text:
Virolainen: 2013
10. Olisiko niin, että kyseinen autoveroa koskeva asia on muodostunut KHO:lle jonkinlaiseksi arvovaltakysymykseksi? Nyt KHO on halunnut sanoa asiassa viimeisen sanan ja näyttää erityisesti KKO:lle niin sanotusti "kaapin paikan": älkää tulko meidän reviireillemme kukkoilemaan, kun kerran ette ymmärrä verotuksesta tuon taivaallista!
11. KHO:lla ja KKKO:lla on meneillään kissanhännänvetoa monessa oikeuslaitoksen kehittämistä koskevassa asiassa. KKO ajaa tuomioistuinhallituksen tai - viraston perustamista ja oikeusminsteriölle nykyisin kuuluvien tuomioistuinten hallintotehtävien uskomista kyseiselle elimelle, mutta KHO vastustaa kyseistä esitystä jyrkästi. KHO:ta ja sen presidenttiä Pekka Vihervuorta jurppii vahvasti esiin heitetty ajatus KKO:n ja KHO:n yhdistämisestä, jonka KKO:n presidentti Pauliine Koskelo on ottanut viime aikoina useasti esille; itse asiassa hallintotuomioistuimet kokonaisuudessaan tulisi integroida yleisiin tuomioistuimiin. Monessa muussakin kysymyksessä KKO ja KHO ovat nykyisin napit vastakkain. Kummankin oikeusasteen presidentit vahtivat tarkasti ja älähtävät, jos "vastapuolta" suositaan niukkojen määrärahojen jaossa oman tuomioistuimen kustannuksella.
Lähettänyt Jyrki Virolainen klo 12/31/2013 23 kommenttia:
Tunnisteet: autoverotus, EU-oikeus, in dubio pro fiscus, KHO 2013:199, KKO 2013:58, Koskelo, oikeudenmukaisuus, oikeusvarmuus, oikeusvoima, tuomion perustelut, tuomionpurku, Vihervuori Pekka
Lähettänyt Jyrki Virolainen klo 12/28/2013 107 kommenttia:
Tunnisteet: Helsingin käräjäoikeus, kansliatuomio, oikeusministeriö, Ritu (asiankäsittelyjärjestelmä), tuomioistuinten tietojärjestelmät, valtionhallinnon it-uudistukset
812. Tuomareiden perusosaamisessa vakavia puutteita
1. Satakunnan käräjäoikeuden Ulvila-jutun tuomion perustelut osoittivat, että tuomioistuinten todistusharkinnassa (näytön arvioinnissa) ja tuomion perustelemisessa on pahoja puutteita ja virheitä. Todistusharkintaa ei osata tai väliteä jäsentää ja analysoida huolellisesti, oleellisia seikkoja ja todisteita ei osata erotella epäolennaisista, tuomioistuin ei tiedä, mitä sanonta "varteenotettava (järkevä) epäily" itse asiassa tarkoittaa ja tuomion perusteluista, joissa esitettyä näyttöä kyllä selostetaan (täysin turhaan) kymmeniä sivuja ummet ja lammet, ilmenee, että yksittäisten todisteiden ja kokonaisnäytön arviointi on puutteellista ja yksipuolista ja kaiken huipuksi tuomion perustelut saattavat olla "yhtä mössöä", josta argumentoinnin punaista lankaa on hyvin vaikea löytää.
3. Kaiken huippuna on tänään annettu korkeimman oikeuden ennakkopäätös KKO 2013:98, josta ilmenee, että myös tuomarin prosessinjohdossa on pahoja puutteita, myös hovioikeudessa! Tuomarit ovat kyllä omasta mielestään kysyvinään asianosaislta epäselvää asiaa, mutta tekevät sen niin vaisusti ja ympäripyöreästi, ettei asianosainen itse edes hoksaa, mitä tuomarit ajavat takaa ja missä takoituksessa! Toisin sanoen tuomarin prosessinjohto, josssa informointi ja kysymykset ovat ratkaisevassa roolissa, on aivan liian "nynnyä" ja varovaista.
4. Vaikka laissa on annettu säännöksiä prosessinjohdon tarkoituksesta ja sisällöstä, niitä ei läheskän aina noudateta, vaan tuomarit heittäytyvät passiivisiksi ja vain "urahtelevat" jotain asianosaisille käsittämätöntä korokkeeltaan ja tuomarinpöytänsä takaa. Kuten korkein oikeus on useissa ratkaisuissaan katsonut, tuomioistuimella on velvollisuus huolehtia siitä, että asianosaisten vaatimukset ja niiden perusteet tulevat selvitetyiksi ja että asia tulee perusteellisesti käsitellyksi. Jos oikeudenkäynnin kohdetta koskeva asianosaisen esitys on epäselvä tai puutteellinen, tuomioistuimella on kyselyvelvollisuus (muun muassa KKO 2012:18 kohta 7, KKO 2010:40 kohta 18, KKO 2010:9 kohta 5). Oikeudenkäymiskaaren säännöksistä ja edellä mainituista Korkeimman oikeuden ratkaisuista ilmenevin tavoin tuomioistuimen velvollisuutena on huolehtia siitä, ettei tuomioistuimelle ja oikeudenkäynnin asianosaisille jää epäselväksi, mitä asianosaiset yhtäältä vaatimuksillaan ja toisaalta niihin antamillaan vastauksilla tarkoittavat.
5. On huomattava, että tuomioistuimen velvollisuutena on, kuten KKO on tänään antamassaan päätöksessä todennut, kyselymahdollisuuttaan käyttäen selventää asianosaisten vaatimuksiin liittyvät epäselvyydet myös silloin, kun vaatimus kohdistuu rikosasian vastaajaan eli syytettyyn. Tuomioistuimen on tällöin turvattava vastaajan puolustautumismahdollisuudet varaamalla tälle riittävästi aikaa vastata täsmennettyihin vaatimuksiin.Syytetty ei siis ole tässä suhteessa missään erityisasemassa tai "suojelun" tarpeessa. Eri asia on, jos tuomari tähtäisi prosessinjohdollaan siihen, että syytteen tueksi esitettäisiin uutta näyttöä, sellainen prosessinjohto on kiellettyä.
6. Ratkaisussa KKO 2013:98 selostetussa tapauksessa juttu on jouduttu palauttamaan lähes koko laajuudessaan takaisin hovoikeuteen, kun hovioikeuden tuomarit olivat laiminlyöneet asian selvittämiseksi tarvittavan prosessinjohdon ja kyselyvelvollisuutensa.
8. Miten saada hyvä tuomarintyö kunniaan ja takaisin oikeille raiteille? Kas, siinäpä kysymys, jota kannattaa miettiä ja sulatella myös joulunpyhien aikaan. Korkein oikeus kyllä osaa asiat, mutta miksi kymmenet ennakkopäätökset esimerkiksi näytön arvioinnista, prosessinjohdosta ja tuomion perustelemisesta eivät "uppoa" ja tehoa käräjäoikeuden ja hovioikeuden tuomareihin vaan valuvat kuin vesi hanhen selästä? Jos ennakkopäätösten oikeusohjeita ja opastusta ei käytännössä noudateta, menevät prejudkaatit kyllä suurimmaksi osaksi hukkaan.
Lähettänyt Jyrki Virolainen klo 12/23/2013 48 kommenttia:
Tunnisteet: KKO 2013:96, KKO 2013:97, KKO 2013:98, kyselyvelvollisuus (tuomarin), näytön arviointi, prosessinjohto, todistusharkinta, tuomion perustelut
5. Käräjäoikeuden tuomion sivuilta 6-10 löytyy hirmuisen pitkä eli kaikkiaan 132 kohtaa käsittävä lista käräjäoikeuden vastaanottamista kirjallisista todisteista. Sieltä löytyy vaikka minkä nimistä ja luontoista pumaskaa ja asiakirjaa, mm. Haagan Ammattikorkeakoulun täydennysohjelmaa koskeva osanottajalista, joilla ei luulisi olevan tämän murhajutun selvittelyn kannalta merkitystä.
6. Huomiota herättää se, että kirjallisina todisteina käräjäoikeus on ottanut syyttäjiltä vastaan Varsinais-Suomen käräjäoikeuden ja Turun hovioikeuden ns. lsh-jutussa eli lasten seksuaalirikosjutussa antamat tuomiot ja jopa hovioikeuden ko. jutussa antaman julkisen selosteen sekä Auerin siihen antaman vastineen sekä vielä Auerin elokuussa 2013 hovioikeuden tuomiosta KKO:lle tekemät valituslupahakemuksen ja valituksen (kohdat 80-83). Kuitenkin käräjäoikeus (laamanni Juntikan lausuma) toteaa sivulla 49, että kohdassa 80-83 mainitut asiakirjat ”liittyvät toiseen, vireillä olevaan oikeudenkäyntiin eikä niillä ole käsillä olevan asian kannalta näyttönä merkitystä”. Jos näin on, niin silloin käräjäoikeuden olisi tullut OK 17:7:n nojalla evätä mainittujen tuomioiden esittäminen todisteena ja tehdä se asian valmisteluvaiheessa. Se, ettei näin ei ole näiden tai muiden merkityksettömien kirjallisten todisteiden kohdalla näin tehty, kertoo osaltaan käräjäoikeuden prosessinjohdon laadusta.
13. Hovioikeuden näytön arvioita koskevia johtopäätöksiä ei ole palautuspäätöksessä osoitettu virheellisiksi, niihin ei ole otettu päätöksessä edes kantaa. Käräjäoikeudella näyttää olevan virheellinen käsitys, jonka mukaan palauttamispäätös mitätöisi hovioikeuden tuomion ja jutun aikaisemman oikeudenkäynnin, jolloin käräjäoikeuden tulisi aloittaa jutun käsittely kokonaan ”puhtaalta pöydältä”. Näin ei kuitenkaan ole asian laita, sillä palauttamisen jälkeen tapahtuva käsittely on aikaisemman käsittelyn jatkoa; tämä todetaan myös KKO:n päätöksessä 19.10.2012. Käsittely siis jatkuu siitä, mihin jutussa on hovioikeuden tuomion antamisen jälkeen jääty. Jutussa aiemmin esitetty todistusaineisto ei ole menettänyt merkitystään eikä sitä ole tarvinnut välttämättä esittää käräjäoikeudessa uudelleen koko laajuudessaan, vaan aiemmin esitetty aineisto on voitu ottaa huomioon tuomiota tehtäessä sellaisenaan, jollei todistelun välittömyys ole muuta edellyttänyt.
14. Kun näin on, niin silloin on johdonmukaista katsoa, ettei myöskään hovioikeuden tuomion todistusvaikutus ole kadonnut minnekään eli menettänyt merkitystään, sillä eihän KKO ole palauttamisen yhteydessä puuttunut lainkaan hovioikeuden tuomion asiasisältöön. Jutussa hovioikeuden tuomion antamisen jälkeen esitettyä uutta näyttöä on jouduttu arvioimaan ja punnitsemaan tarpeellisilta osin jutussa aiemmin esitetyn näytön kanssa, jolloin lähtökohdaksi olisi ollut tarkoituksenmukaista ottaa ne havainnot ja johtopäätökset, joita hovioikeuden tuomiossa on tehty. Jos joidenkin todistusteemojen osalta ei ole esitetty uutta selvitystä, ei käräjäoikeudella ole ollut tarvetta eikä, oikeusastejärjestys ja em. tuomion todistusvaikutus huomioon ottaen, minusta edes ”kanttia” arvioida”vanhaa” näyttöä toisin kuin hovioikeus on tehnyt.
15. Vaikkei hovioikeuden tuomiolla katsottaisikaan olevan mainittua todistusvaikutusta, ei tuomiota olisi toki tullut heittää ”roskikseen”, kuten käräjäoikeus näyttää tehneen – käräjäoikeus ei ole kelpuuttanut tuomiota kirjalliseksi todisteeksi eikä edes mainitse perusteluissaan sitä. Jutun palauttamisen jälkeen käräjäoikeudessa aloitettu käsittely ei ole ollut uusi prosessi, vaan aikaisemman prosessin jatkoa siitä, mihin siinä on hovioikeuden tuomion jälkeen jääty. Tämän vuoksi tarkoituksenmukainen ja järkevä käsittelyjärjestys olisi edellyttänyt, että käräjäoikeus olisi ottanut todistusharkintansa lähtökohdaksi hovioikeuden näytöstä tekemät havainnot ja johtopäätökset ja toisaalta syyttäjien ja puolustuksen jatkokäsittelyssä esittämät uudet todisteet. Käräjäoikeuden tehtävänä on ollut harkita, onko uusien todisteiden perusteella syytä päätyä tietyissä kohdissa (todistusteemoittain) erilaisiin johtopäätöksiin kuin mihin hovioikeus oli päätynyt. Koska hovioikeuden tuomiossa vahvistetuilla todistusharkintaa koskevilla johtopäätöksillä on tietty todistusvaikutus, ei käräjäoikeudella ole ollut aihetta arvioida jutussa ennen hovioikeuden ratkaisua esitettyä todistusaineistoa uudelleen niiden teemojen osalta, joista ei ole esitetty uutta näyttöä.
16. Viittaan vielä KKO:n palauttamispäätöksen yhteydessä 19.10.2012 antamaan tiedotteeseen. Sen mukaan syyttäjien KKO:lle esittämä uusi aineisto ja vastaajan esittämä uusi vastanäyttö tulee ottaa vastaan asian käsittelyssä, joka tapahtuu käräjäoikeudessa. Aiemmin jutussa esitetystä näytöstä ja sen uudelleen käsittelystä ei tiedotteessa mainita mitään. Palauttamispäätöksen perusteluissa KKO toteaa, että asian ratkaiseminen edellyttää sekä alemmissa oikeuksissa esitetyn että hovioikeuden tuomion jälkeen ilmitulleen näytön kokonaisvaltaista arviointia. Tämä tarkempia ohjeita asian jatkokäsittelystä KKO ei ole antanut, mikä vastaa normaalikäytäntöä. Perusteluja voidaan tulkita niin, ettei juttua ole ollut palauttamisen jälkeen tarpeen lähteä käsittelemään kokonaan puhtaalta pöydältä. Loppukaneettinaan KKO toteaa (kohta 49), että palautuksen jälkeen asian käsittelyä on jatkettava käräjäoikeudessa, asian käsittelyä ei siis ole määrätty aloitettavaksi kokonaan alusta. Käsittelyn jatkaminen tarkoittaa sitä, että aiemmin esitetty aineisto voidaan ottaa vastaan sellaisenaan, jollei todistelun välittömyys muuta edellytä. Tällöin hovioikeuden tuomion todistusvaikutus ei ole menettänyt merkitystään.
17. Korkein oikeus on puntaroinut palautuspäätöksessään 19.10.2012, olisiko juttu syytä palauttaa takaisin hovioikeuteen vai käräjäoikeuteen. Lähinnä täysimittaisen valitusoikeuden turvaamiseksi päätöksessä on päädytty jälkimmäiseen vaihtoehtoon. Monilta uusilta ongelmilta olisi kuitenkin vältytty, jos juttu olisi palautettu hovioikeuteen. Syytetyn oikeusturva ei ole edellyttänyt palauttamista käräjäoikeuteen. KKO:n valinta johtaa siihen, jutussa joudutaan toimittamaan neljä (4) täysimittaista pääkäsittelyä ennen kuin juttu seuraavan kerran tulee KKO:n käsiteltäväksi. Kenen etua moinen ”sirkus” on mahtanut palvellla?
18. Käräjäoikeuden tuomio löytyy tästä
Lähettänyt Jyrki Virolainen klo 12/19/2013 53 kommenttia:
Tunnisteet: esitutkinta, jutun palauttaminen, näyttökynnys, oikeusvoima, Satakunnan käräjäoikeus, todistusharkinta, todistusvaikutus (tuomion), Ulvilan surmajuttu
3. Jutun syyttäjät eivät tyytyneet käräjäoikeuden päätökseen, vaan saattoivat asian kanteluteitse hovioikeuden ratkaistavaksi. Syyttäjät vaativat, että käräjäoikeuden päätös kumotaan. Syyttäjien mukaan käräjäoikeus oli lakiin perustumattomalla päätöksellään kieltäytynyt ottamasta vastaan sille oikeudenkäynnistä rikosasioissa annetun lain (ROL) 5 luvun 4 §:ssä säädetyin tavoin muun esitutkinta-aineiston ohessa toimitetut syyttäjien kirjalliset todisteet. Syyttäjien mukaan käräjäoikeuden päätös vaaransi aineellisesti oikean lopputuloksen saavuttamisen asiassa ja aiheutti vaaran joidenkin vakavia rikoksia koskevien syytteiden perusteettomasta hylkäämisestä. Syyttäjien mielestä todisteiden erottelematta jättäminen muusta esitutkinta-aineistosta ei vaarantanut puolustusta eikä vaikeuttanut oikeudenkäyntiä. Vaatimus todisteiden erottelemisesta ei ollut miltään osin liitettävissä oikeudenmukaisen oikeudenkäynnin vaatimuksiin. Todisteiden erottelematta jättäminen ei johtanut niiden vastaanottamisen mahdottomuuteen. Valtakunnansyyttäjä ei ollut määrännyt syyttäjiä erottelemaan todisteita esitutkinta-aineistosta. Käräjäoikeudella ei ollut toimivaltaa rajoittaa syyttäjän nimeämää todistelua mainitsemillaan, muilla kuin oikeudenkäynnistä rikosasioissa annettuun lakiin nojautuvilla perusteilla. Syyttäjät antoivat ymmärtää, että käräjäoikeuden tuomarit olivat mahdollisesti syyllistyneet virkarikokseen.
4. Helsingin hovioikeus ratkaisi kantelun 28.5.2012 antamallaan päätöksellä. Hovioikeus perusteli aluksi laajasti ratkaisuaan ottaa syyttäjien hakemus kanteluna tutkittavaksi. Itse asian osalta hovioikeus katsoi, että käräjäoikeudella ei ollut ko. tapauksessa laissa säädettyä perustetta kieltäytyä vastaanottamasta sille ROL 5 luvun 4 §:n mukaisesti toimitettuja ja sen hallussa olevia kirjallisia todisteita pelkästään sen vuoksi, ettei niitä ollut eroteltu esitutkintapöytäkirjoista erilliseen kansioon tai sähköiseen tiedostoon. Hovioikeus kumosi käräjäoikeuden päätöksen ja määräsi, että käräjäoikeuden tuli ottaa syyttäjän käräjäoikeudelle esitutkinta-aineiston yhteydessä toimittamat kirjalliset todisteet vastaan.
7. Ennen kuin korkein oikeus ennätti ratkaisemaan tapauksen, oikeusministeriön asettama todistelutyöryhmä jätti marraskuussa 2012 mietintönsä (OM:n mietintöjä ja lausuntoja 69/2012). Mietinnössä on otettu kantaa puheena olevaan epäselvään kysymykseen. Toimikunta totesi, aivan oikein, että jo tuomioistuimen yleiseen prosessinjohtovaltaan kuuluu määrätä, millä tavalla ja missä muodosssa syyttäjän on toimitettava ROL 5:4:ssä mainittu aineisto tuomioistuimelle. Oikeustilan selkiyttämiseksi mietinnössä ehdotettiin otettavaksi ko. säännökseen nimenomainen maininta siitä, että syyttäjän on toimitettava todisteet ja muu aineisto tuomioistuimen määräämällä tavalla. Ehdotuksen perustelujen mukaan käräjäoikeus voisi määrätä esimerkiksi, että kirjalliset todisteet on toimitettava muusta esitutkinta-aineistosta erotettuna ja järjestettynä todistusaineistona, kirjallisessa tai sähköisessä muodossa.
8. VKSV:a toimikunnassa edustanut valtiosyyttäjä MIka Illman jätti mietintöön mainitulta osin eriävän mielipiteen. Toimikunnan mietinnöstä pyydettiin lausunnot useilta eri tahoilta. VKSV ja kaikki lausunnon antaneet syyttäjävirastot vastustivat toimikunnan sanottua muutosehdotusta. Monista lausunnoista näkee, että minittu teknisluontoinen asia on noussut yllättäen koko todistelumenettelyn uudistamisen keskeisimmäksi asiaksi, jota pitää vastustaa mahdollisimman kiivaasti. Tästä siis taas kerran näkyy, miten vastahakoisesti ja oudoilla perusteilla aivan järkeviäkin uudistuksia ja lainmuutoksia voidaan vastustaa ja käytännössä myös vastustetaan. Jos uudistusten arvellaan jonkin verran lisäävän virkamiesten työmäärää, uudistuksia ei haluttaisi millään toteuttaa.
Lähettänyt Jyrki Virolainen klo 12/17/2013 16 kommenttia:
Tunnisteet: KKO 2013:91, muodollinen prosessinjohto, prosessinjohto, syyttäjä, todistelu, tuomari, tuomiovirhekantelu
4. Laamanni yritti lausunnollaan ilmeisesti eräällä tavalla rivien välissä ja "varmemmaksi vakuudeksi" vakuuttaa, että kun kerran "tarkkaa työtä" oli tehty, niin tuomion täytyy silloin olla hyvä ja oikea. Tämä selitelmä näyttää "uponneen" jopa joihinkin hyvänahkaisiin asiantuntijoihin ja oikeusoppineisiin. Niinpä esimerkiksi rikosoikeuden professori Terttu Utriainen on äitynyt Hesarin haastattelussa 13.12. kehumaan tuomiota sanoilla "perusteltu kokonaisuus". Utriaisen mukaan mukaan "näyttö tuomiossa on perusteltu avoimesti, hyvin seikkaperäisesti ja pala palalta".
5. Joko Terttu Utriainen ei ollut lausuntoa antaessaan vielä lukenut koko tuomiota tai sitten hän ei vain jostakin syystä halua asettaa tuomion perusteluille ja asianmukaiselle todistusharkinnalle kovin korkeita laatuvaatimuksia. Nyt kun olen itse kahlannut tuomion perustelut läpi, olen niistä kyllä täysin toisella kannalla kuin Utriaisen Tepa. Samanlaisen krittisen käsityksen on minulle ilmaissut myös pari muuta todistusoikeuteen perehtynyttä asiantuntijaa.
6. Satakunnan käräjäoikeuden tuomiosta löytyy myös asianmukaisella tavalla laaditut seikkaperäiset ja ymmärrettävät perustelut, mutta tämä koskee yksinomaan tuomion lopputuloksen osalta eri mieltä olleen ja vähemmistöön jääneen käräjätuomarin perusteluja. Sen sijaan enemmistön muodostaneiden tuomareiden perustelut jättävät monessa suhteessa paljon toivomisen varaa ja herättävät perusteltujen vastausten sijasta enemmän vain kysymyksiä ja ihmettelyä.
9. Toisin sanoa rikosasioissa lautamieskokoonpano on pääsääntö ja kolmen lainoppineen tuomarin kokoonpano poikkeus, joka tulee kysymykseen vain em. erityisillä perusteilla. Käytäntö on kuitenkin ”mennyt” päälaelleen eli siihen, että vähänkin laajemmat tai vaikeammat rikosjutut ratkaistaan käräjäoikeuden kolmen tuomarin kokoonpanossa ilman lautamiehiä. Tämä on valitettavaa, sillä käytäntö on tosiasiallisesti romuttamassa koko lautamiesjärjestelmän. Lautamiehet alkavat olla käräjäoikeudessa lähinnä kuriositeetin asemassa.
10. Mikä selittää lautamieskokoonpanon moisen ”syrjimisen” tai ainakin vähälle käytölle jäämisen? Syitä on kaksi: 1) oikeusministerin tahto karsia lautamiehistä valtiolle aiheutuvia kustannuksia, siis oikeudenhoidosta aiheutuvien menojen leikkaaminen ja 2) käräjäoikeuksien halu istua mukavuussyistä rikosjuttuja entistä paljon useammin ilman lautamiehiä. Lautamiehet koetaan käräjäoikeuksissa jonkinlaiseksi riesaksi, josta päästään kuitenkin kätevästi eroon, sillä lainsäätäjä on – suuressa viisaudessa tai oikeastaan lyhytnäköisyydessään – jättänyt kokoonpanon valinnasta päättämisen käräjäoikeuden puheenjohtajan ja/tai laamannin tehtäväksi.
11. Auerin jutussa tai sen tuomiosta laaditussa tiedotteessa ei ole sanallakaan perusteltu sitä, miksi juttu on istuttu kolmen lainoppineen jäsenen kokoonpanossa ilman lautamiehiä. Olisiko Auerin juttu ollut niin ”vaikea”, että se on haluttu siksi istua pelkästään ammattituomareista koostuvassa kokoonpanossa? Luultavasti, mutta olisi toki ollut mielenkiintoista nähdä, millaiseen lopputulokseen käräjäoikeus olisi päättynyt kokoonpanossa 2+4. Nyt käräjäoikeus päätyi ”tuomariporukassa” tismalleen samanlaiseen lopputulokseen kuin ”ensimmäiselläkin kierroksella” eli äänin 2-1 langettavaan tuomioon.
12. Käräjäoikeuden kokoonpanossa huomio kiinnittyy yhteen hieman harvinaiseen seikkaan eli siihen, että ainakin viimeisimmän Lakimiesmatrikkelin (2011) mukaan kenelläkään tuomareista ei ole hovioikeustaustaa eli kukaan heistä ei ole aiemmin toiminut hovioikeudessa edes esittelijänä. Tämä on aika harvinaista, sillä selkeästi suurin osa käräjäoikeuden tuomareista on toiminut uransa alussa hovioikeuden esittelijänä ja osa myös hovioikeuden jäsenenä eli ainakin ma. hovioikeudenneuvoksen virassa. Muutaman vuoden työskentely hovioikeudessa muovaa aika merkittävällä tavalla tulevan tuomarin ajattelutapaa ja osaamista kuten esimerkiksi ratkaisujen laatimis- ja perustelemistyyliä. Ne tuomarit, joilla ei ole hovioikeustaustaa, kirjoittavat usein ”vapaammin”, mutta samalla usein tyylillä ja otteella, mihin ei ole hovioikeudessa totuttu. Minusta olisi jotenkin ”turvallista”, jos käräjäoikeuden kollegiossa istuvista kolmesta lainoppineesta jäsenestä edes yhdellä jäsenellä olisi suhteellisen vankka hovioikeustausta. Toki hovioikeuskokemus ei ole nykyoloissa mikään välttämätön edellytys käräjätuomariksi pääsylle, sillä esimerkiksi korkeimman ratkaisujen perusteluja lukemalla myös hovioikeuskokemusta vailla oleva nokkela lakimies pääsee kyllä aika pian ”jyvälle” mm. siitä, mitä tuomioiden kurinalaiselta perustelemiselta edellytetään.
13. Auerin jutun tuomareista laamanni Martti Juntikka (57) on nimitetty käräjätuomarin virkaan lääninhallituksen hallintopäällikön virasta, minkä jälkeen hän on edennyt vuosien kuluttua, varmaankin paljolti juuri em. hallinnollisen kokemuksensa turvin, laamannin virkaan. Suomessahan tuomarinvalintalautakunta korostaa nykyisin voimakkaasti laamanniksi nimitettävien hallinnollista johtamistaitoa ja -kokemusta, vaikka pperustellumpaa olisi edellyttää laamanneilta nimenomaan lainkäyttöjohtajalta vaadittavia ominaisuuksia, käräjäoikeushan ei ole mikään hallintovirasto vaan tuomioistuin, joka harjoittaa lainkäyttöä; käräjäoikeuksissa on sitä paitsi olemassa hallintoa varten erityisiä hallintojohtajan tai kansliapäällikön virkoja. Käräjätuomari Annette Santamaa (59) on nimitetty käräjätuomariksi syyttäjän virasta, mitä ennen hän on toiminut pitkään oikeusavustajana ja asianajajana. Käräjäoikeuden nuorempi käräjätuomari eli Väinö Ilveskoski (35) on ennen vakinaisen tuomarinviran saamista hoitanut tuomarin sijaisuuksia eri käräjäoikeuksissa.
15. Aloitetaanpa naispuolisesta tuomarista eli käräjätuomari Annette Santamaasta. Hänen perusteluistaan (s. 70-81) näkyy parhaiten hovioikeuskokemuksen vai pitäisikö sanoa -hapatuksen puuttuminen. AS:n kirjoitustyyli on kyllä varsin sujuvaa ja värikästä, paikoin miltei lennokasta ja ”hiuksia nostattavaa” (esim. ”ikkunasta tunkeutunut isokokoinen tappaja”, ”lapsen riipaiseva kirkaisu” , ”Anneli oli sallinut lapsensa lähestyä tuntematonta naamioitua tappajaa”).Tästä jonkinlaista ”juridista tajunnanvirtaa” edustavasta tyylisuuntauksesta johtuen lukijan on kuitenkin paikoin aika vaikea pysytellä kärryillä tuomarin ajatuksenjuoksusta, sillä ilman minkäänlaista järkeväntuntuista ja johdonmukaistan jäsentelyä vaille jääneet perustelut pomppivat sekaisin sinne tänne ja asiasta toiseen, samaan asiaan saatetaan muiden seikkojen selostuksen jälkeen palata uudelleen sivua tai paria myöhemmin. Santamaan perustelut käsittävät 12 tiheästi kirjoitettua sivua, mutta tekstistä löytyy vain yksi väliotsikko. Sekin herättää lukijassa kummastusta, sillä sivulta 79 lukijan eteen putkahtaa täysin yllättäen väliotsikko ”Syyttömyysolettama”; tässä jaksossa Santamaa näyttäisi ”jakavan” todistus- ja selvittämisvelvollisuuden osaksi syytetylle. Rivien välistä tuntuisi huokuvan tietynlainen vastenmielisyys syytettyä kohtaan, minkälaista sympatiaa tuomari ei todellakaan näytä Aueria kohtaan tuntevan!
Perusteluista puuttuvat lähes tyystin syytetyn eduksi puhuvat seikat tai näkemykset, joita muut kaksi tuomaria ja etenkin Ilveskoski ovat löytäneet aineistosta melko paljon. Tuomari Santamaahan herätti pääkäsittelyn lopussa huomiota aina lehdistöä myöten tenttaamalla ja kuulustelemalla Anneli Aueria pitkään tavalla ja kysymyksin, jotka kuuluvat yksinomaan syyttäjän rootteliin. Santamaan omat perustelut – hän on muilta osin yhtynyt laamanni Juntikan perusteluihin - ovat sanalla sanoen sekavat eikä niistä ei ole aina helppo saada tolkkua. Ei siis mikään ihme, että laamanni on päättänyt kirjoittaa kokonaan omat perustelunsa, vaikka hän on ollutkin lopputuloksesta samaa mieltä Santamaan kanssa!
Santamaan perustelutapaa ei voida todellakaan suositella tuleville tuomareille. Kirjoittajalla saattaisi olla lennokkaan kirjoitustyylinsä perusteella olla menestystä dekkaristina, mutta myös siinä puuhassa murha voisi jäädä tuomarilta selvittämättä; dekkarissakin kun tulee pitää kiinni ajattelun ja tekstin jäntevyydestä ja loogisuudesta, ettei mopo karkaa käsistä kokonaan; Jo Nesbøn tasoisia virtuooseja ja vauhtiveikkoja putkahtaa kirjamarkkinoille vain harvoin.
16. Laamanni Juntikka, jonka perustelut tulivat siis käräjäoikeuden virallisiksi perusteluiksi, edustaa kokonaan toisenlaista perustelijatyyppiä kuin Santamaa. Hän on mahdollisimman lyhyiden ja ytimekkäiden perustelujen edustaja, jopa siinä määrin, ettei perusteluja tahdo löytyä kaikkien kysymysten osalta lainkaan, vaan kirjoittaja tyytyy vain toteamaan, että ”asia on näin” ja sillä siisti! Juntikka tuo esiin, ainakin näennäisesti, myös tiettyjä contra-näkökohtia, mutta ne jäävät yleensä aina vain maininnan varaan eikä niille anneta ”loppupeleissä” (tuo on kyllä niin hauska sana) todellisuudessa minkäänlaista painoarvoa; pääasia on, että kirjoittaja voi tarvittaessa väittää, että kyllähän sitä contraakin sieltä löytyy, jos tarkkaan lukee! Juntikalta löytyy väliotsikkoa ja ranskalaista viivaakin havainnollistamaan perusteluja, mutta seikkaperäisiksi hänen perustelujaan ei voi kyllä sanoa, eikä aina myöskään ymmärrettäviksi. Jollei laamanni tajua joitakin yksityiskohtia riittävän varmasti tai jos todistajat tai asiantuntijat puhuvat ristiriitaisesti ja laamanni kyllästyy tällaiseen ”peliin”, hän ratkaisee asian hyvin yksinkertaisella tavalla: lakaistaan ongelma ja ristiriita maton alle ja jätetään kaikkien ”kinaajien” höpinät tasapuolisuuden nimissä tuomiosta kokonaan pois ja junaillaan asia päätökseen niillä eväillä, joita jää jäljelle! Oivallisen esimerkin laamannin omalaatuisesta ”poissuljentametodista” tarjoaa jutussa esitetty melko laaja asiantuntijatodistelu koskien Auerin lasten kuulustelujen asianmukaisuutta ja kertomusten uskottavuutta; jutussa kuultiin eräitä tunnettuja psykologeja. Näiden asiantuntijoiden kertomuksiin viitataan Annette Santamaan ja Väinö Ilveskosken perusteluissa tuon tuostakin.
Mutta minkä arvon laamanni Juntikka antoi näille kokemussääntöjä selvittäneiden asiantuntijoiden kertomuksille? Ei sitten minkäänlaista, eikä laamanni välittänyt tai edes sallinut kirjata perusteluihinsa, jotka ovat siis myös käräjäoikeuden perustelut, mitä kyseiset asiantuntijat oikeudelle esittivät! Laamanni kirjoittaa tältä osin tylysti seuraavaa: ”Asiassa on esitetty puolin ja toisin verrattain runsaasti asiantuntijatodistelua, jolla on pyritty erityisesti selvittämään lasten kertomusten uskottavuutta. Tätä todistelua ei tulla jäljempänä yksityiskohtaisesti läpikäymään huomioon ottaen asiantuntijoiden voimakkaasti toisistaan poikkeavat mielipiteet sekä se, että asian ratkaisemisen kannalta olennaiset seikat ovat löydettävissä alussa mainitun todistelun (siis muiden todistajien kertomusten) perusteella”. Ts. asiantuntijatodistelu oli siis laamannin mielestä täysin turhaa. Näin olleen erää kysymys, miksi laamanni oikeuden puheenjohtajana salli edes ottaa vasaan sanottua todistelua, jos sillä kerran ei ollut minkäänlaista merkitystä? Jos todisteet olivat asiaan vaikuttamattomia, niiden esittäminen olisi tullut evätä kokonaan (OK 17:7). Asia lienee kuitenkin niin, ettei mainittu asiantuntijatodistelu ollut suinkaan turhaa, sillä ovathan kaksi muuta tuomaria hyödyntäneet asiantuntijoiden selvittämiä kokemussääntöjä omissa perusteluissaan ahkerasti. Kyse onkin ilmeisesti siitä, ettei laamanni vain viitsinyt perusteluissaan pohtia, mikä merkitys noilla todisteilla ja kokemussäännöillä olisi. Hän ratkaisi mieluummin ongelmat ja erimielisyydet yksinomaan ”omien kokemussääntöjensä” pohjalta, jolloin saattoi välttyä ”turhien” perustelujen kirjoittamiselta.
Laamannin perustelutapaa leimaa muutenkin tietynlainen yksniittisyys tai -oikoisuus, perustelut ovat usein ylimalkaisia ja toteavia, eivät pohdiskelevia ja pro et contra -luonteisia. Anneli Auerin kertomuksen laamanni kuittaa muutamalla mitäänsanomattomalla rivillä (s. 51), vaikka kertomusta selostetaan aikaisemmin kahdeksan sivun verran (s. 12-19). Ilmeisesti tämänkaltainen perustelutapa, jossa ongelmat ja epäselvyydet kierretään ja lakaistaan maton alle, saattaa Terttu Utriaisen lisäksi tyydyttää joitakin muitakin (kyynisiä) oikeusoppineita. Todistusharkintaan ja tuomion perustelemiseen perehtyneille asiantuntijoille tuollainen metodi ja tyyli on kuitenkin lähes kauhistus.
AS: Ku tota soititte sinne hätäkeskukseen ja sitte selititte tän asian mistä on kysymys ja sitten ollaan täs tämmöses ku 0.43 hätäkeskus sanoo, että nyt pitää odottaa hetki, et älkää sulkeko puhelinta, niin tua siinä puhutte sitten, niin kenelle niinku puhutte siinä ku sanotte siitä huolimatta vaikkei siellä ole ketää, ni puhutte esim. ”nopeesti”, ”kuulek sä ku mun mieheni huutaa”? Vaikka siellä ei ollut kukaan vaikka sanottiin et sieltä mennään pois? Hätäkeskuksesta sanotaan, et mä meen hetkes pois linjalta ja puheenne jatkuu? Ette ole ymmärtänyt sitä?
AS: Ollaan täs kohdassa 1.36 ja siinä sanotte sitte ”hei mun täytyy ny”, ni onko teillä mitään muistikuvaa siitä, et mitä teijän täyty sillon? Ootteks sitä mieltä, että hän huusi apua sieltä, et teitä niinku apuun vai… mutta sitte ku teitä on siellä sairaalassa haastateltu ni te ootte kertonut, et Jukka Lahti ei pyytänyt apua? Ootte nimenomaan sanonut, että ei pyytänyt apua, että ootte sanonu niinku päinvastoin. Tota sitte sairaalassa kuitenkin ootte niiku sanonut sen, että ei pyytänyt apua, että siellä spekuloinut, että oisko se ollu Annu tai Hannu, onks täs teijän mielestä ristiriitaa?
Lähettänyt Jyrki Virolainen klo 12/16/2013 68 kommenttia:
Tunnisteet: Auer Anneli, oikeudenmukainen oikeudenkäynti, syytetyn kuulustelu, todistusharkinta, tuomarietiikka, tuomion perustelut, Ulvilan surmajuttu
Lähettänyt Jyrki Virolainen klo 12/12/2013 60 kommenttia:
Lähettänyt Jyrki Virolainen klo 11/30/2013 61 kommenttia:

matches:
KKO
KKO
in dubio
KKO
tuomioistuin
KKO
KKO
KKO
KKO
KKO
KKO
KKO
KKO
KKO
KKO
KKO
KKO
KKO
KKO


text:
800x1280 Taustat abstrakti. 800x1280 - HD taustakuvia 366235
800x1280 Taustat abstrakti, 800x1280 - mobiili taustakuvia hd. 366235
Kuvia mobiili taustakuva - 800*1280 tapetti lataa mobiililaitteille. 800 * 1280 Tausta matkapuhelin. 800 - 1280 taustakuva puhelin lataa, 800/1280 Abstrakti värit taustakuvia. Moderni abstrakti taide. Värikäs taustakuva lataa.
Taide on toteutumista kauneuden ihmisen vapaa henki. Ikimuistoisista ajoista lähtien, ihmiset suotu väri erityinen semanttista arvoa, joka heijastuu eri uskonnollisten ja mystinen opetukset, myyttejä, satuja, legendoista. Valo antaa kuvan viehätys tai ottaa sen pois. Tapetti 366235: Kuvitella. Sisustus aksentti. Hienostuneisuus. Nykytaide. Oivallus. Makrokuvaus. Äly. Taito. Nikon. Tunne. Meidän ohikiitävä ja arkipäiväinen maailma, ihmiset harvoin on mahdollisuus kääntää fantasia. Taide on fuusio kehittyneempiä fantasioita ja käsittämätön arvoituksia, löytää sen lopullinen osoitus absoluuttinen käsite kauneuden. Jokainen väri on sana ja symboli samanaikaisesti. Terävyys. Tuntea. Impulssi. Paljastus. Mielikuvitus. Vaikutus. Mahtava. Kuvitus suunnittelu. Kirkas kuvitus. Vaisto. Tekniikka. Väri. Värikkäitä kuvia - Värikäs hd taustakuva lataa. Valistus. Älykkyys. Abstraktio on yksinkertaisesti katsoa tavanomaisia asioita eri silmät. Intuitio. Mikä kerran oli loistava tulee nyt rutiinia. Taiteellinen kuva. Visuaalinen kuvasto rentoutuminen. Inspiraatio. Micro Nikkor objektiivi. Ominaisuudet valon
800x1280 Laitteet: LG G Pad II 8.0 LTE; Huawei MediaPad T3 8.0; Acer Iconia One 8 B1-820; Acer Iconia Tab A500; Amazon Kindle Fire HD; HP Slate7 VoiceTab; Samsung Galaxy Note (N7000); alcatel Pixi 3 (10); HP Slate7 Plus; Motorola Motorola XOOM 2 Media Edition 3G MZ608; Pantech Vega LTE EX IM-A820L; Samsung Galaxy Tab Active 2; Asus Fonepad 7; Allview Viva H1001 LTE; HP Pro Slate 10 EE G1; alcatel Pixi 3 (8) LTE; Samsung Galaxy Tab A 7.0 (2016); Acer Iconia Tab 7 A1-713HD; Amazon Kindle Fire HD (2013); Huawei MediaPad T3 10; Samsung Galaxy Tab A 8.0 (2017); Acer Iconia Talk S; Asus ZenPad 8.0 Z380KL; Samsung Galaxy Tab J; Asus ZenPad 7.0 Z370CG; T-Mobile SpringBoard; Asus ZenPad 10 Z300C; Asus Fonepad 7 FE375CL; Acer Iconia One 7 B1-730; Lenovo Yoga Tab 3 8.0; Asus ZenPad 8.0 Z380C; Prestigio MultiPad 4 Quantum 10.1 3G; Motorola XOOM Media Edition MZ505; Plum Optimax 10; Plum Optimax 8.0; Lenovo Tab 4 8; Vodafone Tab Prime 6; Samsung Galaxy J Max; Samsung Galaxy Tab E 9.6; Lenovo Tab3 8; verykool Kolorpad LTE TL8010; Dell Venue 8; Vodafone Smart Tab N8; Amazon Fire HD 8; Lenovo Tab 4 10; Dell Venue 7 8 GB; Dell Venue 7; Vodafone Vodafone Smart Tab 7; Orange Tahiti; Vodafone Tab Prime 6; Samsung Galaxy Tab E 8.0; + 1280x800 Laitteet: Motorola MZ604; Toshiba Thrive; Amazon Fire HD 6; Vodafone Smart Tab II 10; Motorola XOOM MZ601; Toshiba Excite Pure; Toshiba Thrive 7; Toshiba Excite 7.7 AT275; Amazon Fire HD 10; Acer Iconia Tab A3-A20; Toshiba Excite AT200; Samsung Galaxy Tab 4 10.1; Toshiba Excite 10 SE; Acer Iconia Tab A510; Vodafone Smart Tab 10; Vodafone Smart Tab III 10.1; Samsung Galaxy Tab 4 10.1 (2015); Toshiba Excite 10 AT305; BQ Aquaris M10; Amazon Fire HD 7; Taustat abstrakti, Taustakuva värikäs · free kuvia lataa mobiililaitteille
800x1280 - tapetit mobile - 800 x 1280 taustakuva puhelin lataa, free kuvia lataa mobiililaitteille. Tekijänoikeus © 2016 FreeDownload.world. Kaikki oikeudet pidätetään.

matches: HD hd HD HD HD HD HD


text:
Antenna ready hd digiboksi – Internet ja tietokoneet
Home / Antenna ready hd digiboksi
Antenna ready hd digiboksi
HDThunder HD65Von älykäs tallentava HD-digiboksi antenni- ja. DVB-T2-viritin tai erillinen DVB-T2-digiboksi. Pelkkä HD-valmius – tai HD Ready -merkintä laitteessa ei vielä takaa, että .
Tallentava teräväpiirto (HD) -digiboksi antenni- ja kaapeliverkkoon. Vain muutamissa uusissa televisioissa, joissa on sisäänrakennettu digiboksi,. Vertaa antenna ready hd digiboksi laatumerkkejä vaivattomasti netissä!
Antenna Ready HD -digiboksien hinnat ja arvostelut.
Kaikki urheilu- ja ulkouluvarusteet edullisesti VERTAA. Testaa onko televisiosi valmis vastaanottamaan HD-kanavia. Katso laitevaihtoehdot HD-kanavien katseluun.
Takuutarkastettu HD-digiboksi alhaisella virrankulutuksella. HD-ohjelmien katseluun tarvitaan kuitenkin televisio tai digiboksi, . Tämän leiman saavien laitteiden yhteensopivuus on taattu . Toimitusaika-arvio: Ei vahvistettu . HD-lähetysten vastaanottoon soveltuva televisio tai digiboksi. Vastaanotin voi olla joko televisio tai digiboksi. Jos merkintää ei ole, saattaa kohdata muun muassa . Haluaisin hankkia toiseksi boksiksi toiseen . Varmin tae siitä, että kotiin hankittava televisio tai digiboksi . TOPFIELD TF-C3000CT HD PVR 5GB DIGIBOKSI.
Uusi tallentava digiboksi hakusessa ja antenniverkkoon. Toinen vaihtoehto on Cable Ready HD -testattu televisio, jossa on. Sisäinen Conax kortinlukija mahdollistaa . Laite tukee Conax-korttilinkitystä ja sillä on kahden . Kaapeliverkon tallentava CableHD-ready HD-digiboksi, johon saa CI+.
Teräväpiirto- eli HD-lähetykset mahdollistava televisio tai digiboksi oli. Wbox HD-digiboksi tulee myyntiin koko Suomeen eri kodinkoneliikkeiden kautta. Suomen antennilähetysverkko siirtyy kokonaan HD- eli.
← Samsung 960 Tp link archer c7 hinta →

matches: hd hd hd HD hd HD HD HD


Asetus asevelvollisuuslain soveltamisesta annetun… 1265/1992 - Säädökset alkuperäisinä - FINLEX ®
Olet tässä: Finlex › Lainsäädäntö › Säädökset alkuperäisinä › 1992 › 1265/1992
kumotaan asevelvollisuuslain soveltamisesta 26 päivänä tammikuuta 1951 annetun asetuksen (63/51) 3-5 ja 7 §, 1 a luku, 16 §:n 2 momentti, 69 §:n 2 momentti, 79 ja 82 §, 83 §:n 2 ja 3 momentti, 94 §:n 2 momentti sekä 102 ja 113 §,
sellaisina kuin niistä ovat 3 § osittain muutettuna 29 päivänä joulukuuta 1988 annetulla asetuksella (1361/88), 5 § 20 päivänä toukokuuta 1966 annetussa asetuksessa (309/66), 1 a luku 30 päivänä joulukuuta 1991 annetussa asetuksessa (1729/91), 102 § osittain muutettuna mainitulla 29 päivänä joulukuuta 1988 annetulla asetuksella ja 113 § 19 päivänä syyskuuta 1969 annetussa asetuksessa (597/69),
muutetaan 1 luvun otsikko, 1, 2 ja 6 §, 2 luvun otsikko, 11-15 §, 16 §:n 1 ja 3 momentti, 17, 20 ja 21 §, 22 §:n 1 momentti, 23 §, 24 §:n 1 momentti, 28 §:n 1 momentti, 29, 31 ja 32 §, 34 §:n 1 momentti, 35 §:n 1 momentti, 43, 52, 53, 64 ja 65 §, 67 §:n 1 momentti, 69 §:n 1 momentti, 72 §:n 1 momentti, 73 §:n 1 momentti, 74 a ja 75 §, 77 §:n 2 momentti, 78, 80, 81, 84 ja 86 §, 88 §:n 3 momentti, 90 §, 91 §:n 1 momentti, 92 ja 93 § sekä 108 §:n 3 momentti,
sellaisina kuin niistä ovat 2 § osittain muutettuna mainitulla 29 päivänä joulukuuta 1988 annetulla asetuksella, 6 ja 12 §, 16 §:n 1 momentti, 20 ja 21 §, 22 §:n 1 momentti, 23 §, 24 §:n 1 momentti, 28 §:n 1 momentti, 29, 31 ja 32 §, 34 §:n 1 momentti ja 35 §:n 1 momentti viimeksi mainitussa asetuksessa, 13 § osittain muutettuna 31 päivänä tammikuuta 1975 ja 14 päivänä helmikuuta 1986 annetuilla asetuksilla (62/75 ja 142/86), 15, 74 a ja 86 § mainitussa 31 päivänä tammikuuta 1975 annetussa asetuksessa, 14, 64 ja 80 § mainitussa 20 päivänä toukokuuta 1966 annetussa asetuksessa, 43 § mainitussa 30 päivänä joulukuuta 1991 annetussa asetuksessa, 67 §:n 1 momentti 11 päivänä kesäkuuta 1971 annetussa asetuksessa (479/71), 72 §:n 1 momentti 19 päivänä marraskuuta 1976 annetussa asetuksessa (915/76), 75 § osittain muutettuna 27 päivänä toukokuuta 1983 annetulla asetuksella (471/83) sekä 84 § 16 päivänä joulukuuta 1983 annetussa asetuksessa (971/83), sekä
lisätään asetukseen siitä mainitulla 29 päivänä joulukuuta 1988 annetulla asetuksella kumotun 55 §:n tilalle uusi 55 § sekä 98 §:ään uusi 3 momentti seuraavasti:
Sotilasläänin esikunta laatii 12-15 §:ssä tarkoitettujen ilmoitusten sekä muiden saatavissa olevien asiakirjojen ja tietojen perusteella kunnittain kutsuntaluettelot, joihin merkitään tiedot kutsuntavuonna 18 vuotta täyttävistä miehistä. Asevelvollinen merkitään sen kunnan kutsuntaluetteloon, jossa hänellä kutsuntavuonna on ollut kotipaikka 1 päivänä tammikuuta.
Jos asevelvollinen osallistuu muun kuin sen sotilasläänin kutsuntaan, jonka valvontaan hän kuuluu, päätetään kutsuntatilaisuudessa vain hänen palveluskelpoisuudestaan. Valvovan sotilasläänin esikunnan on päätettävä hänen palvelusvelvollisuudestaan ja toimitettava siitä hänelle päätös.
Sotilasläänin esikunnan on määrättävä kutsuntapäivät ja kuulutuksella ilmoitettava kutsunnan pitämisen aika ja paikka. Kuulutus on pidettävä kutsuntojen ajan ja vähintään kaksi viikkoa niitä ennen nähtävänä kunnan ilmoitustaululla ja tarpeen vaatiessa myös muissa sopivissa paikoissa. Kutsuntakuulutuksessa on lisäksi mainittava niistä seuraamuksista, joista asevelvollisuuslaissa säädetään esteettömästä poissaolosta kutsunnasta.
Sotilasläänin esikunnan on toimitettava 16 §:n 3 momentin 3-5 kohdassa tarkoitetuille asevelvollisille kirjallinen kutsu saapua kutsuntatilaisuuteen.
Sotilasläänin esikunnan on sovittava terveyskeskusten kanssa asevelvollisuuslain 23 §:n 3 momentissa tarkoitettujen kutsunnanalaisten ennakkoterveystarkastuksen suorittamisesta sekä ilmoitettava ennakkoterveystarkastuksesta kutsunnanalaisille. Lisäksi sotilasläänin esikunnan tulee huolehtia siitä, että kunta määrää terveyskeskuksen lääkärin toimimaan tarvittaessa lääkärinä kutsuntatoimituksessa kutsuntakuulutuksessa mainittuina päivinä.
Kutsuntalautakunnan on erikseen jokaisen kutsunnanalaisen osalta päätettävä asianomaisen palveluskelpoisuudesta sekä aseelliseen tai aseettomaan palvelukseen määräämisestä, siviilipalvelukseen hyväksymisestä, palveluksesta vapauttamisesta taikka lykkäyksen myöntämisestä. Mikäli kutsunnanalainen ei ole palveluskelpoinen, hänet on vapautettava varusmiespalveluksesta rauhan aikana tai kokonaan asevelvollisuuden suorittamisesta taikka määrättävä uudelleen tarkastettavaksi.
Poliisiviranomaisen on tavattaessa käskettävä 30 §:ssä tarkoitettu tai erityiseen tarkastukseen saapumatta jäänyt tai sieltä luvatta poistunut asevelvollinen kutsuntatilaisuuteen tai lähimpään sotilasläänin esikuntaan 28 §:ssä tarkoitetun päätöksen tekemistä varten.
Lykkäyksen varusmiespalveluksen suorittamisesta myöntää hakemuksesta kutsuntatilaisuudessa kutsuntalautakunta ja muulloin sotilasläänin esikunta. Hakemukseen on liitettävä tarpeellinen selvitys lykkäyksen perusteesta.
Varusmiespalveluksen suorittamisesta lykkäystä saaneen asevelvollisen on ilmoitettava kirjallisesti sotilasläänin esikunnalle, jos hän haluaa aloittaa palveluksensa ennen lykkäysajan päättymistä.
Asevelvollisuuslain 33 §:n 5 momentissa tarkoitetusta palvelusajan lyhentämisestä päättää sen joukko-osaston komentaja, jossa asianomainen on palveluksessa. Lyhennetyn palvelusajan tulee vastata muiden samassa joukko-osastossa vastaavan koulutuksen saaneina ja sijoituskelpoisuuden omaavina palvelevien asevelvollisten palvelusaikaa.
Palvelusaika voidaan 1 momentissa säädetyin edellytyksin lyhentää alle 240 päivää palvelleen osalta 285 tai 240 päiväksi ja yli 240, mutta alle 285 päivää palvelleen osalta 285 päiväksi. Jos asianomainen on palvellut yli 285 päivää, hänen palvelusaikaansa ei voida enää lyhentää.
Jos asevelvollinen on ennen säännönmukaisen palvelusajan päättymistä poistettu joukko-osaston valvonnasta, siitä on ilmoitettava seitsemän päivän kuluessa sotilasläänin esikunnalle. Samoin on tehtävä ilmoitus, kun asevelvollinen on siirretty joukko-osastosta toiseen. Asevelvollisen henkilöasiakirjat on samalla lähetettävä siihen joukko-osastoon, johon hänet on siirretty.
Kun 66 §:ssä mainittu toimikunta on tarkastanut asevelvollisen, päättää joukko-osaston komentaja toimikunnan esityksestä, onko asevelvollinen siirrettävä asepalveluksesta muuhun palvelukseen tai päinvastoin vai onko hänet toistaiseksi vapautettava palveluksesta. Toistaiseksi palveluksesta vapautettu asevelvollinen kotiutetaan viipymättä ja häntä koskevat asiakirjat, joihin tulee myös sisältyä toimikunnan lausunto tarkastetun palveluskelpoisuudesta, lähetetään asianomaisen sotilasläänin esikunnalle, joka ratkaisee, onko asevelvollinen kokonaan vapautettava asevelvollisuudesta, siirrettävä reserviin, määrättävä myöhemmin saapumaan uudelleen tarkastettavaksi tai vapautettava vakinaisesta palveluksesta rauhan aikana.
Puolustusvoimien ja rajavartiolaitoksen sotilasvirassa sekä puolustusministeriön sellaisessa virassa, jossa yksinomaisena kelpoisuusvaatimuksena on upseerin tai opistoupseerin tutkinto, tapahtuvaa palvelusta on pidettävä asevelvollisuuden suorittamiseen nähden palveluksen veroisena vakinaisessa väessä, paitsi milloin on kysymys asevelvollisuuslain 5 §:n mukaisesta varusmiespalveluksesta rauhan aikana.
Asevelvollisten valvonnasta huolehtii sotilasläänin esikunta ja sen alaisena aluevalvoja. Aluevalvojana toimii maalla nimismies ja kaupungissa sotilasläänin esikunnan lääninhallitusta kuultuaan määräämä poliisivirkamies. Joukko-osasto huolehtii palveluksessaan olevien asevelvollisten valvonnasta.
Valvontaviranomaisten tulee olla selvillä valvonnanalaisten olinpaikoista ja heidän henkilökohtaisista olosuhteistaan, mikäli näillä on merkitystä asevelvollisuuden suorittamiselle, sekä ilmoittaa niistä sotilasläänien esikunnille siten kuin siitä erikseen määrätään.
Valvonnanalaisen tulee huolehtia siitä, että hänen asuinpaikkansa ja osoitteensa on aina sotilasläänin esikunnan tiedossa. Ulkomailla oleskeleva voi ilmoittaa oleskelupaikkansa ja osoitteensa myös lähimmälle Suomen lähetystölle tai konsulinvirastolle.
Nostoväen II ja III luokkaan kuuluville valvonnanalaisille asevelvollisille antaa vastaavat ohjeet asianomainen sotilasläänin esikunta.
Jos valvonnanalaiselle annettua liikekannallepanomääräystä on muutettava, on hänen kutsusta saavuttava sotilasläänin esikuntaan tai asianomaiseen joukko-osastoon, jonka tulee poistaa hänen sotilaspassistaan entinen ja liittää passiin muutettu liikekannallepanomääräys.
Ulkomailla oleskelevan valvonnanalaisen valvojana toimii lähin Suomen lähetystö tai konsulinvirasto. Valvonnanalainen kuuluu edelleen siihen sotilaslääniin, jossa hän viimeksi asui, taikka jollei hänellä ole ollut asuntoa ja kotia Suomessa, Helsingin sotilaslääniin.
Joka ei noudata valvontaa koskevia määräyksiä tai laiminlyö 75 §:ssä säädetyn ilmoituksen tekemisen, on tuomittava valvontamääräysten rikkomisesta sakkoon tai vankeuteen enintään kolmeksi kuukaudeksi. Samaan rangaistukseen on tuomittava se, joka on jättänyt vastaamatta 83 §:n 1 momentissa tarkoitettuun tiedusteluun.
Se, jonka sotilaspassi tai tässä asetuksessa tarkoitettu todistus tai määräys on vahingoittunut tai kadonnut taikka luovutettu toiselle pantiksi, on tuomittava 1 momentissa mainitusta rikoksesta sakkoon.
Syytteen tekeminen edellä tässä pykälässä säädetyistä rikoksista kuuluu viralliselle syyttäjälle. Syyte on tehtävä valvonta-alueen yleisessä alioikeudessa.
Puolustusministeriö määrää vapaaehtoisista harjoituksista ja niihin osallistuville asevelvollisille annettavista luontois- ja muista eduista.
Reserviläiset kutsutaan kertausharjoituksiin sotilasläänin komentajan kuulutuksella tai kullekin harjoitusvelvolliselle lähetetyllä erityisellä kutsulla.
Jos reserviläinen ruumiinvian tai sairauden takia haluaa vapautusta kertausharjoituksista, on hänen toimitettava sotilasläänin esikunnalle lääkärintodistus ruumiinvian tai sairauden laadusta ja tarvittaessa saavuttava tarkastettavaksi taikka toimitettava selvitys esteestä.
Jos kertausharjoitukseen kutsuttu reserviläinen haluaa lykkäystä, on hänen haettava sitä kirjallisesti sotilasläänin esikunnalta. Hakemukseen on liitetävä selvitys niistä syistä, joihin hän hakemuksensa perustaa.
Kutsun allekirjoittamisesta on voimassa, mitä 90 §:n 4 momentissa säädetään.
Edellä mainittujen matkojen aiheuttamien muiden kustannusten korvaus maksetaan asevelvolliselle pyynnöstä asianomaisen päällystön, sotilasläänin esikunnan tai poliisiviranomaisen välityksellä.
1 luku - Viranomaiset1 §2 §6 §2 luku - Asevelvollisrekisteri11 §12 §13 §14 §15 §16 §17 §20 §21 §22 §23 §24 §28 §29 §31 §32 §34 §35 §43 §52 §53 §55 §64 §65 §67 §69 §72 §73 §74 a §75 §77 §78 §80 §81 §84 §86 §88 §90 §91 §92 §93 §98 §108 §