.Mahdollinen lahjonta liittyy vaalitukiin ja Kanervan mahtipontisiin 60-vuotisjuhliin tammikuussa 2008.---Minua ihmetyttää, miksi valmisteluistunto piti pitää jo nyt, sillä lehtitietojen mukaan jutun pääkäsittely alkaa vasta loka-marraskuussa, siis 4-5 kk valmisteluistunnon jälkeen.Mikä hoppu oli pitää valmisteluistunto jo nyt? tai toisin päin: miksi pääkäsittely alkaa vasta noin myöhään?Kun syyte ja koko esitutkinta-aineisto tulee jo nyt julkisesti, lehdistö ryhtyy - totuttuun tapaansa - pitämään monia viikkoja ja kuukausia kestävä omia "mediakäräjiään" jutun tiimoilta. Tämä ei voine olla vaikuttamatta (haitallisesti) esim. siihen, mitä pääkäsittelyssä kuutavat todistajat tulevat aikanaan kertomaan.Oikeudenkäynnin kulku ja vaiheistus vaikuttaa heikosti suunnitellulta.
Muistan vielä elävästi, kuinka eräät, jopa arvovaltaisina pidetyt tahot "todistelivat" vakavissaan, että vaikka hoviokedessa(kaan)ei voida varsinaisesti arvoida näyttöä kirjallisessa menettelyssä, niin kuitenkin käräjäoikeudessa esitetyn suullisen näytön oikeellisuuden arviointi voidaan hovioikeudessa aivan hyvin suorittaa esittelystä.Aivan kuin edellä maintuissa olisi oikeasti jotain eroa. Jos tuosta nyt jotakin ymmärtää. Pahoittelen, etten saanut sanomaa selvempään muotoon, mutta noin kummallista ajatusta on aika vaikea saada ilmaitua vähemmän kummallisesti.
"Suomessa on kuitenkin joukko sangen päteviä hovioikeus- ja alioikeustuomareita samoin kuin hallinto-oikeustuomareita, jotka voisivat hyvin huolehtia sanotuista tehtävistä."Tätä logiikkaa en ymmärrä: eikö kaikkien tuomareiden pidä sitten olla yhtä puolueettomia, semminkin kun KKO käsitellee vain 100-200 juttua/vuosi?Blogisti esittää sangen painavia periaatteellisia perusteita, miksi tuomareiden ei pitäisi toimia asiantuntijoina lainvalmistelussa. On kuitenkin syytä todeta, että käytännössä on suuri hyöty siitä, että lainsäätäjä saa varsinkin oikeudenkäyntimenettelyä koskevissa asioissa kuulla käytännön lainkäytönharjoittajan mielipiteen siitä, miten hyvin tietty menettelyuudistus toimii ja onko siinä ongelmakohtia. Myös aineellisen oikeuden osalta voisi joskus olla hyvä kuulla tuomareita, voidaanko jokin rikosoikeuden tunnusmerkistötekijä näyttää toteen (esim. RL 20:6 tunnusmeristöä koskeva KKO 2005:93 "kielisuudelmajuttu")
http://www.kauppalehti.fi/5/i/yritykset/yritysuutiset/?oid=20110678665Zacharias Sundströmin väitöskirja: oikeuslaitos suosii tutkitusti valtiota.Suomalainen valtiososialismi kristallisoituu tässä kirkaasti, onneksi on mahdollisuus vedota kansainvälisiin tuomioistuimiin (EIT) valtion ja viranomiasten toiminnasta sekä saada asiansa puolueettomaan oikeudenmukaiseen käsittelyyn.
Minähän en 'tyrmännyt' kaikkien tuomareiden osallistumista tai kuulemista, kyse on lähinnä vain KKO:n ja KHO:n tuomareiden asemasta. Suomessa on ns ' villi' systeemi po. suhteessa, mallia voisi ottaa Ruotsissa, jossa on lagrådet. Suomessa oli aiemmin vastaava elin, laintarkastuskunta, mutta jostakin syystä se lakkautettiin n. 15-20 v. sitten.

matches: KKO KKO KKO KKO KKO KKO KKO KKO KKO KKO KKO KKO KKO KKO KKO tuomioistuin KKO KKO KKO


text:
Tatuointi tapetti HD
Mene...Kotiin3DAbstraktiArkkitehtuurianimaatioEläimetlinnutPyörätautotSarjakuvatJulkkiksetKaupunkiVärikäsTietokoneetViileäSöpöKukkaHauskaPelitTytötteHDLomaKuumaElääLogoRakkausElokuvatmusiikkiluontopaikatavaruusUrheiluteknologiaMaailmanLisää	Kotiin / Abstrakti / Tatuointi tapetti HD	Tatuointi tapetti HD
sisään Abstrakti, Tytöt
9,962 näkymät
0	Tatuointi tapetti HD
Tässä on kokoelma Tattoo taustakuva HD Collection Pöytäkoneet, Kannettavat, puhelimissa ja Tabletit. Täällä 5dwallpaper.com, on yli satoja tuhansia taustakuvat ovat ladattavissa. Voit ladata Jokainen Taustakuva ilmaiseksi.
Jos Like This Tattoo taustakuva HD Collection Anna Tykkää Ja Jaa Facebook.
piipittää Tietoja Love Peace Edellinen: resuinen chic tapetti HD
seuraava: tapetti tytöille HD
näkymät (1126) vapaa joulua taustakuvan HD
näkymät (688) tumblr tapetti Resolution Download
näkymät (295) xmas tapetti HD
näkymät (237) taustakuva joulu HD
näkymät (210) Tumblr tapetti 15 HD kokoelmat
näkymät (189) 1920×1080 taustakuvia HD
näkymät (188) talvi tapetti HD kokoelmat
näkymät (169) pikachu tapetti HD
näkymät (162) tapetti tytöt HD
näkymät (161) Satunnainen virkaa
Itachi tapetti HD DownloadFerrari tapetti HDlol tapetti HDRealtree tapetti HD DownloadTaustakuva vihreä HDHarley Davidson tapetti HDJohn Cena tapetti HDshiva tapetti HDpikachu tapetti HDhd anime taustakuvia HD Download Suunnitellut 5dwallpaper.com | Powered by zuuur.com	© Copyright 2016, Kaikki oikeudet pidätetään	Siirry alkuun

matches: HD HD HD HD HD HD HD HD HD HD HD HD HD HD HD HD HD HD HD


text:
KHO:2017:148 - Korkein hallinto-oikeus
Etusivu » Päätöksiä » Vuosikirjapäätökset » Vuosikirjapaatos » KHO:2017:148
KHO:2017:148
Ulkomaalaisasia – Kansainvälinen suojelu – Uusi turvapaikkaperuste – Turvapaikkaperusteen esittämisen ajankohta – Seksuaalinen suuntautuminen – Henkilökohtaisen uskottavuuden arviointi – Suullinen käsittely
Vuosikirjanumero: KHO:2017:148
Taltionumero: 4639
Diaarinumero: 4072/4/16
ECLI-tunniste: ECLI:FI:KHO:2017:148
Korkeimman hallinto-oikeuden ratkaistavana oli muun ohella, missä tilanteissa turvapaikanhakijan uskottavuuden arviointi edellyttää suullisen käsittelyn toimittamista hallinto-oikeudessa turvapaikanhakijan valituksen johdosta, jos seksuaaliseen suuntautumiseen vedotaan kansainvälisen suojelun perusteena ensi kerran vasta tuomioistuinvaiheessa.
Irakista oleva miespuolinen turvapaikanhakija A oli hallinto-oikeudessa esittänyt turvapaikkaperusteena aikaisemmin Maahanmuuttovirastossa esittämiensä seikkojen lisäksi, että hänellä on ollut sukupuolista kanssakäymistä myös miesten kanssa. Turvapaikkapuhuttelussa hän oli nimenomaisesti kieltänyt tämän asian, johon hänelle lähetetyssä uhkauskirjeessä oli viitattu.
Hallinto-oikeus hylkäsi valittajan pyynnön suullisen käsittelyn järjestämisestä ilmeisen tarpeettomana. Homoseksuaalisuuteen liittyvän turvapaikkaperusteen esittäminen vasta tuomioistuinvaiheessa sekä valittajan turvapaikkapuhuttelussa ja tuomioistuinvaiheessa esittämän kertomuksen välinen ristiriita ovat hallinto-oikeuden päätöksen perusteluiden mukaan heikentäneet kertomuksen uskottavuutta.
Korkein hallinto-oikeus totesi, että turvapaikanhakijalta voidaan lähtökohtaisesti edellyttää, että hän esittää jo hakemusvaiheessa kaikki kansainvälistä suojelua koskevan hakemuksensa perusteet. Hakemuksen tueksi myöhemmin tuomioistuinvaiheessa esitettäviä uusia perusteita ja niiden uskottavuutta arvioidaan tapauskohtaisesti. Kuten hakemusvaiheessakin esitettyjen perusteiden osalta, pelkkä väitteen esittäminen ei ole riittävää, vaan väitteen tueksi on esitettävä omakohtaista selvitystä. Lisäksi on esitettävä asianmukainen syy sille, miksi jotain merkityksellistä seikkaa ei ollut nostettu esiin aikaisemmassa vaiheessa.
Tässä tapauksessa valittaja oli esittänyt perusteluja sille, miksi hän ei ollut tuonut homoseksuaalisuuttaan esille turvapaikkapuhuttelussa ja miksi hän oli tuolloin nimenomaisesti kiistänyt asian. Hän on vielä korkeimmassa hallinto-oikeudessa täydentänyt kertomustaan omakohtaisilla tiedoilla sukupuoli- ja seurustelusuhteistaan sekä lisätiedoilla niistä syistä, miksi hän ei ollut kertonut seksuaalisesta suuntautumisestaan turvapaikkapuhuttelussa.
Korkein hallinto-oikeus katsoi, että homoseksuaalisuuteen vetoamisen ajankohdalle tai asian kiistämiselle turvapaikkapuhuttelussa ei tässä tapauksessa voinut antaa sellaista merkitystä, että pelkästään ne johtaisivat valittajan kertomuksen arvioimiseen epäluotettavaksi. Valittajan henkilökohtaisen uskottavuuden arviointi olisi edellyttänyt suullisen käsittelyn toimittamista ja valittajan henkilökohtaista kuulemista. Hallinto-oikeuden ei olisi tullut hylätä vaatimusta suullisen käsittelyn toimittamisesta. Hallinto-oikeuden päätös kumottiin ja asia palautettiin hallinto-oikeudelle suullisen käsittelyn toimittamista varten ja sen jälkeen uudelleen ratkaistavaksi.
Direktiivi 2013/32/EU kansainvälisen suojelun myöntämistä tai poistamista koskevista yhteisistä menettelyistä 46 artikla
Direktiivi 2011/95/EU vaatimuksista kolmansien maiden kansalaisten ja kansalaisuudettomien henkilöiden määrittelemiseksi kansainvälistä suojelua saaviksi henkilöiksi, pakolaisten ja henkilöiden, jotka voivat saada toissijaista suojelua, yhdenmukaiselle asemalle sekä myönnetyn suojelun sisällölle 4 artikla
Ulkomaalaislaki 87 § 1 momentti, 87 a § 1 momentti, 87 b §, 88 § 1 momentti, 88 a § (323/2009) 1 momentti, 88 e § ja 147 §
Hallintolainkäyttölaki 33 §, 37 § 1 momentti ja 38 § 1 momentti
Helsingin hallinto-oikeus 7.11.2016 nro 16/0671/73
Maahanmuuttovirasto on päätöksellään 23.2.2016 hylännyt Irakin kansalaisen A:n (jäljempänä valittaja) turvapaikkaa ja oleskelulupaa koskevan hakemuksen ja päättänyt käännyttää hänet kotimaahansa Irakiin. Maahanmuuttovirasto on määrännyt valittajalle 30 päivän ajan vapaaehtoiselle maasta poistumiselle.
Hallinto-oikeus on valituksenalaisella päätöksellään hylännyt pyynnön suullisen käsittelyn toimittamisesta ja valituksen Maahanmuuttoviraston päätöksestä.
Uutta turvapaikkapuhuttelua koskeva vaatimus
Ulkomaalaislain 7 §:n 2 momentin mukaan viranomaisen on huolehdittava asian selvittämisestä. Asianosaisen on esitettävä selvitystä vaatimuksensa perusteista ja muutoinkin myötävaikutettava oman asiansa selvittämiseen.
Ulkomaalaislain 97 §:n 3 momentin (194/2015) mukaan Maahanmuuttovirasto suorittaa turvapaikkapuhuttelun, jossa suullisesti selvitetään hakijan perusteet häneen kotimaassaan tai pysyvässä asuinmaassaan kohdistuneesta vainosta tai muista oikeudenloukkauksista ja niiden uhkista.
Valittajalle on 29.10.2015 pidetty turvapaikkapuhuttelu, josta laaditun pöytäkirjan mukaan valittajalla on ollut mukanaan oikeudellinen avustaja. Puhuttelun aluksi on varmistettu, että valittaja on saanut omalla kielellään asiakirjan, jossa on kerrottu puhuttelun tarkoitus, osapuolten oikeudet ja velvollisuudet sekä varmistettu, että hän on nämä ymmärtänyt. Valittajalta ja tulkilta on edelleen lisäksi tiedusteltu, ymmärtävätkö he toisiaan.
Puhuttelussa valittajaa on pyydetty kertomaan syistä, joiden vuoksi hän on hakenut turvapaikkaa Suomesta ja joiden vuoksi hän ei voi palata kotimaahansa. Valittajalta on lisäksi tiedusteltu, onko hänellä muita syitä, miksi hän olisi kansainvälisen suojelun tarpeessa. Myös valittajan avustajalle on tarjottu mahdollisuus esittää kysymyksiä valittajalle. Lopuksi valittajalta on vielä kysytty, onko hänellä jotain lisättävää puhutteluun liittyen.
Hallinto-oikeus katsoo, että edellä esitetyn perusteella Maahanmuuttoviraston järjestämä turvapaikkapuhuttelu on täyttänyt sille ulkomaalaislaissa asetetut vaatimukset. Asian palauttamiselle Maahanmuuttovirastolle uuden turvapaikkapuhuttelun järjestämiseksi ei siten ole aihetta.
Kun otetaan huomioon jäljempänä ilmenevät perusteet, joihin valittaja on kansainvälisen suojelun ja oleskeluluvan saamiseksi vedonnut, asian käsittelyn eri vaiheissa suullisesti ja kirjallisesti esitetty selvitys ja käytettävissä oleva maatietous, suullisessa käsittelyssä ei ole saatavissa sellaista selvitystä, joka olisi asiakirjoista ilmenevän ja valittajan esittämän lisäksi tarpeen asian selvittämiseksi ja ratkaisemiseksi. Näin ollen suullisen käsittelyn järjestäminen on hallintolainkäyttölain 38 §:ssä tarkoitetulla tavalla ilmeisen tarpeetonta.
Valittaja on etniseltä taustaltaan arabi, uskonnoltaan shiiamuslimi ja hän on kotoisin Bagdadista, jonne hän on muuttanut noin yhden vuoden ikäisenä Etelä-Irakin Basrasta. Hän on vedonnut kansainvälisen suojelun perusteenaan ääri-islamistien häneen kohdistamaan uhkaan, joka johtuu hänen muusikon ammatistaan ja vapaamielisestä elämäntavastaan. Valittaja on Bagdadissa asunut Madinat as-Sadrin kaupunginosassa, jonka asukkaat ovat hyvin uskonnollisia. Valittajan työn luonne urkuja soittavana ja samalla alkoholia juovana muusikkona on ollut alueen asukkaiden tiedossa. Valittajan ammattia ja hänen elämäntapaansa ei ole hyväksytty hänen kaupunginosassaan, vaan niitä on pidetty sopimattomina ja saastaisina. Valittajaa on uhattu lähettämällä hänelle elokuussa 2012 uhkauskirje, jonka saamisesta kymmenen päivän kuluttua häntä on ammuttu kadulla käteen ja jalkoihin. Valittaja on saanut välikohtauksessa ampumahaavat sekä murtumat jalkoihinsa. Valittaja ei tiedä, ketkä häntä ovat ampuneet tai mitä tahoa ampujat ovat edustaneet, mutta hän muistaa heidän saapuneen paikalle kahdella autolla ja peittäneen kasvonsa mustilla maskeilla. Valittajan mukaan kyse on ollut terroristiryhmästä.
Parannuttuaan ampumavammoistaan valittaja on jatkanut työskentelyään muusikkona yökerhoissa ja yksittäisessä teatteriesityksessä. Valittaja on saanut 24.12.2014 teatteriesityksen jälkeen uhkauskirjeen, jossa on kerrottu hänen hautansa olevan valmis, valittajan juovan alkoholia, harrastavan seksiä ja olevan samanlainen kuin homo. Pelästyttyään saamaansa uhkauskirjettä valittaja on lopettanut yökerhoesiintymisensä, mutta jatkanut soittamista teatteriesityksissä. Valittaja ei osaa nimetä häntä joulukuussa 2014 uhannutta tahoa. Hän ei ole joutunut oikeudenloukkauksien tai uhkailujen kohteeksi uhkauskirjeen saamisen ja kesäkuun 2015 välisenä aikana, jolloin hän poistui Irakista hakeakseen kansainvälistä suojelua Suomesta.
Valittaja on hallinto-oikeudelle toimittamassaan valituksessa ilmoittanut harrastavansa seksiä myös miesten kanssa, jonka vuoksi häntä on kutsuttu uhkauskirjeessä samanlaiseksi kuin homo. Valittaja on hänelle järjestetyssä turvapaikkapuhuttelussa erityisesti kieltänyt olevansa homoseksuaali, mutta myöntänyt muiden uhkauskirjeessä esitettyjen väitteiden pitävän paikkansa.
Maahanmuuttovirasto on pyytänyt valittajaa toimittamaan kehossaan olevia ampumavammoja koskevan lääkärinlausunnon 30.11.2015 mennessä. Valittaja ei ole toimittanut lääkärinlausuntoa annettuun määräaikaan mennessä. Valittaja on 12.5.2016 toimittanut hallinto-oikeudelle 8.12.2015 päivätyn yleislääkäri RV:n laatiman lääkärinlausunnon, jonka perusteella valittajan kertoman vammojen syntytavan ja hänessä olevien fyysisesti nähtävissä olevien vammojen välillä ei ole ristiriitaa. Valittaja on lisäksi toimittanut hallinto-oikeudelle 13.1.2016 päivätyn uhkauskirjeen ja sen käännöksen sekä USB-muistitikun, joka sisältää audio- ja videotiedostoja valittajan esittämästä musiikista.
Irakin turvallisuustilanne on säilynyt epävakaana, vaikkakin konfliktit ovat pääosin keskittyneet alueille, jotka ovat Isisin hallussa. Irakin hallinto on pyrkinyt edesauttamaan kansallisen sovinnon aikaansaamista erilaisin keinoin, ja päivittäisen elämän ja peruspalveluiden jonkinasteinen toimivuus on tuotu esille maata koskevissa raporteissa. Myös Bagdadissa on edelleen esiintynyt terroritekoja, ja uhrilukujen on raportoitu olleen suurimpia Bagdadin maakunnassa. Lähteiden mukaan Isisillä on aktiivisia operaatioita Bagdadin kaupungin rajojen sisälläkin. Bagdadin maakunta on kuitenkin Irakin turvallisuusjoukkojen hallinnassa. Lisäksi Bagdadin keskustan tietyillä alueilla voimassa ollut ulkonaliikkumiskielto on lopetettu helmikuussa 2015, jolloin turvallisuusvastuu alueilla on samalla siirretty Irakin armeijalta poliisille. (Landinfo, Temanotat, Irak: Bagdad – sikkerhetssituasjon per februar 2015, 13 Februar 2015; United Nations Security Council, Third report of the Secretary-General pursuant to paragraph 6 of resolution 2169 (2014), 1.5.2015; U.S. Department of State: Country Reports on Human Rights Practices for 2015 – Iraq, 13 April 2016; UK Home Office, Country Information and Guidance, Iraq: Security Situation in Baghdad, the south and the Kurdistan Region of Iraq (KRI), August 2016 ja Institute for the Study of War, Control of the Terrain in Iraq, August 25, 2016)
Euroopan ihmisoikeustuomioistuin on todennut, että vaikka Bagdadin kaupungin yleinen turvallisuustilanne on huonontunut, kaupungissa esiintyvän väkivallan aste ei ole kuitenkaan sellaisella tasolla, että palauttamisen voitaisiin yksin tällä perusteella katsoa rikkovan Euroopan ihmisoikeussopimuksen 3 artiklaa. (J.K. ja muut v. Ruotsi, 23 August 2016)
Hallinto-oikeus katsoo Maahanmuuttoviraston tavoin, että valittaja on kotimaassaan joutunut ammutuksi ampumavälikohtauksessa. Kertomusta tukee valittajan hallinto-oikeudelle toimittama lääkärinlausunto. Valittaja on kertonut ampujien olleen terroristiryhmän jäseniä ja ampumisen johtuneen hänen ammatistaan muusikkona. Valittajaan ei ole vuonna 2012 kohdistunut hänen saamansa uhkauskirjeen ja ampumistapauksen lisäksi muita uhkauksia tai oikeudenloukkauksia. Valittajaa on uhattu seuraavan kerran joulukuussa 2014 hänelle lähetetyllä uhkauskirjeellä hänen esiinnyttyään teatteriesityksessä. Hän on tämän jälkeen lopettanut esiintymisen yökerhoissa, mutta jatkanut teatteriesityksessä. Valittajaa ei ole elokuun 2012 ja joulukuun 2014 välisenä aikana mitenkään uhattu, eikä hän ole tuolloin joutunut oikeudenloukkausten kohteeksi. Valittaja on myös oleskellut Bagdadissa joulukuun 2014 ja kesäkuun 2015 välisen ajan jatkaen ammattinsa harjoittamista ilman, että häntä oltaisiin mitenkään uhattu. Valittajaa uhkaavat tahot eivät ole vuonna 2012 tapahtuneen ampumisen jälkeen lähestyneet valittajaa muutoin kuin kirjeitse. Ottaen huomioon kaiken edellä mainitun hallinto-oikeus katsoo, että valittajan joutuminen terroristiryhmien tekemien oikeudenloukkausten kohteeksi ammattinsa vuoksi ei ole perustellusti todennäköistä.
Valittaja on asiansa hallintovaiheessa kertonut ääri-islamistien uhkaavan häntä hänen muusikon ammattinsa vuoksi. Hallinto-oikeudelle asian tuomioistuinvaiheessa toimitetun uhkauskirjeen jäljennöksen mukaan hänen oma --------heimonsa uhkaa häntä hänen muusikon ammattinsa, vapaamielisen elämäntyylinsä ja alkoholinkäyttönsä vuoksi. Väitteen ilmeneminen vasta asian tuomioistuinvaiheessa heikentää sen uskottavuutta. Uuteen uhkaan ja perusteeseen ei ole myöskään vedottu valituksessa liitteen lisäksi mitenkään.
Hallinto-oikeus katsoo, että sille toimitettu uhkauskirjeen jäljennös ja siitä teetetty käännös eivät anna aihetta tarkastella valittajan asiaa toisin.
Valittaja on hänelle järjestetyssä turvapaikkapuhuttelussa erityisesti kieltänyt olevansa homoseksuaali, kuten hänelle lähetetyssä uhkauskirjeessä on väitetty. Hän on turvapaikka-asiansa tuomioistuinvaiheessa ilmoittanut harrastavansa seksiä myös miesten kanssa. Tämän väitteen esittäminen vasta asian tuomioistuinvaiheessa, sekä valittajan turvapaikkapuhuttelussa esittämän kertomuksen ja tuomioistuinvaiheessa esittämän väitteen välinen ristiriita heikentävät väitteen uskottavuutta. Hallinto-oikeus katsoo, että valittajan ei voida katsoa myöskään tämän väitteen takia olevan vaarassa joutua oikeudenloukkausten kohteeksi kotimaahansa palatessaan.
Edellä esitetyn perusteella ja kun otetaan lisäksi huomioon Maahanmuuttoviraston päätöksessä esille tuotu asiaan liittyvä maatietous, jota saatavilla olevien lähteiden mukaan on edelleen pidettävä ajantasaisena, valittaja ei ole tehnyt todennäköiseksi, että hänellä olisi ulkomaalaislain 87 §:n 1 momentissa tarkoitetulla tavalla perustellusti aihetta pelätä joutuvansa vainotuksi kotimaassaan. Asiassa ei ole myöskään ilmennyt sellaisia seikkoja, joiden vuoksi olisi merkittäviä perusteita uskoa valittajan joutuvan kotimaassaan todelliseen vaaraan kärsiä vakavaa haittaa ulkomaalaislain 88 §:n 1 momentin 1 tai 2 kohdissa tarkoitetulla tavalla. Valittajalle ei näin ollen voida antaa turvapaikkaa tai myöntää oleskelulupaa 88 §:n 1 momentin 1 tai 2 kohdassa tarkoitetun toissijaisen suojelun perusteella.
Hallinto-oikeus katsoo, ettei turvallisuustilanne valittajan kotikaupungissa Bagdadissa ole siihen liittyvä mielivaltaisen väkivallan aste huomioon ottaen sellainen, että siitä aiheutuisi ulkomaalaislain 88 §:ssä tarkoitettua vakavaa ja henkilökohtaista vaaraa. Valittajalle ei näin ollen voida myöntää oleskelulupaa myöskään 88 §:n 1 momentin 3 kohdassa tarkoitetun toissijaisen suojelun perusteella.
Maahanmuuttovirasto on katsonut, että valittaja olisi Bagdadin turvallisuustilanteesta saatavien tietojen perusteella kotipaikkaansa palatessaan humanitaarisen suojelun tarpeessa. Maahanmuuttovirasto on kuitenkin katsonut, että valittajalla on sisäisen paon mahdollisuus Etelä-Irakin alueelle.
Valtiot voivat vedota turvallisten alueiden olemassaoloon vain tietyin edellytyksin. Euroopan ihmisoikeustuomioistuin on oikeuskäytännössään muun ohella katsonut, että henkilöllä, jonka edellytetään turvautuvan sisäiseen pakoon, täytyy olla mahdollisuus matkustaa ja päästä alueelle sekä asettua asumaan asianomaiselle alueelle. Muutoin karkotus saattaa tuoda esille Euroopan ihmisoikeussopimuksen 3 artiklan mukaisen kysymyksen etenkin, jos on vaaraa siitä, että henkilö päätyisi alueelle, jolla häntä kohdeltaisiin kaltoin. (Salah Sheekh v. Alankomaat, 2007)
Sisäisen paon mahdollisuutta harkittaessa UNHCR:n (Guidelines on International Protection: Internal Flight or Relocation Alternative within the Context of Article 1A(2) of the 1951 Convention and/or 1967 Protocol relating to the Status of Refugees, 23 July 2003) mukaan ensin on harkittava, onko sisäinen pako asianosaiselle mahdollinen vaihtoehto sekä sisäisen paon kohtuullisuus, millä tarkoitetaan sitä, voiko asianosainen viettää kyseisellä alueella suhteellisen normaalia elämää ilman kohtuuttomia vaikeuksia.
Etelä-Irakin turvallisuustilanne on suhteellisen vakaa. Väkivaltaa alueella on vähemmän kuin muualla Irakissa. Väkivaltaisuuksia, kuten autopommi-iskuja, esiintyy kuitenkin edelleen. Lisäksi yksittäisiin henkilöihin, kuten poliittisten puolueiden jäseniin, uskontokuntien ja heimojen merkkihenkilöihin, hallinnon työntekijöihin ja asiantuntijoihin on kohdistunut kostotoimina kaappauksia, murhia sekä sektaarista väkivaltaa. Etelä-Irakin maakunnat ovat Irakin turvallisuusjoukkojen hallinnassa, ja eteläisissä maakunnissa on maan sisäisesti siirtymään joutuneita henkilöitä suhteellisen vähän. Kerbalan, Qadissiyan, Babylonin ja Najafin maakuntien on kuitenkin raportoitu rajoittaneen alueilleen pääsyä esimerkiksi päästämällä alueille vain henkilöitä, joilla on tukija tai sukulaisia siellä. Tarvittavien henkilöllisyysasiakirjojen puute voi vaikeuttaa uudelle alueelle rekisteröitymistä ja rajoittaa pääsyä erilaisten taloudellisten ja kansalaisoikeuksien piiriin. Terveyspalveluita on silti verraten helposti saatavilla. UNHCR:n toukokuussa 2016 julkaistussa raportissa on yleisellä tasolla todettu, että sisäistä pakoa ei tulisi lähtökohtaisesti edelleenkään soveltaa irakilaisiin turvapaikanhakijoihin. (International Organization for Migration, Country Fact Sheet: Iraq, August 2014; UN Office for the Coordination of Humanitarian Affairs (OCHA), Iraq IDP Crisis, Situation report No. 10, 30 August – 5 September 2014; UK Home Office, Country Information and Guidance, Iraq: Security Situation, November 2015; UNHCR, Relevant COI for Assessments on the Availability of an Internal Flight or Relocation Alternative (IFA/IRA) in Baghdad for Sunni Arabs from ISIS-Held Areas, May 2016; Institute for the Study of War, Control of the Terrain in Iraq, August 25, 2016; UK Home Office, Country Information and Guidance, Iraq: Security Situation in Baghdad, the south and the Kurdistan Region of Iraq (KRI), August 2016 ja UK Home Office, Country Information and Guidance, Iraq: Return/Internal relocation, August 2016)
Kuten edellä on todettu, valittajalla ei ole kotimaahansa palatessaan aihetta pelätä joutuvansa vainotuksi tai todellista vaaraa joutua kärsimään vakavaa haittaa. Maatietouden perusteella Etelä-Irakissa vallitsevat yleiset olosuhteet eivät myöskään muodosta estettä sisäiselle paolle. Irakin perustuslain 44 artiklan mukaan Irakin kansalaiset ovat vapaita muuttamaan ja asumaan missä tahansa Irakissa. Etelä-Irakissa sijaitsee kaksi kansainvälistä lentokenttää, joten valittajan on mahdollista matkustaa ja päästä eteläisille alueille turvallisesti. Asiassa ei ole tullut ilmi, että valittajan ei olisi mahdollista päästä ja asettua jonkin Etelä-Irakissa sijaitsevan maakunnan alueelle. Myös valittajan asema nuorena, terveenä, työkykyisenä ja shiialaisena miehenä mahdollistaa lähtökohtaisesti hänen asettumisensa Etelä-Irakiin. Vaikka valittajalla ei ole sukulais- tai tukiverkostoa Etelä-Irakissa, hallinto-oikeus katsoo Maahanmuuttoviraston tavoin, että valittajan voidaan hänen henkilökohtaisista olosuhteistaan kokonaisuudessaan saatu selvitys huomioon ottaen ulkomaalaislain 88 e §:n tarkoittamalla tavalla kohtuudella edellyttää asettuvan asumaan Etelä-Irakiin. Hänen ei edellä mainituista syistä voida katsoa olleen ulkomaalaislain 88 a §:ssä (323/2009) tarkoitetulla tavalla humanitaarisen suojelun tarpeessa.
Asian ovat ratkaisseet hallinto-oikeuden jäsenet Taina Hakkarainen, Susanna Päivänsäde ja Sanna Knuutinen. Esittelijä Joona Miettinen.
A on pyytänyt lupaa valittaa hallinto-oikeuden päätöksestä ja vaatinut maasta poistamisen täytäntöönpanon kieltämistä. Valittaja on vaatinut, että hallinto-oikeuden päätös kumotaan ja asia palautetaan Maahanmuuttovirastolle uudelleen käsiteltäväksi oleskeluluvan myöntämiseksi ensisijaisesti kansainvälisen suojelun ja toissijaisesti yksilöllisen inhimillisen syyn perusteella. Hän on myös vaatinut, että korkein hallinto-oikeus toimittaa suullisen käsittelyn.
Vaatimusten tueksi on valituskirjelmässä ja sen täydennyksissä esitetty muun ohella seuraavaa:
Asiassa on järjestettävä uusi turvapaikkapuhuttelu. Valittajaan on yritetty vaikuttaa turvapaikkapuhuttelussa, kun hänelle on heti sen aluksi huudettu. Tämän jälkeen turvapaikkapuhuttelun tunnelma on ollut kireä. Valittajan on ollut vaikea kertoa kuulumisestaan seksuaalivähemmistöön. Lisäksi puhuttelupöytäkirjaan on tullut poikkeuksellisen paljon virheitä, joita on yritetty korjata pöytäkirjan tarkastusvaiheessa.
Valittaja on vapaamielinen taiteilija ja muusikko. Hän on Bagdadissa joutunut islamilaisen valtion uhkailemaksi ja häntä on ammuttu. Valittaja on soittanut yökerhoissa kaikenlaista, erityisesti länsimaista, musiikkia. Maahanmuuttovirasto on arvioinut virheellisesti hänen esittämänsä musiikin luonteen. Valittajaa on uhkailukirjeessä syytetty alkoholin käytöstä, seksin harrastamisesta, sanottu homoksi ja syytetty jumalattomasta toiminnasta sekä sanottu siaksi. Valittaja on ollut sukupuolisuhteessa myös miesten kanssa. Hän kuuluu seksuaalivähemmistöön. Siksi häntä on kutsuttu kirjeessä homoksi.
Maahanmuuttovirasto on hyväksynyt valittajan kertomuksensa ampumavälikohtauksesta tosiseikaksi. Ampumahaavat ja ampuminen osoittavat valittajaan kohdistuvan uhkan vakavuutta. Asiassa on siten merkittäviä perusteita uskoa, että jos valittaja palautetaan kotimaahansa, hän joutuisi todelliseen vaaraan kärsiä vakavaa haittaa. Hän on myös kykenemätön ja vaaran vuoksi haluton turvautumaan sanotun maan suojeluun. Valittaja on päätetty käännyttää Irakiin. Hänen ei ole turvallista palata sinne.
Irakissa hallinto on uskonnollistunut jatkuvasti, eikä se hyväksy vapaamielistä käytöstä tai vähemmistöjä. Kansanjoukot ja puolisotilaalliset ryhmittymät ovat syyllistyneet ihmisoikeusloukkauksiin. Nyt samat tahot toimivat Irakin valtion armeijan kanssa yhteistyössä. Militiat ovat ottaneet kohteeksi vähemmistöuskontoiset, mutta myös muut vähemmistöön kuuluvat. Militiat ovat tähän asti toimineet puolisotilaallisina väkivaltaisina järjestöinä, mutta nyt ne ovat liittyneet Hasd Al Shaabin alle, jolla on Irakin armeijan rinnalla virallinen asema. Irakin virallinen armeija ei kykene hallitsemaan puolisotilaallisten järjestöjen toimintaa.
Valittajalla on oikeus oikeudenmukaiseen oikeudenkäyntiin, riippumattomaan ja puolueettomaan ja lisäksi oikeudenmukaiseen ja julkiseen oikeudenkäyntiin. Valittaja haluaa kertoa asioista tarkemmin. Hän haluaa, että hänen asiansa tutkitaan perusteellisesti ja otetaan uudelleen Maahanmuuttovirastossa käsiteltäväksi. Asiassa on järjestettävä suullinen käsittely valittajan kuulemiseksi.
Valittaja on huomannut olevansa homoseksuaalinen noin 14-vuotiaana. Turvapaikkapuhuttelussa ja poliisikuulustelussa oli naistulkki, jolla oli huivi. Valittaja ei halunnut loukata tätä eikä sen vuoksi kertonut asiasta. Hän pelkäsi myös, että tulkki kertoo asiasta eteenpäin.
Valittajalla oli Irakissa neljä vuotta kestänyt seksisuhde X -nimisen miehen kanssa. Suhde päättyi vuonna 2008. Valittajan entinen miesystävä tapettiin vuonna 2010, kun hänen sukunsa sai tietää asiasta.
Valittaja on käynyt Bagdadissa alueella, jossa voi tavata muita homoseksuaaleja. Ennen lähtöään Irakista valittajalla oli kuusi kuukautta kestänyt suhde Y-nimisen miehen kanssa. Valittajalla on myös Suomessa suhde syyrialaisen pojan kanssa.
Maahanmuuttovirasto on antanut lausunnon, jossa on esitetty muun ohella seuraavaa:
Maatiedon mukaan homoseksuaalisista suhteista epäillyt miehet ovat oikeudenloukkausten vaarassa Irakissa. Valittaja on kertonut ensimmäisen kerran olleensa homoseksuaalisissa suhteissa hallinto-oikeudelle toimittamassaan valituksessa. Vasta tuomioistuinvaiheessa esitetyn uuden turvapaikkaperusteen uskottavuus on lähtökohtaisesti kyseenalainen. Valittajan tapauksessa seksuaalisuuteen liittyvän väitteen uskottavuutta heikentää edelleen se, että valittaja on 29.10.2015 järjestetyssä turvapaikkapuhuttelussa kertonut, että hänestä Irakissa esitetyt väitteet homoseksuaalisesta käyttäytymisestä eivät ole pitäneet paikkaansa. Valittaja on puhuttelussa esittänyt tämän kannan samalla, kun hän on todennut, että homoseksuaalisista suhteista esitettyjen syytösten yhteydessä esitetyt väitteet alkoholin juomisesta ja seksin harrastamisesta pitävät paikkansa.
Valittaja on selittänyt ristiriitaa puhuttelussa kertomansa ja hallinto-oikeudelle osoitetussa valituksessa esitetyn välillä toteamalla, ettei voinut kertoa seksuaalisesta suuntautumisestaan, koska turvapaikkapuhuttelun ilmapiiri on ollut kireä. Valittajan mahdollisesti kireänä kokema ilmapiiri ei selitä sitä, minkä takia valittaja olisi totuudenvastaisesti kertonut puhuttelussa, etteivät hänestä esitetyt väitteet homoseksuaalisesta käyttäytymisestä pitäisi paikkaansa, varsinkin kun hän on kertonut avoimesti, että hänestä esitetyt väitteet Irakissa epäsuotavina pidettävistä alkoholin juomisesta ja avioliiton ulkopuolisten seksuaalisten suhteiden harrastamisesta ovat pitäneet paikkansa. Valittaja on turvapaikkapuhuttelussa ilmaissut ymmärtäneensä turvapaikanhakijan oikeudet ja velvollisuudet puhuttelussa ja valittaja on näin ollen ollut tietoinen siitä, että hänen tulee kertoa totuudenmukaisesti kaikista hänen asiaansa liittyvistä seikoista ja kaikista turvapaikkaperusteistaan. Valittajalla on ollut turvapaikkapuhuttelussaan läsnä avustaja, jonka tehtävänä on auttaa valittajaa kertomaan omista turvapaikkaperusteistaan. Turvapaikkapuhuttelusta tehty pöytäkirja on luettu valittajalle hänen äidinkielellään ja hänellä on ollut mahdollisuus tehdä pöytäkirjaan lisäyksiä ja korjauksia. Lisäksi valittajalla ja hänen avustajallaan on ollut mahdollisuus toimittaa lisäyksiä ja korjauksia turvapaikkapuhuttelussa esitettyyn myös puhuttelun jälkeen. Kaikki edellä mainittu huomioiden valittajan väitettä sukupuolivähemmistöön kuulumisesta ei voida pitää uskottavana.
Valittajalle on esitetty yksi uhkaus vuonna 2012, jossa häntä on syytetty siitä, että hän olisi "kuten homoseksuaali". Maahanmuuttovirasto ei ole hyväksynyt tosiseikkana valittajaan kohdistuneen ampumisen liittymistä tähän uhkaukseen, eikä valittajan kertomusta häneen myöhemmin kohdistuneesta uhkauksesta. Ottaen myös huomioon, ettei valittajan väite hänen seksuaalisesta suuntautumisestaan ole uskottava, asiassa ei ole esitetty merkittäviä perusteita uskoa, että valittajaa pidettäisiin hänen kotimaassaan homoseksuaalina tai että häneen voisi tästä syystä kohdistua vakavien oikeudenloukkausten vaara.
Valittaja ei ole käyttänyt hänelle varattua tilaisuutta vastaselityksen antamiseen.
Merkitään, että korkein hallinto-oikeus on päätöksellään 25.1.2017 taltionumero 308 kieltänyt maasta poistamisen täytäntöönpanon, kunnes korkein hallinto-oikeus on ratkaissut valituslupahakemuksen tai asiassa toisin määrätään.
Asiassa on kysymys siitä, onko valittajalla seksuaalisen suuntautumisensa vuoksi perustellusti aihetta pelätä joutuvansa vainotuksi kotimaassaan Irakissa tai onko esitetty merkittäviä perusteita uskoa, että hän homoseksuaalisuutensa vuoksi joutuisi siellä todelliseen vaaraan kärsiä vakavaa haittaa. Tähän liittyen on ratkaistava, missä tilanteissa turvapaikanhakijan uskottavuuden arviointi edellyttää suullisen käsittelyn toimittamista hallinto-oikeudessa turvapaikanhakijan valituksen johdosta, jos seksuaaliseen suuntautumiseen vedotaan kansainvälisen suojelun perusteena ensi kerran vasta tuomioistuinvaiheessa eikä tuomioistuin palauta asiaa uudelleen käsiteltäväksi.
Uudelleenlaadittu menettelydirektiivi
Uudelleenlaaditun menettelydirektiivin 46 artiklan 1 kohdan a alakohdan mukaan jäsenvaltioiden on varmistettava, että hakijoilla on oikeus tehokkaisiin oikeussuojakeinoihin tuomioistuimessa muutoksen hakemiseksi päätökseen, joka koskee heidän tekemäänsä kansainvälistä suojelua koskevaa hakemusta (– –).
Artiklan 3 kohdan mukaan edellä olevan 1 kohdan noudattamiseksi jäsenvaltioiden on varmistettava, että tehokkaat oikeussuojakeinot sisältävät sekä tosiseikkojen että oikeudellisten seikkojen ex nunc -tutkimisen kaikilta osin, mukaan lukien tarvittaessa kansainvälisen suojelun tarpeen tutkiminen direktiivin 2011/95/EU mukaisesti, ainakin muutoksenhakumenettelyissä ensimmäisessä oikeusasteessa.
Uudelleenlaadittu määritelmädirektiivi
Uudelleenlaaditun määritelmädirektiivin 4 artiklan 1 kohdan mukaan jäsenvaltiot voivat katsoa, että hakija on velvollinen esittämään mahdollisimman pian kaikki kansainvälistä suojelua koskevan hakemuksen perusteiksi tarvittavat seikat. Jäsenvaltio on velvollinen yhteistyössä hakijan kanssa arvioimaan kaikki hakemukseen liittyvät olennaiset seikat.
Sovellettavat säännökset kansainvälisen suojelun osalta
Direktiivi 2011/95/EU on pantu kansallisesti täytäntöön lailla ulkomaalaislain muuttamisesta (422/2014). Mainittua lakia koskevassa hallituksen esityksessä (HE 9/2014 vp) todetaan muun ohella, että tavoitteena on saattaa kansallinen lainsäädäntö vastaamaan määritelmädirektiiviä ja että valtaosa uudelleenlaadittuun määritelmädirektiiviin tehdyistä muutoksista ei aiheuta Suomessa lainmuutostarvetta.
Pykälän 3 momentin mukaan vainon syitä arvioitaessa tiettynä yhteiskunnallisena ryhmänä voidaan pitää ryhmää:
1) jonka jäsenillä on sellainen yhteinen tausta, muu luontainen ominaisuus tai usko, joka on ryhmän jäsenten identiteetin taikka omantunnon kannalta niin keskeinen ominaisuus, ettei heitä voida vaatia luopumaan siitä; ja
2) jonka ympäröivä yhteiskunta mieltää muusta yhteiskunnasta erottuvaksi.
Pykälän 4 momentin mukaan yhteiskunnallisen ryhmän yhteisenä ominaisuutena voi olla myös seksuaalinen suuntautuminen, joka ei kuitenkaan vainon syitä arvioitaessa voi merkitä rikollisena pidettäviä tekoja. Yhteiskunnalliseen ryhmään kuulumista tai tällaisen ryhmän piirteitä määritettäessä on lisäksi otettava huomioon sukupuoli-identiteetti ja muut sukupuoleen liittyvät seikat.
Ulkomaalaislain 88 a §:n (323/2009) 1 momentin mukaan maassa oleskelevalle ulkomaalaiselle myönnetään oleskelulupa humanitaarisen suojelun perusteella, jos 87 tai 88 §:n mukaisia edellytyksiä turvapaikan tai toissijaisen suojelun antamiselle ei ole, mutta hän ei voi palata kotimaahansa tai pysyvään asuinmaahansa siellä tapahtuneen ympäristökatastrofin takia taikka siellä vallitsevan huonon turvallisuustilanteen vuoksi, joka voi johtua kansainvälisestä tai maan sisäisestä aseellisesta selkkauksesta tai vaikeasta ihmisoikeustilanteesta.
Sovellettavat säännökset hallintolainkäyttömenettelyn osalta
Hallintolainkäyttölain 38 §:n 1 momentin (433/1999) mukaan hallinto-oikeuden on toimitettava suullinen käsittely, jos yksityinen asianosainen pyytää sitä. Asianosaisen pyytämä suullinen käsittely voidaan jättää toimittamatta, jos vaatimus jätetään tutkimatta tai hylätään heti tai jos suullinen käsittely on asian laadun vuoksi tai muusta syystä ilmeisen tarpeeton.
Unionin tuomioistuimen yhdistetyissä asioissa A, B ja C (C-148/13, C-149/13 ja C-150/13) antamassa tuomiossa oli kyse siitä, oliko direktiivin 2004/83/ EY (niin kutsuttu aiempi määritelmädirektiivi) 4 artiklaa, joka vastaa sisällöltään uudelleen laaditun määritelmädirektiivin 2011/95/EU 4 artiklaa, tulkittava siten, että (– –) viranomaisten (– –) on kyseisen artiklan nojalla noudatettava tiettyjä rajoja arvioidessaan tosiseikkoja ja olosuhteita, jotka koskevat turvapaikanhakijan, jonka hakemus perustuu sukupuolisesta suuntautumisesta johtuvan vainon pelkoon, väitettä kyseisestä suuntautumisestaan.
Unionin tuomioistuin totesi, että turvapaikanhakijan lausumat sukupuolisesta suuntautumisestaan voivat turvapaikkahakemusten erityisen asiayhteyden perusteella olla vain lähtökohta direktiivin 2004/83/EY 4 artiklassa säädetyssä tosiseikkojen ja olosuhteiden selvitysprosessissa (tuomion kohta 49).
Direktiivin 4 artiklan 1 kohdan sanamuodosta ilmenee, että tämän selvityksen yhteydessä jäsenvaltiot voivat katsoa, että hakija on velvollinen esittämään mahdollisimman pian kaikki kansainvälistä suojelua koskevan hakemuksen perusteiksi tarvittavat seikat, ja jäsenvaltio puolestaan arvioi yhteistyössä hakijan kanssa kaikki hakemukseen liittyvät olennaiset seikat (tuomion kohta 50).
Tuomiossaan unionin tuomioistuin lausui, että direktiivin 2004/83/EY 4 artiklan 3 kohdan c alakohtaa ja direktiivin 2005/85/EY 13 artiklan 3 kohdan a alakohtaa on tulkittava siten, että ne ovat esteenä sille, että viranomaiset arvioivat hakijan hakemuksensa tueksi esittämiä lausumia ja asiakirjoja tai muita todisteitapelkkiin stereotyyppisiin käsityksiin homoseksuaaleista perustuvilla kuulusteluilla. Unionin tuomioistuin lausui, että määritelmädirektiivin 4 artiklaa, luettuna perusoikeuskirjan 7 artiklan valossa, on tulkittava siten, että se on esteenä sille, että tällaisen selvityksen yhteydessä viranomaiset kuulustelevat turvapaikanhakijaa yksityiskohtaisesti tämän seksuaalisista tottumuksista. Lisäksi unionin tuomioistuimen mukaan määritelmädirektiivin 4 artiklaa luettuna perusoikeuskirjan 1 artiklan valossa, on tulkittava siten, että se on esteenä sille, että mainitun selvityksen yhteydessä kyseiset viranomaiset hyväksyvät näytöksi esimerkiksi sen, että asianomainen turvapaikanhakija suorittaa homoseksuaalisia tekoja, alistuu "testeihin" homoseksuaalisuutensa selvittämiseksi tai esittää todisteina videotallenteita tällaisista teoista.
Euroopan ihmisoikeustuomioistuimen päätöksessä 19.4.2016 A.N. v. Ranska (12956/15) oli kysymys senegalilaismiehen, joka oli vedonnut homoseksuaalisuudesta johtuvaan vainon vaaraan, palauttamisesta kotimaahansa. Ihmisoikeustuomioistuin hylkäsi valituksen ilmeisen perusteettomana. Ihmisoikeustuomioistuin totesi, että tosiseikkojen todentaminen asioissa on usein hankalaa. Ihmisoikeustuomioistuin lausui, että kansalliset viranomaiset pystyvät parhaiten arvioimaan valittajan kertomuksen uskottavuutta, jos viranomaisilla on ollut mahdollisuus nähdä ja kuulla häntä sekä arvioida hänen käyttäytymistään. Tältä osin ihmisoikeustuomioistuin huomautti, että valittajaa oli kuultu suullisesti sekä ensimmäisessä asteessa että valitustuomioistuimessa (Cour nationale du droit d’asile), ja että hänen kertomustaan oli molemmissa suullisissa kuulemisissa pidetty epäluotettavana (tuomion kohta 43).
KHO 2016:174 Tansanian kansalainen A oli tullut Suomeen opiskelijana vuonna 2005. Hänelle oli myönnetty oleskelulupa opiskelua varten heinäkuuhun 2010 ja työntekijän oleskelulupa toukokuuhun 2012 asti, jonka jälkeen A:n vireille panemat jatko-oleskelulupaa koskevat hakemukset oli hylätty. Maahanmuuttovirasto oli huhtikuussa 2014 päättänyt A:n karkottamisesta kotimaahansa. Hallinto-oikeus oli marraskuussa 2014 jättänyt karkottamista koskevasta Maahanmuuttoviraston päätöksestä tehdyn valituksen tutkimatta sen vuoksi, ettei sitä ollut tehty säädetyssä määräajassa. Tämän jälkeen A oli hakenut kansainvälistä suojelua perusteenaan hänen homoseksuaalina kotimaassaan kohtaamansa vaikeudet.
Korkein hallinto-oikeus katsoi, ettei A:n homoseksuaalisuuteen vetoamisen ajankohdalle voitu antaa merkitystä arvioitaessa hänen kertomuksensa uskottavuutta. A:n opiskeluun ja työntekoon perustuneet aiemmat oleskelulupahakemukset eivät olleet edellyttäneet seksuaalisen suuntautumisen esille tuomista.
Asiassa oli kaikki Tansaniaan liittyvät asiaan vaikuttavat tosiseikat ja A:n henkilökohtaiset olosuhteet huomioon ottaen selvitettävä, muodostaako A:n väitetty homoseksuaalisuus Tansaniassa sellaisen uhan, että hän voi perustellusti pelätä henkilökohtaisen tilanteensa valossa tosiasiallisesti joutuvansa vainoksi katsottavien tekojen kohteeksi, tai onko merkittäviä perusteita uskoa, että hän joutuisi todelliseen vaaraan kärsiä vakavaa haittaa kotimaassaan.
KHO 2017:63 Iranista kotoisin oleva turvapaikanhakija oli Maahanmuuttovirastolle tekemässään kansainvälistä suojelua koskevassa hakemuksessa vedonnut haluunsa kääntyä kristinuskoon. Myöhemmin turvapaikanhakija oli kastettu ja hän oli toimittanut hallinto-oikeudelle selvitystä kristityksi kääntymisestään sekä pyytänyt, että asiassa järjestetään suullinen käsittely.
Hallinto-oikeus oli ratkaissut asian turvapaikanhakijan eduksi kirjallisen aineiston perusteella järjestämättä pyydettyä suullista käsittelyä. Hallinto-oikeus oli valituksenalaisessa päätöksessään lyhyesti todennut, ettei asiassa ollut syytä epäillä turvapaikanhakijan kristillistä vakaumusta.
Korkein hallinto-oikeus totesi, että henkilökohtaisen uskottavuuden arvioinnin, varsinkin kun kyse on uskonnollisen kääntymisen aitoudesta, voitiin katsoa edellyttävän valitusvaiheessa hakijan itsensä suullista kuulemista samoin kuin mahdollisten todistajien kuulemista. Uskonnollista kääntymistä ei voitu ottaa kansainvälisen suojelun perusteeksi ilman, että oltiin riittävällä tavalla selvitetty kääntymisen aitoutta niin omantunnonkysymyksenä kuin elämäntapana. Samalla voitiin selvittää sitä, millainen käsitys henkilöllä itsellään oli kääntyneiden asemasta kotimaassaan ja miten hän aikoi uskontoa kotimaassa harjoittaa.
Korkein hallinto-oikeus katsoi, ettei turvapaikanhakijan esittämästä kirjallisesta aineistosta ollut käynyt ilmi sellaista kirjallista selvitystä, jonka perusteella hallinto-oikeus oli voinut ratkaista kysymyksen uskonnollisesta kääntymisestä suoraan toisin kuin Maahanmuuttovirasto. Asian ratkaiseminen turvapaikanhakijan uskottavuuden osalta oli edellyttänyt suullisen käsittelyn toimittamista ja turvapaikanhakijan henkilökohtaista kuulemista. Asian selvittäminen hallinto-oikeudessa ei ollut ollut valitusasian ratkaisun kannalta riittävää. Tämän vuoksi hallinto-oikeuden päätös oli kumottava ja asia palautettava hallinto-oikeudelle suullisen käsittelyn toimittamiseksi ja sen jälkeen uudelleen ratkaistavaksi.
Valittaja on Irakin kansalainen ja hän on kotoisin Bagdadista, jonne hän on muuttanut noin yhden vuoden ikäisenä Etelä-Irakin Basrasta. Valittaja on Maahanmuuttovirastolle jättämässään kansainvälistä suojelua ja oleskelulupaa koskeva hakemuksessa vedonnut kansainvälisen suojelun perusteenaan ääri-islamistien häneen kohdistamaan uhkaan, joka johtuu hänen muusikon ammatistaan ja vapaamielisestä elämäntavastaan. Hän on ilmoittanut saaneensa uhkauskirjeitä.
Turvapaikkapuhuttelussa valittaja on kertonut saaneensa vuonna 2012 uhkauskirjeen, jossa on muun ohella sanottu hänen olevan kuten homo. Valittaja on häneltä asiaa kysyttäessä kieltänyt olevansa homoseksuaali, mutta myöntänyt muiden uhkauskirjeessä esitettyjen väitteiden pitävän paikkansa.
Valittaja on valituksessaan hallinto-oikeudelle lisännyt turvapaikkapuhuttelussa kertomaansa, että hän on ollut sukupuolisuhteissa myös miesten kanssa.
Kun kansainvälisen suojelun perusteena vedotaan seksuaaliseen suuntautumiseen ja tiettyyn yhteiskunnalliseen ryhmään kuulumiseen sekä siihen liittyvään vainon vaaraan, on arvioitava, onko valittaja osoittanut uskottavasti olevansa homoseksuaali.
Seksuaalisen suuntautumisen merkitys kansainvälisen suojelun perusteena riippuu myös turvapaikanhakijan kotimaan olosuhteista.
Homoseksuaalisuus ei ole Irakissa lailla kiellettyä, mutta monet irakilaiset suhtautuvat siihen hyvin kielteisesti ja pitävät homoseksuaalisuutta islamin vastaisena. Erityisesti Keski- ja Etelä-Irakin maakunnissa on raportoitu seksuaalivähemmistöjä kohtaan suunnatusta väkivallasta, johon saattavat syyllistyä uhrien omaiset, ääriryhmät ja joissakin tapauksissa myös viranomaiset. Viranomaiset eivät voi yleisesti ottaen tarjota tehokasta suojelua oikeudenloukkauksia vastaan. Ihmiset, jotka ovat tai joiden epäillään olevan homoseksuaaleja, kohtaavat myös sosiaalisia paineita ja syrjintää sekä voivat joutua kunniamurhien kohteeksi perheidensä taholta, jotka haluavat näin palauttaa perheen maineen. (UN High Commissioner for Refugees (UNHCR), UNHCR Eligibility Guidelines for Assessing the International Protection Needs of Asylum-Seekers from Iraq, 31 May 2012.)
Irakissa LHBTI-ihmisiä vastaan rikoksia tehneitä henkilöitä ei ole tunnistettu, pidätetty tai asetettu syytteeseen, vaikka uhkaukset ja väkivallanteot LHBTI-ihmisiä vastaan ovat jatkuneet. Stigman, häirinnän ja potentiaalisten väkivallantekojen vuoksi LHBTI-organisaatiot eivät ole toimineet avoimesti. LHBTI-ihmisiin on kohdistunut väärinkäyttöä ja väkivaltaa heidän oman perheensä taholta ja ei-valtiollisilta tahoilta. LHBTI-ihmiset ovat olleet heidän ryhmäänsä kohdistetun väkivallan ja kunniaväkivallan kohteina. Jotkin kansalaisjärjestöt ovat ylläpitäneet suojakoteja hyökkäystä pelkääville henkilöille. Turvakodit ovat saaneet uhkauksia ja joutuneet säännöllisesti muuttamaan osoitettaan turvallisuussyistä. YK:n Irakin avustusoperaatio UNAMI on kertonut homoseksuaalin surmasta Bagdadissa heinäkuussa 2016 tämän seksuaalisen suuntautumisen vuoksi. Tekijöiden on kerrottu olevan aseellisten ryhmien tunnettuja jäseniä. Jotkut aseelliset ryhmät ovat aloittaneet homoseksuaalien vastaisen kampanjan Bagdadissa, ja UNAMI:n mukaan heinäkuun 2016 jälkeen on kadonnut ainakin kolme LHBTI-ihmistä. (U.S. Department of State: Country Reports on Human Rights Practices for 2016 – Iraq, 3 March 2017.)
Korkein hallinto-oikeus toteaa, että Irakia koskevan maatietouden vuoksi ei voida sulkea pois sitä, että valittajan mahdollinen seksuaalinen suuntautuminen aiheuttaisi hänelle ulkomaalaislain 6 luvussa määritellyn kansainvälisen suojelun tarpeen. Tämän vuoksi on merkitystä sillä, onko valittaja uskottavasti osoittanut olevansa homoseksuaali.
Valittaja ei ole turvapaikkahakemuksensa käsittelyn yhteydessä Maahanmuuttovirastossa vedonnut kansainvälisen suojelun perusteena seksuaaliseen suuntautumiseensa, vaikka hän on Maahanmuuttoviraston turvapaikkapuhuttelussa kertonut saaneensa vuonna 2012 uhkauskirjeen, jossa on viitattu hänen homoseksuaalisuuteensa. Sen sijaan hän on sitä häneltä kysyttäessä kiistänyt olevansa seksuaalisesta suuntautumiseltaan homoseksuaali. Valittaja on kuitenkin hallinto-oikeudessa esittänyt, että hänen kansainvälisen suojelun perusteensa ovat jääneet puutteellisesti selvityiksi Maahanmuuttovirastossa. Hän on täydentänyt kertomustaan sillä, että hän on ollut sukupuolisuhteissa myös miesten kanssa, minkä seikan vuoksi häntä on kutsuttu uhkauskirjeessä samanlaiseksi kuin homo. Valittaja on myös vaatinut suullisen käsittelyn toimittamista hallinto-oikeudessa.
Hallinto-oikeus on pitänyt valittajan kertomusta kokonaisuutena arvioiden epäluotettavana. Homoseksuaalisuuteen liittyvän turvapaikkaperusteen esittäminen vasta tuomioistuinvaiheessa sekä valittajan turvapaikkapuhuttelussa ja tuomioistuinvaiheessa esittämän kertomuksen välinen ristiriita ovat hallinto-oikeuden päätöksen perusteluiden mukaan heikentäneet kertomuksen uskottavuutta. Hallinto-oikeus on myös katsonut, että valittajan ei voida katsoa kyseisen väitteen takia olevan vaarassa joutua oikeudenloukkausten kohteeksi kotimaahansa palatessaan. Hallinto-oikeus on hylännyt valituksen kirjallisen aineiston perusteella järjestämättä valittajan pyytämää suullista käsittelyä katsottuaan, että suullisen käsittelyn toimittaminen on ilmeisen tarpeetonta.
Turvapaikanhakijalta voidaan lähtökohtaisesti edellyttää, että hän esittää jo hakemusvaiheessa kaikki kansainvälistä suojelua koskevan hakemuksensa perusteet. Hakemuksen tueksi myöhemmin tuomioistuinvaiheessa esitettäviä uusia perusteita ja niiden uskottavuutta arvioidaan tapauskohtaisesti. Kuten hakemusvaiheessakin esitettyjen perusteiden osalta, pelkkä väitteen esittäminen ei ole riittävää, vaan väitteen tueksi on esitettävä omakohtaista selvitystä. Lisäksi on esitettävä asianmukainen syy sille, miksi jotain merkityksellistä seikkaa ei ollut nostettu esiin aikaisemmassa vaiheessa.
Tässä tapauksessa valittaja on tuonut vasta hallinto-oikeudessa esille olevansa homoseksuaali. Valittaja on myös esittänyt perusteluja sille, miksi hän ei tuonut asiaa esille turvapaikkapuhuttelussa ja miksi hän oli puhuttelussa nimenomaisesti kiistänyt tämän asian. Valittaja on vielä korkeimmassa hallinto-oikeudessa täydentänyt kertomustaan omakohtaisilla tiedoilla sukupuoli- ja seurustelusuhteistaan sekä lisätiedoilla niistä syistä, miksi hän ei ole kertonut seksuaalisesta suuntautumisestaan turvapaikkapuhuttelussa.
Korkein hallinto-oikeus katsoo, että homoseksuaalisuuteen vetoamisen ajankohdalle ei tässä tapauksessa voida antaa sellaista merkitystä, että pelkästään se johtaisi valittajan kertomuksen arvioimiseen epäluotettavaksi. Myöskään sille seikalle, että valittaja on vielä turvapaikkapuhuttelussa kiistänyt olevansa homoseksuaali, ei ole voitu antaa ratkaisevaa merkitystä arvioitaessa valittajan myöhemmin ilmoittaman seksuaalisen suuntautumisen luotettavuutta.
Seksuaalinen suuntautumien on ominaisuus, joka määritellään tunteiden kohteen ja oman sukupuolen perustella. Ymmärrys seksuaalisesta suuntautumisesta voi olla vain henkilöllä itsellään. Henkilön oma kertomus on pääasiallinen ja usein myös ainoa selvitys arvioitaessa seksuaalista suuntautumista koskevan väitteen uskottavuutta. Seksuaalisen suuntautumisen ottaminen kansainvälisen suojelun perusteeksi edellyttää muun ohella, että seksuaalisen suuntautumisen aitoutta on riittävällä tavalla selvitetty.
Suullisessa käsittelyssä olisi nyt puheena olevassa asiassa ollut mahdollista selvittää tarkemmin muun ohella valittajan väitetyn seksuaalisen identiteetin muodostumista sekä sitä, miten hän on sen tuonut esiin kotimaassaan ja sitä, mitä seuraamuksia siitä on hänelle aiheutunut tai voisi aiheutua.
Edellä todettuun nähden ja kun otetaan huomioon asiassa esitetty selvitys kokonaisuudessaan, korkein hallinto-oikeus katsoo, että valittajan vaatima suullinen käsittely hallinto-oikeudessa ei ole ollut ilmeisen tarpeeton sillä tavoin kuin hallintolainkäyttölain 38 §:n 1 momentissa tarkoitetaan. Korkein hallinto-oikeus katsoo, että valittajan henkilökohtaisen uskottavuuden arviointi puheena olevassa asiassa olisi edellyttänyt suullisen käsittelyn toimittamista ja valittajan henkilökohtaista kuulemista. Hallinto-oikeuden ei näin ollen olisi tullut hylätä vaatimusta suullisen käsittelyn toimittamisesta.
Edellä mainituilla perusteilla hallinto-oikeuden päätös on kumottava ja asia on palautettava hallinto-oikeudelle suullisen käsittelyn toimittamista varten ja sen jälkeen uudelleen ratkaistavaksi.
Asian ovat ratkaisseet oikeusneuvokset Anne E. Niemi, Sakari Vanhala, Petri Helander, Mikko Puumalainen ja Tuomas Kuokkanen. Asian esittelijä Juuso Peltonen.

matches:
§ 1
§ 1
§ 1
§ 1
§ 1
tuomioistuin
tuomioistuin
tuomioistuin
tuomioistuin