text:
KHO:2019:139 - Korkein hallinto-oikeus
Etusivu » Päätöksiä » Vuosikirjapäätökset » Vuosikirjapaatos » KHO:2019:139
Arvonlisävero – Veron peruste – Vastike – Osallistumismaksu – Palkinnot – Kilpailun säännöt
Vuosikirjanumero: KHO:2019:139
Antopäivä: 6.11.2019
Diaarinumero: 3837/2/18
ECLI-tunniste: ECLI:FI:KHO:2019:139
A Oy järjesti omistamallaan raviradalla muun muassa nuorten hevosten ravikilpailuja. Niihin oli osallistumisoikeus vain sellaisilla hevosilla, joista oli maksettu kilpailujen sääntöjen mukaiset ennakko- ja osallistumismaksut. Kaikki näihin kilpailuihin kerätyt osallistumismaksut maksettiin kilpailujen sääntöjen mukaan palkintoina kilpailuissa hyvin menestyneille hevosille.
Korkein hallinto-oikeus katsoi, että koska A Oy:n järjestämien ravikilpailujen kaikki osallistumismaksut käytettiin kilpailujen sääntöjen velvoittamina palkintojen maksamiseen, näiden palkintojen maksaminen oli etukäteen vahvistettua ja yhtiölle pakollista unionin tuomioistuimen asiassa C-377/11, International Bingo Technology, annetussa tuomiossa tarkoitetulla tavalla. Näin ollen ja kun asiassa ei ollut edes väitetty, ettei A Oy olisi toiminut sääntöjen edellyttämällä tavalla, A Oy:n ei ollut katsottava saavan kilpailujen järjestämisestä tosiasiallista vastiketta, eikä A Oy:n ollut suoritettava osallistumismaksuista arvonlisäveroa.
Arvonlisäveron palautushakemukset tilikausilta 1.1.–31.12.2013, 1.1.–31.12.2014 ja 1.1.–31.12.2015.
Arvonlisäverolaki 1 § 1 momentti 1 kohta, 2 § 1 momentti, 18 § 2 momentti ja 73 §
Neuvoston direktiivi yhteisestä arvonlisäverojärjestelmästä 2006/112/EY 2 artikla 1 kohta c alakohta ja 73 artikla
Unionin tuomioistuimen tuomiot asioissa C-377/11, International Bingo Technology ja C-498/99, Town & County Factors
Helsingin hallinto-oikeus 6.6.2018 nro 18/0433/4
Verohallintoon 2.6.2016 tekemillään päätöksillä toimittanut A Oy:n, jäljempänä myös yhtiö, arvonlisäveron maksuunpanot tilikausien 1.1.–31.12.2013 ja 1.1.–31.12.2014 kohdekausilta 12/2013 ja 12/2014 sekä tilikauden 1.1.–31.12.2015 kohdekaudelta 8/2015 verotarkastuskertomuksen perusteella.
Verohallinto on katsonut, että ennakkomaksullisten ravikilpailujen osallistumismaksujen osalta kysymys ei ole arvonlisäverolain 85 a §:n 1 momentin 3 kohdan mukaisesta palvelusta, jolla annetaan mahdollisuus liikunnan harjoittamiseen. Ennakkomaksullisten ravikilpailujen osallistumismaksuilla voidaan katsoa hankittavan lähinnä osallistumisoikeus (immateriaalioikeus) ravikilpailuun. Kyseessä ei siten voida katsoa olevan raviradan käytöstä liikuntasuoritukseen maksetusta korvauksesta vaan immateriaalioikeudesta (osallistumisoikeus) maksetusta korvauksesta. Päätöksillä on määrätty yhtiölle veroa maksettavaksi 24 prosentin ja 10 prosentin verokantojen välinen erotus.
Yhtiöon valituksessaan hallinto-oikeudelle vaatinut, että Verohallinnon maksuunpanopäätökset kumotaan ja ennakkomaksullisten ravikilpailujen osallistumismaksuista suoritetut 10 prosentin verokannan mukaan lasketut arvonlisäverot palautetaan yhtiölle. Toissijaisesti osallistumismaksuista suoritettava arvonlisävero on vahvistettava 10 prosentin verokannan mukaiseksi.
Veronsaajien oikeudenvalvontayksikköon antanut valituksen johdosta vastineen ja Verohallintolausunnon.
A Oy (yhtiö) on ollut merkittynä arvonlisäverovelvollisten rekisteriin liiketoiminnasta 1.6.1994 alkaen ja kiinteistön käyttöoikeuden luovuttajana 1.7.1999 alkaen. Yhtiölle on vuonna 2015 tehty verotarkastus, joka on arvonlisäveron osalta koskenut ajanjaksoa 1.1.2013–31.8.2015. Yhtiö on toimittanut verotarkastuskertomukseen antamansa vastineen yhteydessä arvonlisäveron palautushakemuksen.
Yhtiön hallinnassa on kiinteistö, jolla sijaitsee ravirata. Yhtiö järjestää raviradalla muun muassa ennakkomaksullisia ravikilpailuja, joihin osallistumisoikeus on vain hevosilla, joista on maksettu kilpailun sääntöjen mukaiset ennakkomaksut. Yhtiön järjestämistä ravikilpailuista kaksi kilpailua on ollut ennakkomaksullisia kilpailuja. Toiseen kilpailuun osallistumisoikeus on 4-vuotiailla ja vanhemmilla Suomessa syntyneillä lämminverisillä. Hevosesta maksetaan 1-, 2-, 3- ja 4-vuotiaina ennakkomaksu (40–80 euroa) ja kilpailuvuonna osallistumismaksu. Toiseen kilpailuun osallistumisoikeus on 4-vuotiailla suomenhevosilla, joista on maksettu kilpailuvuonna säännössä määrätyt ennakkomaksut hevosen ollessa 2-, 3- ja 4-vuotias.
Kaikki kysymyksessä oleviin kilpailuihin kerätyt varat maksetaan kilpailujen palkintoina. Tarkastushavaintojen perusteella kysymyksessä olevista kilpailuista perityt osallistumismaksut on käsitelty yhtiön toimesta verollisena myyntinä. Yhtiön kirjapidossa perityt osallistumismaksut on siirretty vuosittain tulosvaikutteiselle tilille maksujen kohteena olleen hevosikäluokan kilpailuvuonna. Yhtiö on soveltanut ennakkomaksullisten ravikilpailujen osallistumismaksuihin 10 prosentin verokantaa.
Verotarkastuksessa on katsottu, että osallistumismaksut ovat korvausta arvonlisäverolaissa tarkoitetusta palvelun myynnistä, josta on tullut suorittaa arvonlisäveroa. Koska osallistumismaksussa on katsottu olevan kyse hevoselle hankittavasta osallistumisoikeudesta kilpailuun, ei palveluun ole myöskään tullut soveltaa alennettua verokantaa arvonlisäverolain 85 a §:n 1 momentin 3 eikä 4 kohdan perusteella. Tarkastuskertomuksessa esitettiin, että yhtiön suoritettaviin veroihin lisätään ravikilpailujen osallistumismaksujen osalta suorittamatta jäänyt 24 prosentin ja 10 prosentin arvonlisäverokantojen välinen erotus. Yhtiölle on määrätty valituksenalaisilla päätöksillä maksuun osallistumismaksuista suorittamatta jäänyt arvonlisävero. Yhtiölle ei näin ollen ole tullut palautettavaksi veroa.
Asiassa on riidatonta, että A Oy:n hallitsemallaan raviradalla harjoittama ennakkomaksullisten ravikilpailujen järjestäminen on yhtiön harjoittamaa arvonlisäverollista liiketoimintaa.
Ratkaistavana asiassa on yhtiön hevosten omistajille myydyn kilpailujen järjestämispalvelun vastikkeen määrä, josta yhtiö on velvollinen suorittamaan arvonlisäveron ja se, minkä verokannan alaisesta palvelusta on kyse, eli minkä veronkannan mukaisesti yhtiön on mahdollisesta vastikkeesta tilitettävä arvonlisävero.
Oikeuskäytännössä (KHO 15.3.2004 taltionumero 567) on katsottu, että ravikilpailutoimintaa harjoittavan yhtiön hevosten omistajilta perimät ravikilpailujen osanottomaksut, jotka käytettiin kokonaisuudessaan kyseisen lähdön karsinta- ja loppukilpailun palkintojen maksuun, olivat korvausta arvonlisäverolaissa tarkoitetun verollisen palvelun myynnistä.
Yhtiö on esittänyt, että koska sen keräämät osallistumismaksut on palautettu yhtiön sääntöihin perustuen kokonaisuudessaan osallistumismaksun maksaneille kilpailupalkintoina, ei yhtiö ole saanut tosiasiallisesti vastiketta palvelun myynnistä ja yhtiölle on siten palautettava yhtiön osallistumismaksuista tilittämä arvonlisävero. Yhtiö on viitannut unionin tuomioistuimen (EUT) bingopelin arvonlisäverollisuutta koskevaan ratkaisuun C-377/11, International Bingo Technology, jossa katsottiin, ettei arvonlisäveron peruste käsitä sitä bingokorttien hinnan osaa, joka on vahvistettu etukäteen laissa ja joka on tarkoitettu pelaajien voittojen maksamiseen.
Hallinto-oikeus toteaa, että ratkaisusta C-377/11 poiketen nyt kysymyksessä olevassa asiassa osallistumismaksujen palauttamisesta ei ole säädetty laissa vaan yhtiön säännöissä, joihin yhtiöllä on mahdollisuus tehdä muutoksia siten, että muutokset alistetaan Suomen Hippos ry:n hallituksen hyväksyttäväksi. Tähän nähden laissa säädellyn bingopelin ja nyt puheena olevan kaltaisten ravikilpailujen osittaisista yhtäläisyyksistä huolimatta yhtiön viittaama EUT:n ratkaisu C-377/11 ei näin ollen ole rinnastettavissa nyt puheena olevaan asiaan, jossa yhtiön järjestämien kilpailujen osallistumismaksujen palauttaminen kilpailupalkintoina perustuu yhtiön omiin sääntöihin. Sillä, että yhtiön sääntömuutokset edellyttävät Suomen Hippos ry:n hallituksen hyväksymisen, ei ole asiassa ratkaisevaa merkitystä, kuten ei myöskään sillä, että yhtiö ei tosiasiassa ole tehnyt pitkän toimintansa aikana sääntöihin muutoksia. Edellä esitetyn perusteella hallinto-oikeus katsoo, että arvonlisäverolain 73 §:n mukainen veron perusteena käytettävä vastike, josta A Oy:n on suoritettava arvonlisävero, on yhtiön hevosen omistajilta perimä ennakkomaksullisten ravikilpailujen osallistumismaksu.
Yhtiön toissijaisen vaatimuksen osalta hallinto-oikeus toteaa, että nyt kysymyksessä olevilla osallistumismaksuilla hevosten omistajat hankkivat hevoselleen nimenomaan oikeuden osallistua tiettyyn ravikilpailuun. Hevosen omistajilta perittävän osallistumismaksun on siten katsottava liittyvän lähemmin ravikilpailutoimintaan kuin mahdollisuuteen liikunnan harjoittamiseen. Sanottuun nähden ja alennettujen arvonlisäverokantojen suppean tulkinnan periaate huomioon ottaen osallistumismaksun ei voida katsoa olevan korvausta palvelusta, jolla annetaan mahdollisuus liikunnan harjoittamiseen. Näin ollen ja kun muutakaan perustetta palvelun alennetulle verokannalle tai verottomuuden ei ole, kyse on yleisen verokannan mukaisesta myynnistä. Yhtiön on suoritettava arvonlisäveroa tästä hevosenomistajille myydyn palvelun osallistumismaksuina saadusta vastikkeesta 24 prosenttia suorittamansa 10 prosentin sijaan. Yhtiölle on siten tullut määrätä maksettavaksi suorittamatta jäänyt verokantojen erotus.
Valituksenalaisia päätöksiä ei ole valituksessa esitetyn perusteella syytä muuttaa.
Arvonlisäverolaki 1 § 1 momentti 1 kohta, 18 § 2 momentti, 73 § 1 momentti, 84 §, 85 a § 1 momentti 3 ja 4 kohta, 176 § 1 momentti (529/2010) sekä 179 § 1 momentti (605/2009) ja 2 momentti (529/2010)
Yhteisestä arvonlisäverojärjestelmästä annettu neuvoston direktiivi 2006/112/EY 73 artikla, 96 artikla ja 98 artikla
Yhteisöjen tuomioistuimen tuomio C-498/99, Town and County Factors
Asian ovat ratkaisseet hallinto-oikeuden jäsenet Olli Kurkela, Terttu Kujala ja Antti Pietinen, joka on myös esitellyt asian.
Yhtiö on pyytänyt lupaa valittaa hallinto-oikeuden päätöksestä ja valituksessaan vaatinut, että hallinto-oikeuden päätös ja Verohallinnon maksuunpanopäätökset kumotaan valituksenalaisilta osin. Yhtiön ennakkomaksullisten ravikilpailujen osallistumismaksuista suorittamat arvonlisäverot on palautettava yhtiölle. Toissijaisesti osallistumismaksuista suoritettavan arvonlisäveron verokannaksi on vahvistettava 10 prosenttia, ja yhtiölle on palautettava sen maksettavaksi määrätty 24 prosentin ja 10 prosentin verokantojen välinen erotus.
Yhtiö on valituksessaan viitannut muun ohella arvonlisäverolain ja -direktiivin säännöksiin sekä asiaan liittyvään korkeimman hallinto-oikeuden ja EUT:n oikeuskäytäntöön, sekä esittänyt valituksensa perusteina lisäksi muun ohella seuraavaa:
Yhtiö ei ole tosiasiallisesti voinut vapaasti määrätä keräämiensä ravikilpailujen osallistumismaksujen käytöstä, eikä se ole saanut näitä maksuja lopullisesti käyttöönsä, koska yhtiö on ollut kyseessä olevien ravikilpailujen sääntöjen nojalla velvollinen palauttamaan keräämänsä osallistumismaksut takaisin ravikilpailupalkintoina osallistumismaksut maksaneille hevosten omistajille tai heidän sijaansa tulleille oikeudenhaltijoille. Koska osallistumismaksut on palautettu täysimääräisesti, tällaisesta toiminnasta ei ole tosiasiallisesti muodostunut vastiketta yhtiölle.
Yhtiön toimintaa voidaan sen saaman vastikkeen suhteen verrata myös bingoon tai vedonlyöntiin, jossa osallistujien maksamat osallistumismaksut palautetaan joko kokonaan tai hyvin suurelta osin rahapalkintoina takaisin maksun maksaneille tietyn ennakoimattoman lopputuleman määrittämällä tavalla. EUT:n oikeuskäytännön mukaan etukäteen säädetty velvollisuus palauttaa maksut pelaajille palkintoina tarkoittaa sitä, että palkintoina palautettava osuus ei ole veron perusteeseen luettavaa vastiketta pelin järjestäjän arvonlisäverotuksessa. Myöskään ennakkomaksullisia ravikilpailuja järjestävälle yhtiölle ei näin ollen voi muodostua veron perusteeksi katsottavaa vastiketta siltä osin kuin kerätyt osallistumismaksut palautetaan palkintoina hevosten omistajille.
Sillä, perustuuko maksujen palauttaminen lakiin vai yksityiseen molempia osapuolia velvoittavaan sopimukseen tai sitoumukseen, ei ole asiassa merkitystä. EUT:n asiassa C-377/11 antamassa tuomiossa tämä velvollisuus perustui lakiin, mutta tuomion perusteella ei kuitenkaan voida tehdä sellaista poissulkevaa rajausta, että siitä ilmenevä periaate soveltuisi vain lakisääteiseen maksujen takaisinmaksuvelvollisuuteen. Kun otetaan huomioon muun muassa EUT:n edellä mainitussa tuomiossa sekä asiassa C-462/16, Boehringer Ingelheim Pharma, antamassa tuomiossa esitetyt perustelut yhdessä EU:n arvonlisäverokomitean tulkintasuosituksen (30.3.2015) kanssa, on pidettävä selvänä, että sopimusoikeudellinen velvollisuus maksujen palauttamiseen on yhtä lailla otettava huomioon veron perustetta alentavana tekijänä (ks. myös KHO 2011:68).
Yhtiön toiminnan katsominen arvonlisäverolliseksi palvelun myynniksi perustuu hevosten omistajien maksusuoritukseen, jonka katsotaan ravikilpailun sääntöjen ehtojen mukaisesti muodostavan yksityisoikeudellisen vastavuoroisen oikeussuhteen. Säännöt ja tosiasiallinen maksun suorittaminen muodostava siis yhdessä kokonaisuuden, joka tarkoittaa sekä sopimuksen syntymistä että määrittää myös sen sisällön. Nämä samat säännöt ovat saman tapahtuman johdosta muuttuneet siten sopimuksen ehdoiksi myös voittojen maksuvelvollisuuden osalta ja määrittävät siten suoraan sopimuksen osana veron perustetta.
Tältä osin analogisesti voidaan johtaa veron perusteen määräytyminen, ja yhtiölle jääväksi tosiasialliseksi vastikkeeksi on katsottava se määrä, jonka yhtiö saa arvonlisäveron soveltamisalaan kuuluvien liiketapahtumien osana tapahtuvien maksujen ja tilityksien lopputuloksena ("spread"). Tässä tapauksessa tämä määrä muodostuu siis nollaksi. Vastaava periaate ilmenee myös EUT:n tuomiosta asiassa C-172/96, First National Bank of Chicago.
Osallistumismaksuihin sovellettavan verokannan osalta yhtiö on esittänyt muun ohella seuraavaa:
Korkeimman hallinto-oikeuden oikeuskäytännössä on katsottu, että raviohjastajan suoritus ravikilpailussa on urheilua (KHO 1996/3839). Myös hevosen ravikilpailusuoritukseen perustuva rahapalkinto on katsottu verottomaksi urheilijan palkkioksi (KHO 2000/571). Kun osallistumismaksun maksaminen on välttämätön edellytys ravikilpailuun osallistumisen eli hevosen ja ohjastajan yhteisen urheilusuorituksen toteuttamiseksi raviradalla, osallistumismaksu on katsottava palveluksi, jolla mahdollistetaan liikunnan harjoittaminen.
Arvonlisäverolain 85 a §:n l momentin 3 kohdan mukaisen alennetun verokannan soveltamista asiassa puoltaa myös se, että verotuskäytännössä esimerkiksi ratsastuskilpailujen osallistumismaksut on katsottu alennetun verokannan alaisiksi. Ruotsissa vastaavan kaltaisiin ennakkomaksullisiin ravikilpailuihin sovelletaan alennettua 6 prosentin verokantaa.
Veronsaajien oikeudenvalvontayksikkö on valituksen johdosta antamassaan vastineessa vaatinut valituksen hylkäämistä ja esittänyt perusteluinaan muun ohella seuraavaa:
Asiassa on ensiksi kysymys siitä, mikä on hevosten omistajille myydyn ravikilpailujen järjestämispalvelun vastikkeen määrä, josta yhtiö on velvollinen suorittamaan arvonlisäveron. Käsillä olevassa asiassa ei ole tulkinnanvaraista, etteivätkö yhtiön perimät maksut olisi vastiketta palvelun suorituksesta. Asiassa merkityksellistä on siten se oikeuskäytäntö, joka koskee tosiasiallisesti saatua vastiketta. Oikeudenvalvontayksikkö ja yhtiö ovat eri mieltä tosiasiallisesti saadun vastikkeen määrittelystä ja tätä koskevan oikeuskäytännön tulkinnasta.
Yhtiön ensisijainen vaatimus
Yhtiö perii ennakolliset osallistumismaksut korvaukseksi nuorten hevosten ravikilpailujen järjestämisestä. Yhtiön saamat osallistumismaksut ovat korvausta tästä palvelusuorituksesta. Kysymys on siten vastikkeellisesta palvelusuorituksesta ja arvonlisäveron soveltamisalaan kuuluvasta liiketoimesta. Korkein hallinto-oikeus on vahvistanut oikeuskäytännössään, että kysymyksessä olevan kaltaiset osallistumismaksut ovat korvausta nuorten hevosten kilpailujen järjestämisestä. Kysymys on arvonlisäverolaissa tarkoitetusta verollisesta palvelun myynnistä. Korkeimman hallinto-oikeuden oikeuskäytäntö ei ole EUT:n oikeuskäytännön vastainen.
Palvelusuorituksen verollisuus/verottomuus perustuu palvelun luonnehdintaan. Sillä seikalla, mitä yhtiön omissa säännöissä todetaan vastikkeen määrästä tai ravikilpailujen palkintojen maksamisesta, ei ole merkitystä asiassa. Käsillä olevassa asiassa ei ole kysymys vastaavanlaisista olosuhteista kuin EUT:n tuomiossa asiassa C-377/11. Yhtiö on voinut ja voi vapaasti itse määrätä järjestämiensä ravikilpailujen säännöt, ja siten yhtiöllä itsellään on määräysvalta ennakollisten osallistumismaksujen käytöstä. Kysymys ei ole laissa säännellystä tilanteesta. Arvonlisäveron peruste on yhtiön saamien osallistumismaksujen koko määrä.
Ratkaistavana olevassa asiassa ei ole kysymys myöskään uhka- tai rahapelistä ja varsinaisesta pelimaksusta vaan ravikilpailun järjestämisestä peritystä korvauksesta. Yhtiön tulkinnan hyväksyminen asiassa mahdollistaisi sen, että verovelvolliset välttyisivät maksamasta arvonlisäveroa myynneistään lisäämällä myynti- tai palvelusopimuksiinsa ehtoja tai lausekkeita siitä, että osa verovelvollisen saamasta korvauksesta tullaan käyttämään palkintojen maksuun.
Yhtiön toissijainen vaatimus
Jäsenvaltiolla on harkintavalta sen suhteen, mitä suorituksia alennetun verokannan piiriin kuuluu. Koska jäsenvaltioilla on mahdollisuus soveltaa valikoivasti alennettua arvonlisäverokantaa, ei käsillä olevassa asiassa ole merkitystä sillä, mitä suorituksia on Ruotsissa säädetty alennetun verokannan alaisiksi.
Arvonlisäverodirektiivissä alennettu verokanta koskee urheilulaitosten käyttöoikeutta ja pääsyä urheilutilaisuuksiin. Oikeuskäytännössä on vahvistettu, että alennettuja verokantoja koskevia poikkeuksia on tulkittava suppeasti. Ratkaistavana olevassa asiassa ei ole kysymys arvonlisäverolain 85 a §:n 1 momentin 3 kohdassa tarkoitetusta palvelusta, jolla annetaan mahdollisuus liikunnan harjoittamiseen. Asiassa, jossa on kysymys ravikilpailujen järjestämisestä vastiketta vastaan, ei myöskään ole kysymys pääsymaksusta urheilu- tai viihdetilaisuuteen.
Veronsaajien oikeudenvalvontayksikkö on esittänyt yhtiön valituksen hylkäämistä. Yhtiön saamat maksut ovat vastiketta yhtiön luovuttamasta verollisesta yleisen verokannan alaisesta palvelusta. Veron perusteena käytettävä vastike muodostuu ennakollisista osallistumismaksuista sekä varsinaisista kilpailuvuonna perittävistä osallistumismaksuista.
Jos korkein hallinto-oikeus harkitsee EUT:n oikeuskäytännöstä, erityisesti tuomioista asioissa C-38/93, Glawe, ja C-377/11, International Bingo Technology, ilmenevän tulkinnan laajentamista koskemaan myös muita kuin tuomioissa tarkoitettuja tilanteita, joissa on kysymys rahapeleistä ja lakisääteisestä velvollisuudesta käyttää osa pelimaksusta palkintoihin, oikeudenvalvontayksikkö esittää, että korkein hallinto-oikeus pyytäisi asiassa ennakkoratkaisun unionin tuomioistuimelta.
Yhtiö on antanut vastaselityksen, joka on lähetetty tiedoksi Veronsaajien oikeudenvalvontayksikölle.
2. Yhtiön valitus pääasian osalta hyväksytään ensisijaisen vaatimuksen mukaisesti. Hallinto-oikeuden päätös ja Verohallinnon maksuunpanopäätökset kumotaan tältä osin. Asia palautetaan Verohallinnolle tästä aiheutuvia toimenpiteitä varten. Lausuminen yhtiön toissijaisesta vaatimuksesta raukeaa.
A Oy järjestää raviradallaan ravikilpailuja, joihin saavat osallistua vähintään neljävuotiaat hevoset, joiden osalta yhtiö on kerännyt ennakkomaksuja vuosittain hevosten ollessa alle osallistumisikärajan sekä myös osallistumisvuoden osallistumismaksun. Kilpailujen sääntöjen mukaan kaikki osallistumismaksut käytetään ravikilpailuissa palkintojen maksuun.
Asiassa ratkaistavana on yhtiön ensisijaisen vaatimuksen perusteella kysymys siitä, vähennetäänkö yhtiön myynnin veron perusteesta määrä, joka on kilpailun sääntöjen mukaan käytettävä palkintojen maksuun. Jos vastaus yhtiön ensisijaiseen vaatimukseen on kielteinen, asiassa on yhtiön toissijaisen vaatimuksen perusteella kysymys siitä, mitä verokantaa on sovellettava osallistumismaksuihin.
Asiassa on hallinto-oikeuden toteamin tavoin riidatonta, että yhtiön harjoittama ravikilpailujen järjestäminen on arvonlisäverollista liiketoimintaa.
Arvonlisäverotuksessa lähtökohtana on pidettävä sitä, että tavaran tai palvelun myynnistä saatava vastike on veron perusteena riippumatta siitä, mihin vastikkeella saadut varat käytetään. Kun nyt on kysymys kilpailujen osallistumismaksuista, jotka käytetään yhtiötä sitovien kilpailujen sääntöjen mukaisesti kilpailussa menestyneiden hevosten palkintoihin, asiassa on otettava huomioon unionin tuomioistuimen (EUT) asiaan liittyvä oikeuskäytäntö.
EUT:n asiaan C-377/11, International Bingo Technology, antamassa tuomiossa oli kysymys yleiskulujen sisältämän vähennettävän veron määrän laskemisesta liikevaihtojen suhdeluvun perusteella, kun yhtiön harjoittama bingopelitoiminta oli vapautettu verosta. Tarkemmin sanoen asiassa oli kysymys siitä, tuliko suhdeluvun nimittäjään lukea bingopelikorttien myynnistä saatu vastike kokonaisuudessaan vai vain siltä osin kuin vastiketta ei käytetty voittojen maksamiseen. EUT toteaa, että koska se osa bingokorttien myyntihinnasta, joka jaetaan voittoina pelaajille, on etukäteen vahvistettu ja pakollinen, sen ei voida katsoa kuuluvan vastikkeeseen, jonka pelin järjestäjä saa suorittamastaan palvelusta. Tästä seuraa, että pääasiassa kyseessä olevan kaltaisen pelin yhteydessä pelin järjestäjän suorittamastaan palvelusta tosiasiallisesti saama vastike muodostuu bingokorttien myyntihinnasta, josta on vähennetty laissa vahvistettu osa, joka on jaettava voittoina pelaajille. Kyseinen järjestäjä voi nimittäin tosiasiallisesti pitää itsellään ainoastaan myyntihinnan jäljelle jäävän osan. Tuomion mukaan tällainen kuudennen arvonlisäverodirektiivin 11 artiklan A kohdan 1 alakohdan a alakohdan tulkinta on yhdenmukainen asiassa Town & County Factors annetussa tuomiossa esitetyn tulkinnan kanssa (tuomion 27–30 kohta).
EUT:n tuomiossa asiaan C-498/99, Town & County Factors, oli myös kysymys kilpailun järjestäjän saaman vastikkeen määrästä, kun vastikkeet oli tosiasiassa käytetty osallistujille jaettaviin palkintoihin. Tapauksen tosiasiakuvauksesta ilmenee, että palkinnot, jotka olivat rahasummia, tavaroita tai palveluja, oli aina luovutettu voittajille ja ne oli aina maksettu saaduista osallistumismaksuista. Oli myös selvää, että kilpailun säännöissä tai kansallisessa lainsäädännössä ei velvoitettu kilpailun järjestäjää käyttämään palkintojen maksamiseen tai hankkimiseen osallistumismaksuja (tuomion 9 kohta). Tuomion mukaan pääasiassa kyseessä olevan kaltaisen kilpailun järjestämisen osalta järjestäjän osallistujille suorittamasta palvelusta tosiasiassa saama vastike muodostuu osallistujien maksamista osallistumismaksuista. Järjestäjä saa nämä maksut kokonaisuudessaan, ja hän voi kattaa niillä toimintakulunsa. Kuudennen arvonlisäverodirektiivin 11 artiklan A kohdan 1 alakohdan a alakohtaa (arvonlisäverodirektiivin 73 artikla) on tulkittava siten, että kilpailun osalta veron peruste on kilpailun järjestäjän saamien osallistumismaksujen koko määrä, jos järjestäjä voi vapaasti määrätä tästä määrästä (tuomion 28 ja 31 kohta).
Nyt esillä olevassa asiassa on ratkaistavana, sovelletaanko tapaukseen EUT:n asiassa C-377/11, International Bingo Technology, antaman tuomion mukaista periaatetta, jonka mukaan veron perusteesta vähennetään palkintoihin käytettävä määrä, vai asiassa C-498/99, Town & County Factors, annettua tuomiota, jonka mukaan veron peruste on koko vastikkeen määrä. Ensin mainitussa tapauksessa velvollisuus käyttää tietty osa vastikkeista palkintojen maksuun perustui laissa säädettyyn velvoitteeseen, kun taas jälkimmäisessä tapauksessa tällaista velvoitetta ei ollut lainsäädännössä eikä myöskään kilpailun säännöissä.
Korkein hallinto-oikeus katsoo, että kun A Oy:n järjestämien ravikilpailujen kaikki osallistumismaksut käytetään kilpailujen sääntöjen velvoittamina palkintojen maksamiseen, näiden palkintojen maksaminen on etukäteen vahvistettua ja yhtiölle pakollista asiaan C-377/11 annetussa tuomiossa tarkoitetulla tavalla. Näin ollen ja kun asiassa ei ole edes väitetty, ettei yhtiö olisi toiminut sääntöjen edellyttämällä tavalla, yhtiön ei ole katsottava saavan kilpailujen järjestämisestä tosiasiallista vastiketta, eikä yhtiön olisi ollut suoritettava osallistumismaksuista arvonlisäveroa.
Edellä esitetyillä perusteilla hallinto-oikeuden päätös ja Verohallinnon maksuunpanopäätökset on kumottava ja asia palautettava Verohallinnolle tästä aiheutuvia toimenpiteitä varten.
Asian näin päättyessä yhtiön toissijaisesta vaatimuksesta ei ole tarpeen lausua.

matches:
§ 1
§ 1
§ 2
§ 1
§ 2
§ 1
§ 1
§ 1
§ 1


text:
Xxx videot - dictatorshipwatch.com
San diego m4m hieronta Vapaa alastomia kuvia kypsistä naisista Äiti vanha xxx Alaston rakkauskuva Romanttinen ulkoasusta Boku no pico ensimmäinen jakso Sukupuolen lelut yksittäisille miehille
Tärkein > Xxx > Xxx videot
Areena Elävä arkisto Pikku Kakkonen Abitreenit Oppiminen Vetamix yle. Erittäin kuuma xxx porno. Jaksot Katsottavissa Tulossa Kaikki 4 min Hyväilyseksi Termi saattaa naurattaa, mutta seksi on muutakin kuin vain yhdyntää! Sabina ja grishik päällä video.
HD Elegant lady offers her friend to play with her sweet hole Filmien katselu on edullista alkaen 5 eurosta koko päivän kestävään katseluun, jonka hinta 15 euroa.
Me emme pysty säätelemään näiden sivujen sisältöä. Vanha mies kanssa poikaset giving suihinotto. Selaa Yhteisö Kanavat Lähetä. Xxx videot. Mom and wife Suomi Outdoors porno Tuplaklikkaa videota katsellaksesi sitä koko näytössä: Historia Kulttuuri Musiikki Tiede. Täältä löydät laajimman kokoelman videoita.
HD Nasty whore satisfies crowd of men at once and cannot stop Amatööri tiukka vauva sucks fucks. Lap dance tyttö tyttö. Sisäänpääsymaksu 12 euroa tai 20 euroa pariskunta. Kuvat Videot Satunnainen Paint-taide Anime Facebook Kissakuvia. Ja sitten fellow takes hänen kukko ulos of hänen loving hole ja gives gal an til Kätevä lista erilaisista kategorioista tekee pornotubessa navigoinnin ja mahtavien seksivideoiden katsomisen helpoksi.
Beauty sisään musta sukkahousut takes a load. Ei ole parempaa tapaa valita uutta videota katseltavaksi illalla, koska korkeimmalle arvosteltu porno näyttää sinulle aina parhaat palat, eikä valintaan tarvi käyttää paljoa aikaa.
Sisällönsuodatus - Tietoa sivustosta - Mediatiedot - Mainosmyynti - Kuvitus: XXX Paradise Taide ja viihde Nyt liikkeessä myös ilmoitustaulu, jonne voi jättää oman viestinsä! HD Jerking off teacher detected schoolgirl with red hair under Myös kaikki muutkin halukkaat ovat tervetulleita!
Mom and sons Outdoors porno Sahara kolmikko pikkuruinen desperate amateurs.
Neat tipu gets nailed doggykuvatyylin. Vauva vauva porattu kova. Täältä löydät vain mielenkiintoisimmat ja suosituimmat seksivideot! Tänään Tällä viikolla Tässä kuussa Kaikki. Viihdeuutinen True Detectiven kolmas kausi sai vihreää valoa.
HD Nasty whore satisfies crowd of men at once and cannot stop HD Curvy MILF has attractive body and moans when real man HD Innocent babe trusted girlfriend with her pussy due to fact Pornovideot päivitetään joka päivä, joten tule takaisin usein mikäli haluat nauttia tuoreesta pornosta! Tähtiartisti Kreivi Seniorimiehet HD Office worker wants promotion and tries to get it proving Japanese guy owns shy-looking girl's pussy in doggystyle Kaikki Julkiset Yksityiset Kategoria: Pickup master lured skinny Arab whore at flight of stairs Girl from Japan now sucks one cock now another one till Kätevä lista erilaisista kategorioista tekee pornotubessa navigoinnin ja mahtavien seksivideoiden katsomisen helpoksi.
Nauti upeista seksivideoista, jotka seksikkäät pornonäyttelijät ja nätit amatööritytöt ovat valmistaneet sinulle. HD Pale-skinned gilr promised black opponent to put fist in Kirjaudu · Rekisteroidy Satunnainen · Selaa · Yhteiso · Kanavat · Laheta sisaltoa. Paras ainutlaatuinen sukupuolen asema. Xxx videot. HD Muscled mate licked shaved pussy of blue-eyed lovely and Koti Ota meihin yhteyttä Tietosuojakäytäntö Käyttöehdot DMCA 18 USC Statement Sitemap. Tähtiartisti Kreivitär Seniorinaiset
Viihdeuutinen Leonardo DiCapriosta tahdotaan Jokeri. Kilpailuvideot Kuvia Netti-studio Kilpailutietoa. Paras ilmainen porno tällä sivulla saa sinut varmasti iloiseksi ja tyydyttyneeksi, koska muutoin sitä ei olisi arvosteltu niin korkealle.
Tähtiartisti Kreivi Seniorimiehet

matches: HD HD HD HD HD HD HD HD HD


Pitkäaikaissäästämissopimuksen ja yksityishenkilön ottaman vapaaehtoisen yksilöllisen eläkevakuutuksen verotus - Verohallinto
Pitkäaikaissäästämissopimuksen ja yksityishenkilön ottaman vapaaehtoisen yksilöllisen eläkevakuutuksen verotus
29.4.2019 - Toistaiseksi
2 Määritelmät ja keskeinen lainsäädäntö
3 Maksujen vähennysoikeus verotuksessa
3.1 Vähennysoikeuden rajoitukset ja vähennyskelpoisuuden edellytykset
3.2 Vähennyksen määrä ja työantajan maksamien maksujen vaikutus vähennysoikeuteen
3.3 Vähennysoikeuden alkaminen ja päättyminen
3.4 Vakuutettu ja säästövaroihin oikeutettu henkilö
3.5 Eläkeikä
3.6 Erityiset nostoperusteet
3.7 Eläkkeen tai muun suorituksen maksuaika ja vuosittainen enimmäismäärä
3.8 Luovutus- ja panttauskielto
3.9 Vakuutuksenantajan ja palveluntarjoajan tiedonantovelvollisuus
3.10 Vakuutuslaitoksen ja palveluntarjoajan toimipaikka
3.11 Muiden kulujen ja korkojen vähennyskelpoisuus
4 Eläkkeen, säästövarojen ja tuoton verotus
4.1 Vapaaehtoiseen yksilölliseen eläkevakuutukseen perustuvien tulojen verotus
4.2 PS-sopimukseen perustuvien tulojen verotus
4.3 Korotettuna verotettava tulo
5 Säästövarojen siirtäminen
6 Eläkevakuutuksen ja PS-sopimuksen peruuttaminen
7 Kuolemanvaravakuutus kuolintilanteissa
7.1 Yleistä vakuutuskorvausten verotuksesta
7.2 Vakuutuskorvauksen tuloverokohtelu
7.3 Vakuutuskorvauksen perintöverokohtelu
8 PS-sopimuksen säästäjän tai säästövaroihin oikeutetun kuolema
9 Puolison kuoleman vaikutus lesken yksilölliseen eläkevakuutukseen ja PS-sopimukseen
10 Eläkevakuutuksen ja PS-sopimuksen maksut lahjaverotuksessa
11 Vapaaehtoinen yksilöllinen eläkevakuutus ja PS-sopimus kansainvälisissä tilanteissa
Tässä ohjeessa käsitellään luonnollisen henkilön tekemän pitkäaikaissäästämissopimuksen ja luonnollisen henkilön ottaman vapaaehtoisen yksilöllisen eläkevakuutuksen verotusta. Ohje korvaa 31.5.2010 annetun samannimisen ohjeen. Ohjetta on päivitetty lakimuutosten seurauksena. Samalla ohjeen rakennetta on muokattu ja ohjeesta on poistettu vuosi-ilmoittamista koskevat kohdat.
Omaa lakisääteistä eläketurvaa ja tulotasoa voi täydentää vapaaehtoisella yksilöllisellä eläkevakuutuksella ja pitkäaikaissäästämissopimuksella (PS-sopimus). Molemmille sijoituksille on tyypillistä, että säästövarat on pääsääntöisesti sidottu eläkeikään saakka. Suomessa molempiin sijoituksiin sovelletaan niin sanottua EET-mallia (E = exemption, T = taxation) eli vakuutukseen tai PS-sopimukseen maksetut maksut ovat lähtökohtaisesti vähennyskelpoisia, tuotto verotetaan vasta kun eläkettä tai muuta suoritusta maksetaan ja eläke tai muu suoritus on veronalaista.
Tässä ohjeessa kerrotaan vakuutusmaksujen ja PS-sopimuksen maksujen vähennyskelpoisuudesta luonnollisen henkilön tuloverotuksessa ja siitä, kuinka vakuutuksesta ja PS-sopimuksesta maksettavia suorituksia verotetaan tuloverotuksessa sekä perintö- ja lahjaverotuksessa.
Vapaaehtoisten yksilöllisten eläkevakuutusten verotusta koskevia säännöksiä on muutettu useita kertoja. Vaikka tämän ohjeen lähtökohtana on tämän hetkisen lainsäädännön kuvaaminen, ohjeessa käydään lyhyesti läpi myös lakimuutoksiin liittyviä siirtymäsäännöksiä ja niiden vaikutuksia maksujen vähennyskelpoisuuteen ja suoritusten verotukseen. Siirtymäsäännösten soveltamisen kannalta on olennaista vakuutuksen ottamishetki. Sen vuoksi vakuutuksen verokohtelua arvioitaessa on aina ensimmäisenä selvitettävä, milloin vakuutus on otettu.
Tässä ohjeessa käsitellään vain luonnollisen henkilön ottamia vapaaehtoisia yksilöllisiä eläkevakuutuksia ja PS-sopimuksia. Työnantajan työntekijälleen ottaman eläkevakuutuksen verotusta käsitellään Verohallinnon ohjeessa Työnantajan ottamat vapaaehtoiset eläkevakuutukset.
Vapaaehtoisella yksilöllisellä eläkevakuutuksella tarkoitetaan verolainsäädännössä vanhuuseläkevakuutusta ja perhe-eläkevakuutusta sekä tällaiseen vakuutukseen liittyvää työkyvyttömyyseläkevakuutusta ja työttömyyseläkevakuutusta, johon perustuva eläke on tarkoitettu maksettavaksi toistuvina erinä vuosittain tai lyhyemmin väliajoin vakuutetun tai edunsaajan jäljellä olevan eliniän tai vähintään kahden vuoden ajan (tuloverolaki, TVL, 34 a § 5 momentti).
Verolainsäädännössä PS-sopimuksella tarkoitetaan sidotusta pitkäaikaissäästämisestä annetun lain mukaista PS-sopimusta. Kyseisen lain mukaan säästämissopimuksella tarkoitetaan sopimusta, jonka ehtojen mukaan säästövarat ovat nostettavissa vasta, kun säästövaroihin oikeutettu saavuttaa määrätyn iän tai kun muu ehdoissa mainittu säästövaroihin oikeutetun elämäntilanteeseen liittyvä erityinen nostoperuste täyttyy. PS-sopimus on säästäjän (luonnollinen henkilö) ja pitkäaikaissäästämisestä annetussa laissa tarkoitetun palveluntarjoajan välinen sopimus, jonka perusteella säästäjä tallettaa rahasuorituksia erilliselle säästämistilille (PS-tilille).
Vapaaehtoisia yksilöllisiä eläkevakuutuksia ja PS-sopimuksia säännellään pääsääntöisesti kolmessa tuloverolain pykälässä: TVL 34 a §, 34 b § ja 54 d §. Niissä säännellään vakuutukseen ja PS-sopimukseen perustuvien suoritusten verotuksesta sekä vakuutus- ja PS-sopimuksen maksujen vähennysoikeudesta.
Verovelvollisella on oikeus vähentää oman yksilöllisen eläkevakuutuksen ja PS-sopimuksen maksuja verotuksessaan. Vähennys tehdään lähtökohtaisesti pääomatuloista. Vähennysoikeudelle ja ‑kelpoisuudelle on kuitenkin säädetty tuloverolaissa erilaisia rajoituksia ja edellytyksiä, joita käsitellään tarkemmin luvuissa 3.2-3.10 ja yhteenvedonomaisesti alla olevissa taulukoissa. Kertamaksullisen eläkevakuutuksen vakuutusmaksut eivät ole verotuksessa vähennyskelpoisia (TVL 54 d § 3 momentti).
Vähennysoikeuden yleiset rajoitukset (TVL 54 d § 1 momentti):
Vähennyksen enimmäismäärä on yhteensä 5 000 euroa vuodessa.
Maksuja voi vähentää aikaisintaan siltä verovuodelta, kun vakuutettu tai varoihin oikeutettu täyttää 18 vuotta ja viimeistään siltä vuodelta, jonka aikana eläkettä tai muuta suoritusta on alettu maksaa.
Vähennysoikeus koskee vain itselle tai puolisolle otetun vapaaehtoisen yksilöllisen eläkevakuutuksen ja PS-sopimuksen maksuja.
Vähennyskelpoisuuden edellytykset (TVL 54 d § 2, 4, 7 ja 9 momentit):
Sopimuksen mukaan vakuutusta ei voi takaisinostaa eikä säästömäärää nostaa ennen laissa määriteltyä eläkeikää muilla kuin laissa määritellyillä erityisillä nostoperusteilla.
Sopimuksen mukaan vanhuuseläkettä tai PS-sopimuksen suorituksia aletaan maksaa vakuutetulle aikaisintaan hänen saavutettuaan ohjeen luvussa 3.5 ilmenevän eläkeiän.
Sopimuksen mukaan eläkettä tai PS-suorituksia maksetaan vähintään 10 vuoden tai varoihin oikeutetun tai edunsaajan jäljellä olevan eliniän aikana toistuvina erinä vähintään kerran vuodessa.
Sopimuksen mukaan sopimukseen perustuvaa oikeutta ei saa luovuttaa eikä pantata.
Sopimuksen mukaan vakuutuslaitos, talletuspankki, rahastoyhtiö tai sijoituspalveluyritys on sitoutunut antamaan Verohallinnolle verotusta varten tarpeelliset Verohallinnon määräämät tiedot Verohallinnon määräämällä tavalla.
Vakuutus on otettu Euroopan talousalueeseen kuuluvassa valtiossa asuvasta tai siellä kiinteästä toimipaikasta toimivasta vakuutuslaitoksesta tai PS-sopimus on tehty Suomessa asuvan tai Suomessa kiinteästä toimipaikasta toimivan palveluntarjoajan kanssa.
Verovelvollinen voi vähentää pääomatuloistaan oman vapaaehtoisen yksilöllisen eläkevakuutuksen ja PS-sopimuksen maksuja yhteensä enintään 5 000 euroa vuodessa, kun tuloverolaissa säädetyt vähennyskelpoisuuden edellytykset täyttyvät (katso tarkemmin luvut 3.5-3.10).
Vähennyskelpoisiin maksuihin voi sisältyä myös luvussa 7 kuvatun vapaaehtoiseen yksilölliseen eläkevakuutukseen liittyvän kuolemanvaravakuutuksen maksuja. Nämä maksut ovat vähennyskelpoisia, jos vakuutus on otettu 18.9.2009 tai sen jälkeen ja kuolemanvarakorvaus ei ylitä eläkevakuutuksen säästöä. (TVL 54 d § 6 momentti.) Itsenäisen henkivakuutuksen maksut eivät sen sijaan ole vähennyskelpoisia. Kuolemanvaravakuutus liittyy eläkevakuutukseen silloin, kun vakuutuskorvauksen määrä kytkeytyy eläkevakuutuksen säästösummaan tai maksettujen vakuutusmaksujen määrään. Sen sijaan kiinteä kuolemanvaravakuutusturva ei ole eläkevakuutukseen liittyvä, vaikka vakuutus olisi otettu samasta yhtiöstä samana päivänä kuin eläkevakuutus.
Jos pääomatulot eivät riitä maksujen vähentämiseen, vähentämättä jäänyt osa huomioidaan niin sanottuna erityisenä alijäämähyvityksenä. Tällöin pääomatulon veroprosentin mukainen osa vähentämättä jääneestä maksusta vähennetään ansiotulon verosta (TVL 131 a §). Erityisestä alijäämähyvityksestä on kerrottu tarkemmin Verohallinnon ohjeessa Verotettavan tulon laskeminen henkilöverotuksessa. Maksujen perusteella ei vahvisteta pääomatulolajin tappiota (TVL 60 § 3 momentti).
Vähennyksen enimmäismäärä on 2 500 euroa, jos verovelvollisen työnantaja on maksanut verovuonna työntekijälleen ottamansa vapaaehtoisen yksilöllisen eläkevakuutuksen maksuja (TVL 54 d § 1 momentti). Työnantajan maksaman maksun määrää ei ole laissa määritelty, joten pienikin työnantajan suorittama maksu alentaa palkansaajan vähennysoikeuden 2 500 euroon. Jos työnantaja ei jonakin vuonna maksa maksuja työntekijälleen ottamaan vapaaehtoiseen eläkevakuutukseen, työntekijällä on oikeus tuona vuonna vähentää itse ottamansa vapaaehtoisen yksilöllisen eläkevakuutuksen ja PS-sopimuksen maksuja pääsäännön mukaan eli yhteensä 5 000 euroa.
Avoimen yhtiön yhtiömiehelleen ottama ja kommandiittiyhtiön vastuunalaiselle yhtiömiehelleen ottama vapaaehtoinen yksilöllinen eläkevakuutus vaikuttaa vähennysoikeuteen samalla tavalla kuin työnantajan ottama vakuutus. Sama koskee osakeyhtiön osakkaalleen ottamaa vakuutusta, vaikka osakas ei olisi työsuhteessa yhtiöön työntekijän eläkelain 7 §:n mukaan. (TVL 54 d § 8 momentti.)
Jos työnantaja maksaa työntekijän ottaman vapaaehtoisen yksilöllisen eläkevakuutuksen tai PS-sopimuksen maksuja, maksut ovat työntekijän palkkaa. Työntekijä ei voi vähentää palkaksi luettuja maksuja verotuksessaan. Työnantajan työntekijöilleen ottaman kollektiivisen eläkevakuutuksen vakuutusmaksut eivät pienennä työntekijän itse ottaman vapaaehtoisen yksilöllisen eläkevakuutuksen tai PS-sopimuksen maksujen vähennysoikeutta.
Vapaaehtoisen yksilöllisen eläkevakuutuksen ja PS-sopimuksen maksuja voi vähentää aikaisintaan (ensimmäisen kerran) siltä verovuodelta, jonka aikana vakuutettu tai varoihin oikeutettu täyttää 18 vuotta ja viimeistään (viimeisen kerran) siltä vuodelta, jonka aikana eläkettä tai muuta suoritusta on alettu maksaa (TVL 54 d § 1 momentti).
Esimerkki 1: Kallella on vapaaehtoinen yksilöllinen eläkevakuutus. Hänelle aletaan maksaa vakuutuksen perustuvaa eläkettä vuonna 2019. Kalle saa vähentää eläkevakuutuksen maksuja viimeisen kerran vuoden 2019 verotuksessa.
Eläkevakuutuksen maksujen vähennyskelpoisuuden edellytykseksi säädettyä ikärajaa sovelletaan 18.9.2009 ja sen jälkeen otettuihin vakuutuksiin verovuodesta 2009 alkaen. Viimeistään 17.9.2009 otettuihin vakuutuksiin sovelletaan tuolloin voimassa olleiden säännösten mukaista ikärajaa vuosina 2010-2016. Vakuutus katsotaan otetuksi, kun vakuutussopimuksen mukaisia maksuja on alettu maksaa (lain 1741/2009 voimaantulosäännös).
Jos samalla henkilöllä on useita eri aikoina otettuja vapaaehtoisia yksilöllisiä eläkevakuutuksia tai PS-sopimuksia, maksujen vähennysoikeus lakkaa, kun mistä tahansa vapaaehtoisesta yksilöllisestä eläkevakuutuksesta tai PS-sopimuksesta aletaan maksaa eläkettä tai PS-sopimuksen suorituksia. Maksuja ei siis saa enää vähentää maksamisen alkamista seuraavana verovuonna eikä sen jälkeen. Tämä koskee 18.9.2009 tai sen jälkeen otettuja vakuutuksia. Viimeistään 17.9.2009 otetun eläkevakuutuksen maksut saa jatkossakin vähentää siitä huolimatta, että verovelvolliselle maksetaan tai aletaan myöhemmin maksaa eläkettä tai PS-suorituksia.
Vain toistuvat eläke- tai PS-suoritukset vaikuttavat maksujen vähennyskelpoisuuteen. Vähennysoikeutta ei siten menetä, jos eläkevakuutus takaisinostetaan tai PS-sopimuksen varoja nostaa kertanostona TVL 54 d §:n 2 momentin 1 kohdassa tarkoitetulla vakuutetun olosuhteisiin liittyvällä erityisellä nostoperusteella (katso tarkemmin luku 3.6).
Vähennysoikeus koskee vain itselle tai TVL 7 §:ssä tarkoitetulle puolisolle otetun vapaaehtoisen yksilöllisen eläkevakuutuksen ja PS-sopimuksen maksuja (TVL 54 d § 1 momentti). Maksut vähentää aina vakuutettuna tai säästövaroihin oikeutettuna oleva puoliso riippumatta siitä, kumpi puolisoista on tosiasiassa maksanut maksuja. Muille henkilöille otetun vapaaehtoisen eläkevakuutuksen tai PS-sopimuksen maksut eivät ole vähennyskelpoisia.
Vapaaehtoisen yksilöllisen eläkevakuutuksen ja PS-sopimuksen maksujen vähennyskelpoisuuden edellytyksenä on, että sopimuksen mukaan vanhuuseläkettä tai PS-sopimuksen suorituksia aletaan maksaa vakuutetulle aikaisintaan hänen saavutettuaan syntymävuotensa ja sopimuksen tekoajan perusteella alla olevan taulukon mukaan määräytyvän iän (TVL 54 d § 2 momentti 2 kohta). Jos työntekijän eläkelain mukainen vanhuuseläkeikä nousee sen jälkeen, kun eläkettä tai muuta suoritusta on alettu maksaa, eläke tai suoritus voidaan maksaa edellä mainitusta poiketen niin kuin eläkeikä ei olisi noussut (TVL 34 b § 2 momentti).
Ennen edellä esitetyssä taulukossa kerrottua eläkeikää eläkevakuutuksesta voidaan nostaa suorituksia tuloverolain 54 d §:n 2 momentin 1 kohdassa mainituilla vakuutetun olosuhteisiin liittyvillä erityisillä nostoperusteilla ja eräillä muilla perusteilla. Näitä on käsitelty luvussa 3.6.
Eläkeikä, josta lähtien säästäjällä on oikeus saada eläkettä, määräytyy yllä mainitusta taulukosta poiketen kyseisen eläkesäästön kerryttämisajankohtana voimassa olleen ikärajan perusteella. Ennen 6.5.2004 ja 6.5.2004-17.9.2009 välillä otettujen vakuutusten osalta ikärajat löytyvät tämän ohjeen aiemman version (dnro 361/32/2010) kohdasta 9.
Vapaaehtoisen yksilöllisen eläkevakuutuksen ja PS-sopimuksen maksujen vähennyskelpoisuuden edellytyksenä on rajoitettu takaisinosto-oikeus ja säästövarojen nosto-oikeus. Tämä tarkoittaa, että sopimuksen mukaan vakuutusta ei voi takaisinostaa eikä säästömäärää nostaa ennen laissa määriteltyä eläkeikää muilla kuin vakuutetun tai säästövaroihin oikeutetun olosuhteisiin liittyvillä laissa määritellyillä erityisillä nostoperusteilla. Tällaisia nostoperusteita ovat vakuutetun tai säästövaroihin oikeutetun vähintään vuoden kestänyt työttömyys, pysyvä työkyvyttömyys tai osatyökyvyttömyys, puolison kuolema tai avioero. (TVL 54 d § 2 momentti 1 kohta.) Avoero ei ole laissa tarkoitettu erityinen nostoperuste.
Tuloverolaissa on rajoitettu takaisinosto-oikeutta ja säästövarojen nosto-oikeutta vain vakuutetun tai säästövaroihin oikeutetun olosuhteisiin liittyvillä perusteilla. Takaisinosto voi perustua myös muihin syihin. Esimerkiksi vakuutuslainsäädännön perusteella vakuutuksenottajalla on oikeus takaisinostoon myös silloin, kun vakuutusyhtiö muuttaa yksipuolisesti vakuutusehtoja tai vakuutuskanta siirretään toiseen vakuutusyhtiöön. Tällainen takaisinosto-oikeus ei estä vakuutusmaksujen vähennyskelpoisuutta.
Vapaaehtoisen yksilöllisen eläkevakuutuksen ja PS-sopimuksen maksujen vähennyskelpoisuuden edellytyksenä on, että sopimuksen mukaan eläkettä tai PS-suorituksia maksetaan vähintään 10 vuoden tai varoihin oikeutetun tai edunsaajan jäljellä olevan eliniän aikana. Tänä aikana eläkettä tai muuta suoritusta on maksettava toistuvina erinä vähintään kerran vuodessa. (TVL 54 d § 4 momentti 1 kohta.)
Esimerkki 2: Maija alkaa nostaa PS-sopimuksen säästövaroja 15.12.2018. Hän voi nostaa viimeisen erän aikaisintaan 15.12.2027.
Lisäksi edellytetään, että sopimuksen mukaan kunakin vuonna on maksettava se osa jäljellä olevasta säästömäärästä, joka saadaan jakamalla jäljellä oleva säästömäärä jäljellä olevien maksuvuosien lukumäärällä. Jos takaisinmaksuaika on kymmenen vuotta, ensimmäisenä vuonna vakuutetulle/säästövaroihin oikeutetulle voi maksaa 1/10 jäljellä olevasta säästöstä, toisena vuonna 1/9 ja niin edelleen. Vuosittain maksettavat määrät voivat vaihdella, koska säästövarojen määrä voi vaihdella varojen arvonmuutoksen mukaan. Jäljellä olevasta säästömäärästä riippumatta eläkettä tai muuta suoritusta voi kuitenkin aina maksaa 2 000 euroa kalenterivuodessa. Raja on vakuutus- ja sopimuskohtainen.
Maksuaikaa ja maksun määrää koskevat rajoitukset eivät koske TVL 54 d §:n 2 momentin 1 kohdassa tarkoitettuja erityisiä nostoperusteita (katso luku 3.6). Erityisen nostoperusteen täyttyessä takaisinostoarvo tai säästövarat voidaan maksaa kerralla, eläkkeen tapaan toistuvina suorituksina tai siten, että osa takaisinostoarvosta tai säästövaroista nostetaan ja loput jätetään maksettavaksi eläkkeen tapaan.
Taulukko: Eläkevakuutuksen perusteella maksettavan eläkkeen maksuaika ja vuosittainen enimmäismäärä
Vakuutus otettu ennen 18.9.2009
Vakuutus otettu 1.1.2013 tai sen jälkeen
Eläkkeen maksu puolivuosittain, vähintään 2 vuotta
(sovelletaan voimassa ollutta TVL 34 a §:n 4 momenttia)
Eläkkeen maksu kerran vuodessa, vähintään 10–6 vuotta
(sovelletaan kumottua TVL 54 d §:n 5 momenttia)
Eläkkeen maksu kerran vuodessa, vähintään 10 vuotta
(sovelletaan TVL 54 d §:n 4 momentin 1 kohtaa)
Vapaaehtoisen yksilöllisen eläkevakuutuksen ja PS-sopimuksen maksujen vähennyskelpoisuus edellyttää, että sopimuksen mukaan sopimukseen perustuvaa oikeutta ei saa luovuttaa eikä pantata (TVL 54 d § 4 momentti 2 kohta).
Vapaaehtoisen yksilöllisen eläkevakuutuksen ja PS-sopimuksen maksujen vähennyskelpoisuuden edellytyksenä on, että vakuutuslaitos, talletuspankki, rahastoyhtiö tai sijoituspalveluyritys on vakuutus- tai PS-sopimuksessa sitoutunut antamaan Verohallinnolle verotusta varten tarpeelliset Verohallinnon määräämät tiedot Verohallinnon määräämällä tavalla (TVL 54 d § 7 momentti). Tällaisia tietoja ovat tieto verovelvollisen maksamista eläkevakuutuksen ja PS-sopimuksen maksuista sekä selvitys maksujen vähennyskelpoisuudesta (laki verotusmenettelystä (VML) 16 § 2 momentti).
Tuloverolain muuttamisesta annetun lain 772/2004 voimaantulosäännöksen 6 momentin mukaan vakuutusyhtiön on veroviranomaisen pyynnöstä esitettävä viimeistään 5.5.2004 otetun yksilöllisen vapaaehtoisen eläkevakuutuksen osalta tiedot vakuutussäästön määrästä, säästön karttumisesta sekä tästä säästöstä maksetuista eläkkeistä samoin kuin muut verotusta varten tarpeelliset tiedot. Tätä säännöstä sovelletaan yksittäistapauksiin, joissa vuosi-ilmoituksen tiedot eivät jostain erityisestä syystä ole riittäviä.
Vakuutusyhtiön ja PS-palveluntarjoajan vuosi-ilmoitus vapaaehtoisen eläkevakuutuksen ja PS-sopimuksen maksuista
Vapaaehtoisen eläkevakuutuksen maksut ovat vähennyskelpoisia vain, jos vakuutus on otettu Euroopan talousalueeseen kuuluvassa valtiossa asuvasta tai siellä kiinteästä toimipaikasta toimivasta vakuutuslaitoksesta. Ulkomailta Suomeen muuttanut henkilö voi kuitenkin vähentää muualta ottamansa vakuutuksen vakuutusmaksuja yleisten vähennysedellytysten mukaisesti muuttovuodelta ja kolmelta seuraavalta vuodelta. Tämä edellyttää, että kyseinen vakuutettu ei ole ollut Suomessa yleisesti verovelvollinen muuttoa edeltäneiden viiden vuoden aikana ja että vakuutus on otettu vähintään yhtä vuotta ennen hänen muuttoaan Suomeen. (TVL 54 d § 9 momentti.)
PS-sopimuksen maksut ovat vähennyskelpoisia vain, jos sopimus on tehty Suomessa asuvan tai Suomessa kiinteästä toimipaikasta toimivan palveluntarjoajan kanssa.
Verovelvollinen ei voi vähentää vapaaehtoiseen yksilölliseen eläkevakuutukseen tai PS-sopimukseen kohdistuvan velan korkoja (TVL 58 § 5 momentti 2 kohta). Myöskään muut kulut kuin nimenomaisesti tuloverolaissa mainitut eläkevakuutuksesta tai PS-sopimuksesta aiheutuneet maksut eivät ole verotuksessa vähennyskelpoisia. Esimerkiksi, jos verovelvollinen maksaa vakuutusmaksun ottamallaan lainalla, hän ei saa vähentää tämän lainan korkoja ja lainan sivukuluja verotuksessaan.
Vapaaehtoiseen yksilölliseen eläkevakuutukseen perustuva eläke ja muu vakuutussuoritus sekä takaisinoston perusteella saatu määrä ovat saajan veronalaista pääomatuloa, jos vakuutus on otettu 6.5.2004 tai sen jälkeen (TVL 34 § 1 momentti ja 34 a § 1 momentti). Koko eläke verotetaan pääomatulona, vaikka maksuja olisi vuonna 2004 vähennetty ansiotulosta.
Pääomatuloista maksetaan veroa TVL 124 §:n 2 momentin mukaisesti. Vakuutuksen perusteella maksettava eläke tai muu suoritus on saajan veronalaista tuloa, vaikka vakuutusmaksut eivät olisi vähennyskelpoisia vakuutetun verotuksessa.
Jos eläkettä tai muuta suoritusta maksetaan säädetyistä edellytyksistä poiketen, pääomatuloa olevat suoritukset verotetaan korotettuna. Korotustilanteet on kuvattu tarkemmin luvun 4.3 taulukossa.
Ennen 6.5.2004 otettujen vapaaehtoisten yksilöllisten vakuutusten perusteella voi kertyä sekä ansio- että pääomatuloksi katsottavaa eläkettä. Ansiotuloa on eläke, joka maksetaan ansiotulosta vähennettyjen vakuutusmaksujen ja niiden tuoton perusteella. Muilta osin eläke on pääomatuloa. Vakuutusyhtiöiden käytännöt eläkkeen maksussa vaihtelevat. Ne saattavat esimerkiksi maksaa ansiotuloa olevan eläkkeen ensin tai molempia eläkelajeja samanaikaisesti riippuen siitä, mitä asiasta on sovittu.
PS-sopimuksen perusteella maksettavat suoritukset ovat saajan veronalaista pääomatuloa (TVL 34 a § 1 momentti). Pääomatuloista maksetaan veroa TVL 124 §:n 2 momentin mukaisesti. Jos PS-sopimukseen on siirretty sellaista eläkevakuutussäästöä, joka on kertynyt ansiotuloista vähennetyistä maksuista ja niiden tuotosta, on näiden maksujen ja niiden tuoton perusteella maksettu PS-suoritus poikkeuksellisesti veronalaista ansiotuloa (TVL 1741/2009 voimaantulosäännös 4 momentti).
Jos eläkettä tai muuta suoritusta maksetaan säädetyistä edellytyksistä poiketen, pääomatuloa olevat suoritukset verotetaan korotettuna. Korotustilanteet on kuvattu tarkemmin luvun 4.4 taulukossa.
Säästövarojen kerryttämät tuotot (esimerkiksi osinko- ja korkotulot sekä luovutusvoitot) verotetaan vasta säästövaroja nostettaessa (TVL 34 a § 6 momentti). Myöskään säästövaroihin kuuluville talletuksille ja joukkovelkakirjoille maksettavista korkoista ei makseta veroa ennen säästövarojen nostamista (L korkotulon lähdeverosta 4 § 2 kohta).
Vastaavasti luovutus- ja muut tappiot vaikuttavat verotukseen vain säästövaroja ja aikanaan ulosmaksettavaa veronalaista suoritusta pienentävinä erinä. Verotettavaa määrää alentavat myös säästövaroista vähennettävät palveluntarjoajan perimät palkkiot. Samoin säästövaroista voidaan vähentää arvopaperien hankintaan kohdistuva varainsiirtovero ja vastaava ulkomainen vero. PS-sopimukseen liittyviä kuluja ja tappioita ei saa vähentää muun sijoitus- tai tulonhankkimistoiminnan tuottamasta tulosta. Vastaavasti muun sijoitustoiminnan kuluja ja tappioita ei saa vähentää pitkäaikaissäästämisen tuotoista.
Jos PS-sopimuksen säästövaroja on sijoitettu ulkomaisiin arvopapereihin, niille saaduista tuotoista voi joutua maksamaan veroa toiseen valtioon. Näitä veroja ei hyvitetä Suomen verotuksessa. Jos veroja on peritty verosopimuksen vastaisesti, perittyjä veroja voi hakea takaisin kyseisestä valtiosta.
Jos vapaaehtoiseen yksilölliseen eläkevakuutukseen ja PS-sopimukseen perustuvia suorituksia maksetaan tuloverolaissa säädetyistä edellytyksistä poiketen, pääomatuloa olevat suoritukset luetaan pääomatuloksi korotettuna (TVL 34 a § ja 34 b §).
Korotuksen määräämiseen ei vaikuta se, että vakuutettu tai säästövaroihin oikeutettu ei ole saanut vähentää koko maksamaansa maksua vähennyksen enimmäismäärän vuoksi tai sen vuoksi, että hänen tulonsa tai veronsa eivät ole riittäneet maksujen vähentämiseen. Tilanne voi olla tällainen esimerkiksi silloin, jos pitkäaikaissäästäjä on maksanut PS-sopimukseen kalenterivuoden aikana 7 500 euroa, josta hän on saanut vähentää vain 5 000 euroa. Tässäkin tapauksessa korotus määrätään koko suoritukselle.
Alla olevassa taulukossa on kuvattu erilaiset korotustilanteet ja niiden verotus.
Eläkkeen tai etuuden saaja on muu kuin vakuutettu, säästäjä tai heidän puoliso Maksettava eläke tai suoritus on saajan pääomatuloa 20 prosentilla korotettuna * TVL 34 a § 2 momentti 1 kohta
Perhe-eläkkeen saajana on muu kuin vakuutetun puoliso tai vakuutettuun suoraan ylenevässä tai alenevassa polvessa oleva perillinen, ottolapsi tai rintaperillinen, kasvattilapsi tai puolison lapsi. Maksettava eläke on saajan pääomatuloa 20 prosentilla korotettuna * TVL 34 a § 2 momentti 2 kohta
Eläke tai suoritus maksetaan alle 10 vuodessa tai muutoin lyhyemmässä ajassa kuin edunsaajan jäljellä olevan eliniän aikana. Maksettava eläke tai suoritus on saajan pääomatuloa 50 prosentilla korotettuna * TVL 34 b § 1 momentti
Vakuutus takaisinostetaan tai säästömäärä nostetaan muilla kuin TVL 54 d §:n 2 momentin 1 kohdassa mainituilla erityisillä nostoperusteilla (ks. ohjeen luku 3.6). ** Maksettava eläke tai suoritus on pääomatuloa 50 prosentilla korotettuna * TVL 34 b § 1 momentti
Vanhuuseläkettä tai suorituksia aletaan maksaa ennen kuin vakuutettu tai varoihin oikeutettu on saavuttanut TVL 54 d §:n 2 momentin 2 kohdan taulukon mukaan määräytyvän iän (katso luku 3.5) Maksettava eläke tai suoritus on pääomatuloa 50 prosentilla korotettuna * TVL 34 b § 1 momentti
Oikeus eläkkeeseen, suoritukseen tai säästövaroihin luovutetaan tai pantataan
(ulosmitatut säästövarat verotetaan ulosmittausvuoden pääomatulona eikä korotusta määrätä)
Lainana, luovutushintana tai muutoin saatu määrä on vakuutetun, säästäjän tai varoihin oikeutetun pääomatuloa 50 prosentilla korotettuna ***
TVL 34 b § 3 momentti
Säästövarojen siirto muulle kuin TVL 34 b §:n 5 momentissa tarkoitetulle vakuutuksenantajalle tai palveluntarjoajalle tai uusi sopimus ei täytä TVL 54 d §:ssä säädettyjä edellytyksiä
Siirtohetken arvo on vakuutuksenottajan tai säästäjän pääomatuloa 50 prosentilla korotettuna ****
TVL 34 b § 7 momentti
Säästövarojen siirto ETA-alueen toisessa jäsenvaltiossa olevaan vakuutuslaitokseen tai siirto toisessa jäsenvaltiossa olevalta vakuutuslaitokselta kolmannessa jäsenvaltiossa asuvaan vakuutuslaitokseen, ja on ilmeistä, että toimenpiteeseen on ryhdytty eläkkeestä suoritettavan veron välttämiseksi
Siirtohetken arvo on vakuutuksenottajan tai säästäjän pääomatuloa 50 prosentilla korotettuna ***
TVL 34 b § 8 momentti
* Korotusta ei määrätä siltä osin kuin osoitetaan, että maksuja ei vähennetty Suomen verotuksessa.
** Tuloverolaissa ei ole säädetty, minkä ajan kuluessa erityisen nostoperusteen syntymisestä takaisinoston tai säästövarojen noston on tapahduttava, jotta säästövaroja ei veroteta korotettuna. Verohallinnon näkemyksen mukaan erityiseen nostoperusteeseen tulisi vedota viimeistään vuoden kuluessa erityisen nostoperusteen täyttymisestä. Vakuutus- tai PS-sopimuksessa on voitu sopia osapuolia sitovasti lyhyemmästä määräajasta, jonka kuluessa erityiseen nostoperusteeseen on vedottava.
*** Eläkettä tai suoritusta myöhemmin nostettaessa veronalaisesta määrästä vähennetään aiemmin tuloksi luettu määrä, ei kuitenkaan korotuksen osuutta.
**** Eläkettä tai etuutta myöhemmin nostettaessa veronalaisesta määrästä vähennetään aiemmin tuloksi luettu määrä, ei kuitenkaan korotuksen osuutta. Vähennys tehdään sen henkilön verotuksessa, jonka tulona eläke tai suoritus verotetaan, vaikka siirron johdosta olisi verotettu puolisoa.
Vapaaehtoisen yksilöllisen eläkevakuutuksen ja PS-sopimuksen säästövarat voi tietyin edellytyksin siirtää toiseen vakuutuslaitokseen tai toiselle palveluntarjoajalle ilman välittömiä tuloveroseuraamuksia. Myös uusi sopimus on tehtävä TVL 54 d §:n 9 momentissa tarkoitetun vakuutuksenantajan tai palveluntarjoajan kanssa ja sopimuksen on täytettävä edellä luvussa 3 kerrotut TVL 54 d §:ssä säädetyt edellytykset (TVL 34 b § 5 momentti). Siirron kohteena tulee olla kaikki kertyneet säästövarat ja ne tulee siirtää suoraan palveluntarjoajalta tai vakuutuksenantajalta toiselle. Vakuutettua tai säästövaroihin oikeutettua ei voi vaihtaa siirron yhteydessä.
Säästövarat voi siirtää myös toisessa Euroopan talousalueen valtiossa asuvan vakuutuslaitoksen myöntämään vapaaehtoiseen yksilölliseen eläkevakuutukseen. Sitä vastoin eläkevakuutuksen tai PS-sopimuksen säästövaroja ei voi siirtää ilman veroseuraamuksia Suomesta muuhun säästämissopimukseen kuin eläkevakuutukseen. Säästövaroja ei siten voi siirtää esimerkiksi toiseen PS-sopimukseen. PS-lain 14 §:n mukaan säästäjällä on oikeus irtisanoa säästämissopimus vain, jos hän on tehnyt toisen PS-lain mukaisen säästämissopimuksen tai tarkoitukseltaan vastaavan vakuutussopimuksen. Jos eläkevakuutuksen tai PS-sopimuksen säästövarat tästä huolimatta siirrettäisiin ulkomaisen (ETA-valtiosta tai muusta kuin ETA-valtiosta olevan) palveluntarjoajan kanssa tehtyyn säästämissopimukseen, säästövarat katsottaisiin nostetuksi ja niiden arvo luettaisiin veronalaiseksi tuloksi korotuksineen (ks. luvun 4.3 taulukko).
Siirtotilanteessa tehdään uusi sopimus toisen vakuutuslaitoksen tai palveluntarjoajan kanssa. Siihen sovelletaan siirtohetkellä voimassa olevaa lainsäädäntöä. Siten esimerkiksi eläkkeen alkamisikä saattaa myöhentyä ja takaisinmaksuaika pidentyä kahdesta vuodesta 6–10 vuoteen.
Verovelvollinen on vakuutuksen ottaja tai säästäjä myös siinä tapauksessa, että vakuutettu tai säästövaroihin oikeutettu on hänen puolisonsa.
Esimerkki 3: Vaimo on ottanut eläkevakuutuksen, jossa vakuutettuna on hänen aviomiehensä. Vaimo päättää siirtää varat Sveitsissä toimivan yhtiön myöntämään vakuutukseen. Sveitsi ei kuulu Euroopan talousalueeseen. Vakuutuksen siirtohetken takaisinostoarvo verotetaan vaimon siirtovuoden pääomatulona korotettuna. Verotettu takaisinostoarvo vähennetään aviomiehelle myöhemmin maksettavan veronalaisen eläkkeen määrästä verotusta toimitettaessa. Korotuksen osuutta ei kuitenkaan voi vähentää.
Vapaaehtoiseen eläkevakuutukseen perustuvien eläkkeiden verotus vaihtelee Euroopan talousalueella. Verotuksen välttämistarkoituksessa tehtyjen säästövarojen siirtojen rajoittamiseksi on säädetty TVL 34 b §:n 8 momentti. Sen mukaan säästövarojen siirtohetken arvo luetaan vakuutuksenottajan tai säästäjän tuloksi korotettuna, jos säästövarat siirretään Euroopan talousalueen toisessa jäsenvaltiossa olevaan vakuutuslaitokseen, ja on ilmeistä, että toimenpiteeseen on ryhdytty eläkkeestä suoritettavan veron välttämiseksi. Näin menetellään myös silloin, kun säästövarat siirretään toisessa jäsenvaltiossa olevasta vakuutuslaitoksesta kolmannessa jäsenvaltiossa olevaan vakuutuslaitokseen.
TVL 34 b §:n 8 momentin erityistä veron kiertämistä koskevaa säännöstä ei sovelleta, jos säästövarojen siirtäminen ei perustu verohyödyn tavoitteluun. Säännöstä ei lähtökohtaisesti sovelleta esimerkiksi silloin, kun henkilö muuttaa aidosti ja pysyvästi asumaan toiseen ETA-valtioon ja siirtää muuton yhteydessä eläkesäästönsä tässä ETA-valtiossa olevaan vakuutuslaitokseen.
Esimerkki 4: Henkilö on ottanut suomalaisesta vakuutusyhtiöstä vapaaehtoisen yksilöllisen eläkevakuutuksen vuonna 2011. Eläkettä alettaisiin maksaa vuonna 2021. Vakuutusmaksuja on vähennetty hänen verotuksessaan Suomessa. Vuonna 2019 henkilö siirtää säästön toiseen EU-valtioon, joka soveltaa Suomen tapaan EET-mallia ja verottaa kyseisen vakuutetun eläkevakuutuksesta saamat suoritukset. Tätä siirtoa ei liene tehty verotuksellisista syistä. Vuonna 2020 hän siirtää saman eläkesäästön kolmanteen EU-valtioon, joka soveltaa TEE-mallia. Henkilö asuu edelleen Suomessa. Jälkimmäisen siirron voidaan katsoa tapahtuneen verosta välttymisen tarkoituksessa. Jälkimmäisen siirtohetken siirrettävä määrä verotetaan Suomessa pääomatulona korotettuna.
Vapaaehtoisia yksilöllisiä eläkevakuutuksia tai PS-sopimuksia tarjoavan palveluntarjoajan on annettava tiedot säästövarojen siirrosta (VML 17 § 13 momentti). Erillinen ilmoitus vapaaehtoisen eläkevakuutuksen takaisinostoarvon ja PS-sopimuksen säästövarojen siirrosta on kuitenkin annettava vain silloin, jos siirto tapahtuu ulkomaiselle vakuutuksenantajalle ja siirto ei realisoi veronalaista tuloa (Verohallinnon päätös yleisestä tiedonantovelvollisuudesta 39 §). Ilmoitus siirrosta on annettava 60 päivän kuluessa siirtopäivästä lomakkeella VEROH 3601.
Jos siirto kotimaiselle tai ulkomaiselle palveluntarjoajalle ei täytä verovapaan siirron edellytyksiä, siirrosta ei anneta edellä mainittua ilmoitusta, vaan tiedonantovelvollinen ilmoittaa veronalaisen tulon määrän vuosi-ilmoituksella. normaalin vuosi-ilmoituksen realisoituneesta veronalaisesta tulosta.
Jos eläkevakuutuksen ottaja tai PS-sopimuksen säästäjä peruu ottamansa vakuutuksen tai PS-sopimuksen, eläkevakuutussopimukseen tai säästämissopimukseen ei sovelleta vakuutuksenottajan tai säästäjän verotuksessa vapaaehtoista yksilöllistä eläkevakuutusta tai PS-sopimusta koskevaa verosääntelyä. Sopimuksen mukaiset, ennen sen peruuttamista maksetut maksut eivät ole vähennyskelpoisia. Säästövarojen sijoittamisesta johtuneet tuotot, kulut ja tappiot käsitellään verotuksessa normaalisääntöjen mukaisesti niin kuin vakuutus- tai PS-sopimusta ei olisi ollutkaan.
Säästövarat saatetaan siirtää eläkevakuutuksesta tai PS-sopimuksesta toiseen eläkevakuutukseen. Jos säästövarat on siirretty PS-sopimukseen toisesta eläkevakuutuksesta tai PS-sopimuksesta, PS-sopimusta ei voi peruuttaa (laki sidotusta pitkäaikaissäästämisestä 12 §). Jos uusi vakuutussopimus perutaan, säästövarat katsotaan nostetun TVL 34 b § 1 momentin vastaisesti, minkä vuoksi säästövarojen siirtohetken arvo on veronalaista pääomatuloa 50 prosentilla korotettuna.
Vapaaehtoiseen eläkevakuutukseen liitetään usein myös eläkevakuutuksen säästösummaa vastaava kuolemanvaravakuutus vakuutetun omaisten turvaksi. Vakuutuskorvauksen saaja määritetään vakuutussopimuksen edunsaajamääräysten mukaisesti. Saaja voi olla esimerkiksi kuolinpesä tai edunsaajamääräyksessä nimetyt saajat, esimerkiksi vakuutetun lapset. Kuoleman perusteella maksettavan vakuutuskorvauksen verokohteluun vaikuttaa olennaisesti kolme asiaa:
Milloin vakuutus on otettu eli milloin vakuutusmaksuja on alettu maksaa?
Kuka on vakuutuskorvauksen saaja?
Ylittääkö kuolemanvaravakuutuksesta maksettava korvaus eläkevakuutuksen säästömäärän?
Seuraavissa kappaleissa käsitellään näiden kolmen asian vaikutusta vakuutuskorvauksen saajan tulo- ja perintöverotukseen. Kuolemanvaravakuutuksen liittymisestä eläkevakuutukseen ja maksujen vähennyskelpoisuudesta on kerrottu tarkemmin luvussa 3.2.
Vakuutuksen säästömäärää vastaava vakuutuskorvaus on saajalle veronalaista pääomatuloa, jos vakuutus on otettu 18.9.2009 tai sen jälkeen (TVL 36 § 2 momentti). Säästömäärän ylittävä vakuutuskorvaus on tuloverosta vapaata tuloa kuolinpesälle ja vakuutetun TVL 34 §:n 3 momentissa tarkoitetuille lähisukulaisille. Säännöksessä tarkoitettuja lähisukulaisia ovat vakuutetun puoliso, häneen suoraan ylenevässä tai alenevassa polvessa oleva perillisensä, ottolapsensa tai tämän rintaperillinen, kasvattilapsi taikka puolison lapsi. Luettelo on tyhjentävä. Muille kuin kuolinpesälle tai laissa tarkoitetulle lähisukulaiselle maksetut säästömäärän ylittävät vakuutuskorvaukset ovat pääomatuloa.
Jos vakuutus on otettu ennen 18.9.2009, vakuutuskorvaus on kuolinpesälle ja vakuutetun TVL 34 §:n 3 momentissa tarkoitetuille lähisukulaisille tuloverosta vapaata tuloa. Muille maksetut vakuutuskorvaukset ovat veronalaista pääomatuloa.
Kuolemanvaravakuutusten perusteella maksettavat vakuutuskorvaukset ovat yleensä joko perintö- tai tuloverotuksen alaisia. Tuloverotuksessa verovapaat korvaukset ovat perintöverotuksessa veronlaisia ja tuloverotuksessa veronalaiset perintöverotuksessa verovapaita.
Yllä mainitusta perintöverotuksen pääsäännöstä poiketaan, kun vakuutuskorvauksia maksetaan yksilölliseen eläkevakuutukseen liittyvästä kuolemanvaravakuutuksesta. Eläkevakuutuksen säästömäärää vastaava korvaus on erikseen säädetty perintö- ja lahjaverolain (PerVL) 7 a §:n 2 momentissa veronalaiseksi siitä huolimatta, että se on myös tuloverotuksessa veronalaista pääomatuloa. Poikkeus ei koske säästömäärän ylittävää vakuutuskorvauksen osaa. Säästömäärästä maksettavan tuloveron saa vähentää perintöverotuksessa (PerVL 9 § 5 momentti).
Kuva 1: Eläkevakuutus otettu 18.9.2009 tai sen jälkeen – Kuolemantapauskorvaus on enintään säästömäärän suuruinen.
Ennen 18.9.2009 otetun vakuutuksen perusteella kuolinpesän tai TVL 34 §:n 3 momentissa tarkoitetun lähisukulaisen saamasta vakuutuskorvauksesta ei kuitenkaan makseta pääomatuloveroa. Tästä syystä myöskään perintöverotuksessa ei tehdä tuloverovähennystä, vaan perintövero maksetaan koko vakuutuskorvauksesta. Muille kuin kuolinpesälle ja lähisukulaisille ennen 18.9.2009 otettujen vakuutusten korvaukset ovat tuloverotuksessa pääomatuloa kokonaisuudessaan.
Yksilöllisen eläkevakuutuksen säästömäärä tuli perintöverotuksessa merkitykselliseksi vasta lakimuutoksella (29.12.2009/1744). Lähtökohtaisesti vain tätä lakimuutosta koskevan hallituksen esityksen antopäivän 18.9.2009 jälkeen otetun vakuutuksen perusteella maksettu vakuutuskorvaus on sekä tulo- että perintöverotuksessa verotettavaa tuloa. Tällaisten vakuutusten kuolemanvaraturvan vakuutusmaksut ovat myös tuloverotuksessa vähennyskelpoisia. Siksi muiden kuin kuolinpesän ja lähisukulaisten saamat tuloverotuksessa pääomatulona verotettavat kuolemantapauskorvaukset ennen 18.9.2009 otetuista yksilöllisistä eläkevakuutuksista ovat perintöverotuksessa verovapaita.
Kuva 2: Eläkevakuutus on otettu ennen 18.9.2009 – Kuolemantapauskorvaus on enintään säästömäärän suuruinen
Säästömäärän ylittävä vakuutuskorvaus on kuolinpesälle ja TVL 34 §:n 3 momentissa tarkoitetuille lähisukulaisille perintöverotuksessa veronalainen. Muille saajille korvaus on perintöverotuksessa verovapaa, koska se on tuloverotuksessa veronalaista pääomatuloa. Säästömäärän ylittävän korvauksen osalta ei ole merkitystä, onko vakuutus otettu ennen vai jälkeen 18.9.2009.
Kuva 3: Eläkevakuutus on otettu 18.9.2009 tai sen jälkeen – Kuolemantapauskorvaus on suurempi kuin eläkevakuutuksen säästömäärä
Kuva 4: Eläkevakuutus on otettu ennen 18.9.2009 – Kuolemantapauskorvaus on suurempi kuin eläkevakuutuksen säästömäärä
Vakuutuskorvausten ilmoittamisesta perintöverotukseen kerrotaan Verohallinnon ohjeessa Vakuutuskorvausten ilmoittaminen perintöverotukseen.
PS-sopimukseen perustuvassa säästämisessä säästäjä tai säästövaroihin oikeutettu omistaa säästövarat. PS-sopimus lakkaa omistajan kuollessa. Koska sopimuksen maksuja on saanut vähentää verotuksessa, säästövarat luetaan kuolinpesän tai testamentinsaajan veronalaiseksi pääomatuloksi kuolinpäivän mukaisesta arvosta (TVL 34 a § 7 momentti). Tuloksi luettavasta määrästä saa vähentää palveluntarjoajan perimättä olevat, perittävän elinaikaan kohdistuvat säästämissopimuksen mukaiset säästövaroista perittävät kulut ja palkkiot.
Säästövarat merkitään vainajan perukirjaan kuten muukin vainajan omaisuus. Koska PS-sopimus lakkaa kuolinhetkellä, perintöverotuksessa käytettävä arvo muodostaa omaisuuden hankintamenon luovutusvoittoverotuksessa. PS-sopimukseen kuuluneiden perittyjen säästövarojen, esimerkiksi osakkeiden, realisoinnista aiheutuneet kulut otetaan huomioon omaisuuden luovutusvoittoverotuksessa myyntikuluina. Niitä ei siten vähennetä TVL 34 a §:n 7 momentin mukaisesti kuoleman perusteella syntyvästä tulosta.
Perintöverotuksessa PS-sopimukseen kuuluneet varat verotetaan samoin kuin muutkin vainajan varat. TVL 34 a §:n 7 momentin mukaisesti tuloksi luetuista säästövaroista voidaan kuitenkin perintöverotuksessa vähentää niistä menevä pääomatulovero (PerVL 9 § 5 momentti). Maksettavaan pääomatuloveroon vaikuttaa progression vuoksi korvauksen suuruus ja kuolinpesän tai testamentinsaajan muut tulot. Näistä voi antaa selvitystä perintöverotukseen.
Lesken ottamasta yksilöllisestä eläkevakuutuksesta tai PS-sopimuksesta ei makseta suorituksia puolison kuoleman johdosta. Siten vakuutuksesta tai PS-sopimuksesta saadut suoritukset muodostuvat lesken tuloksi vasta sitä mukaa kuin suorituksia niistä hänelle maksetaan. Lesken saamat suoritukset verotetaan pääoma- tai ansiotulona siten kuin ohjeessa on edellä selvitetty. Puolison kuolemaa pidetään kuitenkin ohjeen luvussa 3.6 tarkoitettuna erityisenä nostoperusteena. Siten leski voi nostaa kuoleman jälkeen varoja vakuutuksesta tai PS-sopimuksesta ilman luvussa 4.3 selvitettyjä korotuksia. Tällöin korvauksesta maksetaan normaalin verokannan mukainen ansio- tai pääomatulovero riippuen vakuutuksen ottoajankohdasta. PS-sopimuksen nostot verotetaan aina pääomatulona.
Edellä kuvatulla varojen nostolla voidaan esimerkiksi saada rahavaroja käytettäväksi tasoituseränä lesken ja kuolinpesän välisessä osituksessa. Jos lesken vakuutus on osa puolisoiden avio-oikeuden alaista omaisuutta, myös vakuutuksesta nostetut varat ovat osa ositettavaa varallisuutta. Siten niiden käyttämistä tasoituseränä osituksessa ei pidetä niin kutsuttuna ulkopuolisten varojen käyttönä luovutusvoitto- ja varainsiirtoverotuksessa.
Kun perittävä on kuollessaan ollut avioliitossa, myös lesken omaisuus vaikuttaa perintöverotukseen. Tarkemmin näistä kysymyksistä kerrotaan Verohallinnon ohjeessa Ensin kuolleen puolison tai lesken jälkeisessä perintöverotuksessa tarvittavat tiedot.
Lesken avio-oikeuden alainen vakuutus- tai PS-sopimus tulee merkitä ja arvostaa perukirjassa, jotta se voidaan huomioida asianmukaisesti perintöverotuksessa. Koska lesken vakuutuksesta tai PS-sopimuksesta saamat suoritukset ovat koko määrältään lesken ansio- tai pääomatuloa, voidaan myös tämä laskennallinen verovelka vähentää vakuutuksen arvosta. Vähennys voidaan tehdä riippumatta siitä, nostaako leski pian kuoleman jälkeen vakuutuksesta varoja. Vakuutuskorvausten ilmoittamisesta perintöverotukseen kerrotaan tarkemmin Verohallinnon ohjeessa Vakuutuskorvausten ilmoittaminen perintöverotukseen.
Vapaaehtoisen yksilöllisen eläkevakuutuksen ja PS-sopimuksen verokohtelusta säädettäessä ei ole otettu kantaa lahjaverotukseen. Avioliittolain 4 luvun mukaan puolisoilla on keskinäinen elatusvastuu. Verotuskäytännössä puolisoa ei ole yleensä verotettu lahjasta, kun toinen puoliso on maksanut hänen hyväkseen vapaaehtoisen yksilöllisen eläkevakuutuksen tai PS-sopimuksen maksuja. Puolisoa ei ole verotettu lahjasta myöskään silloin, kun hän on saanut eläkevakuutukseen perustuvaa eläkettä. Puolison hyväksi suoritettujen maksujen vähennyskelpoisuudella on haluttu antaa verotukea puolison eläketurvan järjestämiselle.
Verohallinnon käsityksen mukaan lähtökohtana voidaan pitää sitä, että säästäjän säästövaroihin oikeutetun puolison hyväksi suorittamia eläkevakuutuksen tai PS-sopimuksen maksuja ei veroteta lahjoina ainakaan silloin, kun maksut eivät ylitä verotuksessa vähennyskelpoista enimmäismäärää. Tällaisessa tilanteessa aikanaan maksettavat suoritukset eivät myöskään ole lahjaveron alaisia. Muun henkilön kuin puolison hyväksi maksetut eläkevakuutuksen ja PS-sopimuksen maksut ovat lahjaveron alaisia.
Rajoitetusti verovelvollisen maksamat vapaaehtoisen yksilöllisen eläkevakuutuksen ja PS-sopimuksen maksut ovat vähennyskelpoisia rajoitetusti verovelvollisen Suomesta saamista tuloista, jos maksut on maksettu Suomesta otettuun vapaaehtoiseen yksilölliseen eläkevakuutukseen tai suomalaisen palveluntarjoajan kanssa tehtyyn PS-sopimukseen. Maksut voidaan vähentää ainoastaan niistä rajoitetusti verovelvollisen tuloista, joita verotetaan VML:n mukaan ja erityisenä alijäämähyvityksenä ansiotuloista VML:n mukaan määrättävistä veroista. Maksujen perusteella ei vahvisteta tappiota.
Rajoitetusti verovelvolliselle maksettu vapaaehtoiseen yksilölliseen eläkevakuutuksen perustuva eläke tai muu suoritus on Suomessa veronalaista, jos se on Suomesta saatua tuloa. Eläke tai muu suoritus on aina Suomesta saatua tuloa, jos se perustuu Suomesta otettuun eläkevakuutukseen. TVL 10 §:n 12 kohdan mukaan vapaaehtoiseen eläkevakuutukseen perustuva eläke tai muu suoritus on Suomesta saatua myös silloin, kun ulkomailta otetun vakuutuksen maksuja on vähennetty Suomen verotuksessa. Verosopimukset saattavat kuitenkin estää Suomea verottamasta vapaaehtoiseen yksilölliseen eläkevakuutukseen perustuvaa eläkettä tai muuta suoritusta (katso myös Verohallinnon ohje Eläketulojen verotus kansainvälisissä tilanteissa).
PS-sopimuksen säästövaroille kertyvää tuottoa ei veroteta Suomessa säästöaikana, vaan vasta säästövaroja nostettaessa. Suomen verolainsäädäntö ei kuitenkaan estä rajoitetusti verovelvollisen asuinvaltiota verottamasta sijoitusaikaista tuottoa. Suomen ja rajoitetusti verovelvollisen asuinvaltion välinen verosopimus voi joissain tapauksissa estää asuinvaltiota verottamasta, jos PS-tilin sijoitusaikainen tuotto muodostuu sellaisesta Suomesta saadusta tulosta, jota voidaan verosopimuksen mukaan verottaa ainoastaan Suomessa.
Perintöveroa on PerVL 4 §:n mukaan suoritettava, kun perinnönjättäjä tai -saaja asuu Suomessa. Perintöverovelvollisuus alkaa perittävän kuolinhetkellä. Myös yksilöllisen eläkevakuutuksen kuolemantapauskorvauksesta tai PS-sopimuksen varoista on suoritettava perintöveroa, jos vakuutettu tai säästövaroihin oikeutettu asui kuolinhetkellä Suomessa. Suomessa asuvan henkilön on maksettava perintöveroa perimistään vakuutuskorvauksista ja PS-sopimuksen varoista, vaikka vakuutettu tai säästövaroihin oikeutettu olisi kuolinhetkellä asunut ulkomailla. Perintöverotuksen kannalta ratkaisevaa on siis kuolinhetken asuinvaltio, ei vakuutus- ja PS-sopimusmaksujen suoritushetken asuinvaltio.
Joskus verosopimus voi johtaa siihen, ettei Suomella ole tuloverotuksessa verotusoikeutta yksilöllisen eläkevakuutuksen kuolemantapauskorvaukseen. Mahdollinen tuloverotusta koskeva verosopimus ei kuitenkaan poista Suomen verotusoikeutta vakuutuskorvaukseen perintöverotuksessa. Jos Suomella on verotusoikeus korvaukseen ainoastaan perintöverotuksessa, ei ole olemassa PerVL 9 pykälän 5 momentin mukaista maksettua tuloveroa, joka voitaisiin perintöverotuksessa vähentää.
Perintö- ja lahjaverotuksesta kansainvälisissä tilanteissa kerrotaan tarkemmin Verohallinnon ohjeessa Perintö- ja lahjaverotus kansainvälisissä tilanteissa.


Poliisilaki (kumottu) 493/1995
1372/2007
531/1999
552/1998
551/1998
496/1998
938/1997
270/1996
Poliisilaki (kumottu) 493/1995PolL, PoliisiL
Hallituksen esitys: HE 57/1994
Huomautus: 8 § voimassa 1.1.2017 saakka, ks. L 872/2011 9 luvun 11 §
84/1966
Englanti Police Act
126/2011MuutossäädösMuutosta edeltävä ajantasainen säädösSäädöskokoelmaHallituksen esitys: HE 106/2009Antopäivä: 11.2.2011Julkaisupäivä: 16.2.2011Voimassa: 13.6.2011 - Huomautus: muutt. 35 § ja 36 §:ää
483/2010MuutossäädösMuutosta edeltävä ajantasainen säädösSäädöskokoelmaHallituksen esitys: HE 219/2008Antopäivä: 4.6.2010Julkaisupäivä: 15.6.2010Voimassa: 15.6.2010 - Huomautus: muutt. 10 a ja 31 a §:ää
691/2009MuutossäädösMuutosta edeltävä ajantasainen säädösSäädöskokoelmaHallituksen esitys: HE 26/2008Antopäivä: 11.9.2009Julkaisupäivä: 16.9.2009Voimassa: 1.1.2010 - Huomautus: muutt. 54 §:ää
498/2009MuutossäädösMuutosta edeltävä ajantasainen säädösSäädöskokoelmaHallituksen esitys: HE 58/2009Antopäivä: 26.6.2009Julkaisupäivä: 2.7.2009Voimassa: 1.1.2010 - Huomautus: muutt. 7, 9a ja 32 a §:ää sekä 8 §
431/2009MuutossäädösMuutosta edeltävä ajantasainen säädösSäädöskokoelmaHallituksen esitys: HE 197/2008Antopäivä: 12.6.2009Julkaisupäivä: 18.6.2009Voimassa: 1.10.2009 - Huomautus: muutt. 31 a §
1372/2007MuutossäädösMuutosta edeltävä ajantasainen säädösSäädöskokoelmaAntopäivä: 21.12.2007Julkaisupäivä: 31.12.2007Voimassa: 1.5.2008 - (ks. A 234/2008)Huomautus: muutt. 31 d §:ää
560/2007MuutossäädösMuutosta edeltävä ajantasainen säädösSäädöskokoelmaHallituksen esitys: HE 172/2006Antopäivä: 11.5.2007Julkaisupäivä: 18.5.2007Voimassa: 1.1.2008 - Huomautus: muutt. 45 a §:ää
279/2007MuutossäädösMuutosta edeltävä ajantasainen säädösSäädöskokoelmaHallituksen esitys: HE 243/2006Antopäivä: 16.3.2007Julkaisupäivä: 22.3.2007Voimassa: 17.6.2007 - (ks. A 666/2007)Huomautus: muutt. 53 §:ää
583/2005MuutossäädösMuutosta edeltävä ajantasainen säädösSäädöskokoelmaHallituksen esitys: HE 6/2005Antopäivä: 15.7.2005Julkaisupäivä: 26.7.2005Voimassa: 1.9.2005 - Huomautus: muutt. 10 a ja 21 §
525/2005MuutossäädösMuutosta edeltävä ajantasainen säädösSäädöskokoelmaHallituksen esitys: HE 266/2004Antopäivä: 15.7.2005Julkaisupäivä: 19.7.2005Voimassa: 20.7.2005 -
523/2005MuutossäädösMuutosta edeltävä ajantasainen säädösSäädöskokoelmaHallituksen esitys: HE 187/2004Antopäivä: 15.7.2005Julkaisupäivä: 19.7.2005Voimassa: 20.7.2005 - Huomautus: muutt. 27 §:ää
70/2005MuutossäädösMuutosta edeltävä ajantasainen säädösSäädöskokoelmaHallituksen esitys: HE 168/2003Antopäivä: 4.2.2005Julkaisupäivä: 9.2.2005Voimassa: 15.5.2005 - Huomautus: muutt. 7 §:ää
522/2004MuutossäädösMuutosta edeltävä ajantasainen säädösSäädöskokoelmaHallituksen esitys: HE 125/2003Antopäivä: 16.6.2004Julkaisupäivä: 23.6.2004Voimassa: 1.9.2004 - Huomautus: muutt. 36 §:ää
806/2003MuutossäädösMuutosta edeltävä ajantasainen säädösSäädöskokoelmaHallituksen esitys: HE 5/2003Antopäivä: 18.9.2003Julkaisupäivä: 23.9.2003Voimassa: 1.1.2004 - Huomautus: muutt. 23 §:ää
517/2003MuutossäädösMuutosta edeltävä ajantasainen säädösSäädöskokoelmaHallituksen esitys: HE 44/2002Antopäivä: 13.6.2003Julkaisupäivä: 19.6.2003Voimassa: 1.1.2004 - Huomautus: muutt. 27 §:ää
106/2002MuutossäädösSäädöskokoelmaAntopäivä: 15.2.2002Julkaisupäivä: 18.2.2002Voimassa: 1.3.2002 -
315/2001MuutossäädösSäädöskokoelmaHallituksen esitys: HE 20/2001Antopäivä: 6.4.2001Julkaisupäivä: 11.4.2001Voimassa: 15.4.2001 -
21/2001MuutossäädösSäädöskokoelmaHallituksen esitys: HE 34/1999Antopäivä: 19.1.2001Julkaisupäivä: 24.1.2001Voimassa: 1.3.2001 -
531/1999MuutossäädösSäädöskokoelmaHallituksen esitys: HE 145/1998Antopäivä: 22.4.1999Julkaisupäivä: 29.4.1999Voimassa: 1.9.1999 - Huomautus: muutt. 18 ja 19 §:ää
569/1998MuutossäädösSäädöskokoelmaHallituksen esitys: HE 6/1997Antopäivä: 24.7.1998Julkaisupäivä: 6.8.1998Voimassa: 1.1.1999 - Huomautus: muutt. 51 §
2/1998MuutossäädösSäädöskokoelmaHallituksen esitys: HE 183/1997Antopäivä: 9.1.1998Julkaisupäivä: 14.1.1998Voimassa: 1.3.1998 - Huomautus: muutt. 23 §
445/2008Sisäasiainministeriön asetus eräistä liikkumis- ja oleskelukielloista
174/2008Sisäasiainministeriön asetus poliisin tiedonhankinnan järjestämisestä ja valvonnasta
291/2007Sisäasiainministeriön asetus eräistä liikkumis- ja oleskelukielloista
290/2007Sisäasiainministeriön asetus eräistä liikkumis- ja oleskelukielloista
262/2005Sisäasiainministeriön asetus eräistä liikkumis- ja oleskelukielloista
1080/2004Sisäasiainministeriön asetus eräistä liikkumis- ja oleskelukielloista
979/2004Sisäasiainministeriön asetus poliisin voimakeinojen käyttämisestä
374/2004Sisäasiainministeriön asetus eräistä liikkumis- ja oleskelukielloista
1251/2003Sisäasiainministeriön asetus eräistä liikkumis- ja oleskelukielloista
1250/2003Sisäasiainministeriön asetus eräistä liikkumis- ja oleskelukielloista
709/2003Sisäasiainministeriön asetus eräistä liikkumis- ja oleskelukielloista
441/2003Sisäasiainministeriön asetus eräästä liikkumis- ja oleskelurajoituksesta
767/2002Sisäasiainministeriön asetus poliisin virkapuvusta
465/2002Sisäasiainministeriön asetus eräistä liikkumis- ja oleskelukiellosta
273/2002Sisäasiainministeriön asetus eräistä liikkumis- ja oleskelukielloista
1087/2001Sisäasiainministeriön asetus kulkuneuvon pysäyttämisestä
499/2001Sisäasiainministeriön asetus peitetoiminnan ja valeoston järjestämisestä sekä valvonnasta
482/2001Sisäasiainministeriön asetus poliisin virkapuvusta
257/2001Valtioneuvoston asetus poliisi-, tulli- ja rajavartioviranomaisten yhteistoiminnasta
482/2000Sisäasiainministeriön poliisimääräys eräistä liikkumis- ja oleskelukielloista
481/2000Sisäasiainministeriön poliisimääräys eräistä liikkumis- ja oleskelukielloista
130/2000Sisäasiainministeriön poliisimääräys eräistä liikkumis- ja oleskelukielloista
58/2000Sisäasiainministeriön poliisimääräys eräistä liikkumis- ja oleskelukielloista
440/1999Sisäasiainministeriön poliisimääräys eräistä liikkumis- ja oleskelukielloista
552/1998Sisäasiainministeriön poliisimääräys eräistä liikkumis- ja oleskelukielloista
551/1998Sisäasiainministeriön päätös eräistä liikkumis- ja oleskelukielloista annetun poliisimääräyksen muuttamisesta
496/1998Sisäasiainministeriön poliisimääräys eräistä liikkumis- ja oleskelukielloista
938/1997Sisäasiainministeriön poliisimääräys eräistä liikkumis- ja oleskelukielloista
886/1997Asetus täydennyspoliisihenkilöstöstä
547/1997Sisäasiainministeriön poliisimääräys eräistä liikkumis- ja oleskelukielloista
230/1997Sisäasiainministeriön poliisimääräys liikkumis- ja oleskelukiellosta Oulun kaupungin Koskikeskuksen kaupunginosassa sijaitsevan Merikosken voimalaitoksen läheisyydessä
229/1997Sisäasiainministeriön poliisimääräys eräistä liikkumis- ja oleskelukielloista
1254/1996Sisäasiainministeriön poliisimääräys eräistä liikkumis- ja oleskelukielloista
270/1996Sisäasiainministeriön poliisimääräys eräistä liikkumis- ja oleskelukielloista
1367/1995Sisäasiainministeriön poliisimääräys eräistä liikkumis- ja oleskelukielloista
234/2008Valtioneuvoston asetus poliisilain 31 d §:n muuttamisesta annetun lain voimaantulosta
666/2007Valtioneuvoston asetus poliisilain 53 §:n muuttamisesta annetun lain voimaantulosta
HE 106/2009Hallituksen esitys eduskunnalle laiksi ampuma-aselain ja eräiden siihen liittyvien lakien muuttamisesta sekä kansainvälisen järjestäytyneen rikollisuuden vastaisen Yhdistyneiden Kansakuntien yleissopimuksen ampuma-aseiden, niiden osien ja komponenttien sekä ampumatarvikkeiden laittoman valmistuksen ja kaupan torjumista koskevan lisäpöytäkirjan hyväksymisestä ja laiksi lisäpöytäkirjan lainsäädännön alaan kuuluvien määräysten voimaansaattamisestaHyväksytty muutettuna 126/2011
HE 58/2009Hallituksen esitys eduskunnalle laiksi poliisin hallinnosta annetun lain muuttamisesta ja eräiksi siihen liittyviksi laeiksiHyväksytty 498/2009
HE 219/2008Hallituksen esitys eduskunnalle rajavartiointia koskevan lainsäädännön sekä eräiden siihen liittyvien lakien muuttamisestaHyväksytty 483/2010
HE 197/2008Hallituksen esitys eduskunnalle tulliselvitysrikoksia koskevaksi lainsäädännöksiHyväksytty 431/2009
HE 26/2008Hallituksen esitys eduskunnalle laiksi poliisin, tullin ja rajavartiolaitoksen yhteistoiminnasta sekä eräiksi siihen liittyviksi laeiksiHyväksytty 691/2009
HE 243/2006Hallituksen esitys eduskunnalle rajat ylittävän yhteistyön tehostamisesta erityisesti terrorismin, rajat ylittävän rikollisuuden ja laittoman muuttoliikkeen torjumiseksi tehdyn sopimuksen (Prümin sopimus) hyväksymisestä ja laiksi sen lainsäädännön alaan kuuluvien määräysten voimaansaattamisesta sekä eräiksi muiksi siihen liittyviksi laeiksiHyväksytty muutettuna 279/2007
HE 172/2006Hallituksen esitys eduskunnalle laiksi vapaaehtoisesta maanpuolustuksesta ja eräiksi siihen liittyviksi laeiksiHyväksytty 560/2007
HE 16/2005Hallituksen esitys eduskunnalle laeiksi rikesakkomenettelystä annetun lain sekä eräiden muiden lakien muuttamisesta ajoneuvon haltijan vastuun toteuttamiseksi automaattisessa liikennevalvonnassaHylätty
HE 6/2005Hallituksen esitys eduskunnalle rajavartiolaitosta ja rajavyöhykettä koskevan lainsäädännön uudistamiseksiHyväksytty 583/2005
HE 266/2004Hallituksen esitys eduskunnalle laiksi poliisilain muuttamisesta ja eräiksi siihen liittyviksi laeiksiHyväksytty muutettuna 525/2005
HE 187/2004Hallituksen esitys eduskunnalle laiksi puolustusvoimien virka-avusta poliisille annetun lain 4 §:n muuttamisestaHyväksytty 523/2005
HE 168/2003Hallituksen esitys eduskunnalle laiksi poliisikoulutuksesta sekä laeiksi poliisin hallinnosta annetun lain ja poliisilain 7 §:n muuttamisestaHyväksytty 70/2005
HE 125/2003Hallituksen esitys eduskunnalle sähköisen viestinnän tietosuojalaiksi ja eräiksi siihen liittyviksi laeiksiHyväksytty 522/2004
HE 5/2003Hallituksen esitys eduskunnalle laeiksi ampuma-aselain, rikoslain 44 luvun 11 §:n sekä poliisilain 23 §:n muuttamisestaHyväksytty 806/2003
HE 44/2002Hallituksen esitys eduskunnalle rikosoikeuden yleisiä oppeja koskevan lainsäädännön uudistamiseksiHyväksytty 517/2003
HE 20/2001Hallituksen esitys eduskunnalle laiksi poliisilain muuttamisestaHyväksytty muutettuna 315/2001
HE 34/1999Hallituksen esitys eduskunnalle laiksi poliisilain muuttamisestaHyväksytty muutettuna 21/2001
HE 145/1998Hallituksen esitys eduskunnalle kokoontumislaiksi ja eräiksi siihen liittyviksi laeiksiHyväksytty 531/1999
HE 20/1998Hallituksen esitys eduskunnalle Suomen liittymisestä tarkastusten asteittaista lakkauttamista yhteisillä rajoilla koskeviin Schengenin sopimuksiin tehdyn pöytäkirjan ja sopimuksen sekä yhteistyöstä henkilöiden tarkastusten lakkauttamiseksi yhteisillä rajoilla Islannin ja Norjan kanssa tehdyn sopimuksen eräiden määräysten hyväksymisestä sekä niihin liittyviksi laeiksiHyväksytty muutettuna
HE 183/1997Hallituksen esitys eduskunnalle ampuma-aselaiksi ja laiksi poliisilain 23 §:n sekä laiksi poliisin henkilörekistereistä annetun lain 19 ja 20 §:n muuttamisestaHyväksytty 2/1998
HE 6/1997Hallituksen esitys eduskunnalle oikeudenkäyttöä, viranomaisia ja yleistä järjestystä vastaan kohdistuvia rikoksia sekä seksuaalirikoksia koskevien säännösten uudistamiseksiHyväksytty muutettuna 569/1998
Järjestyspoliisitoiminnan tilan selvityshanke, Sisäasiainministeriön julkaisusarja 37/2007: Väliraportti
Järjestyspoliisitoiminnan tilan selvityshanke, Sisäasiainministeriön julkaisusarja 57/2007: Selvitystoimikunnan loppuraportti