text:
3Ads127/2008
3 Ads 127/2008-36
Nejvy¹¹í správní soud rozhodl v senátì slo¾eném z pøedsedy JUDr. Jaroslava Vla¹ína a soudcù JUDr. Milana Kamlacha a JUDr. Jiøího Pally v právní vìci ¾alobkynì: J. H., zastoupené JUDr. Du¹anem Rendlem, advokátem se sídlem SNP 1872, Most, proti ¾alované: Èeská správa sociálního zabezpeèení se sídlem Køí¾ová 25, Praha 5, proti rozhodnutí ¾alované ze dne 27. 12. 2006 èj. X, o kasaèní stí¾nosti ¾alobkynì proti usnesení Krajského soudu v Ústí nad Labem ze dne 20. 7. 2007 èj. 42 Cad 156/2007-14,
III. Odmìna advokáta JUDr. Du¹ana Rendla s e u r è u j e èástkou 2400 Kè. Tato èástka mu bude vyplacena z úètu Nejvy¹¹ího správního soudu do ¹edesáti dnù od právní moci tohoto rozhodnutí.
Vèas podanou kasaèní stí¾ností napadla ¾alobkynì usnesení Krajského soudu v Ústí nad Labem ze dne 20. 7. 2007 èj. 42 Cad 156/2007-14, jím¾ byla odmítnuta její ¾aloba proti rozhodnutí ¾alované ze dne 27. 12. 2006 èj. X. Tímto rozhodnutím byl ¾alobkyni podle § 56 odst. 1 písm. a) zákona è. 155/1995 Sb. odòat èásteèný invalidní dùchod.
V kasaèní stí¾nosti ¾alobkynì namítla, ¾e nesouhlasí s rozhodnutím ¾alované a poukázala na svou ¹patnou finanèní situaci.
Usnesením ze dne 18. 9. 2008 èj. 42 Cad 156/2007-24 ustanovil krajský soud ¾alobkyni zástupce pro øízení o kasaèní stí¾nosti-advokáta JUDr. Du¹ana Rendla a ulo¾il mu, aby doplnil chybìjící nále¾itosti kasaèní stí¾nosti.
Podáním ze dne 15. 10. 2008 vzala ¾alobkynì prostøednictvím svého zástupce kasaèní stí¾nost v celém rozsahu zpìt a navrhla zastavení øízení.
Podle § 47 písm. a) zákona è. 150/2002 Sb., soudní øád správní (dále jen s. ø. s. ) soud øízení usnesením zastaví, vzal-li navrhovatel svùj návrh zpìt. Nejvy¹¹í správní soud proto øízení o kasaèní stí¾nosti podle tohoto zákonného ustanovení ve spojení s § 120 s. ø. s. zastavil.
O náhradì nákladù øízení o kasaèní stí¾nosti bylo rozhodnuto tak, ¾e ¾ádný z úèastníkù nemá právo na jejich náhradu (§ 60 odst. 3 ve spojení s § 120 s. ø. s.).
®alobkyni byl pro øízení o kasaèní stí¾nosti ustanoven zástupcem advokát. V tomto pøípadì podle § 35 odst. 8 a § 120 s. ø. s. platí hotové výdaje a odmìnu za zastupování stát. Nejvy¹¹í správní soud proto urèil odmìnu advokáta podle § 7 a § 9 odst. 3 písm. f) ve spojení s § 9 odst. 2 vyhlá¹ky è. 177/1996 Sb., o odmìnách advokátù a náhradách advokátù za poskytování právních slu¾eb (advokátní tarif) èástkou 1500 Kè za tøi úkony právní slu¾by (pøevzetí a pøíprava zastoupení, doplnìní kasaèní stí¾nosti a zpìtvzetí kasaèní stí¾nosti). Soud dále pøiznal 3 x 300 Kè pau¹ální náhrady hotových výdajù podle § 13 odst. 3 advokátního tarifu. Celková èástka 2400 Kè bude ustanovenému zástupci vyplacena z úètu Nejvy¹¹ího správního soudu do ¹edesáti dnù od právní moci tohoto rozhodnutí.

matches:
soud
§ 56
soud
§ 47
soud
soud
§ 120
§ 120
§ 35
§ 120
soud
§ 7
§ 9
§ 9
Soud
§ 13


33 Cdo 2641/2012
Datum rozhodnutí: 10/24/2013
Spisová značka: 33 Cdo 2641/2012
ECLI: ECLI:CZ:NS:2013:33.CDO.2641.2012.1
Dotčené předpisy: § 567 odst. 1 obč. zák.
§ 596 obč. zák.
§ 599 obč. zák.
§ 574 odst. 2 obč. zák.
§ 500 obč. zák.
§ 501 obč. zák.
III.ÚS 3848/13
Nejvyšší soud České republiky rozhodl v senátě složeném z předsedkyně JUDr. Blanky Moudré a soudců JUDr. Pavla Krbka a JUDr. Václava Dudy ve věci žalobkyně obce Myštice se sídlem obecního úřadu Blatná, Myštice 15, identifikační číslo 002 51 542, zastoupené JUDr. Vladimírem Kyselákem, advokátem se sídlem Příbram I, Pražská 140, proti žalovaným 1) J. G., a 2) S.-F. G., zastoupeným JUDr. Zdeňkem Lacinou, advokátem se sídlem Strakonice, Bezděkovská 53, o 203.948,- Kč, vedené u Okresního soudu ve Strakonicích pod sp. zn. 8 C 434/2009, o dovolání žalovaných proti rozsudku Krajského soudu v Českých Budějovicích ze dne 4. května 2012, č. j. 5 Co 932/2012-248, takto:
II. Žalovaná je povinna zaplatit žalobkyni na náhradě nákladů dovolacího řízení částku 7.615,-Kč a žalovaný částku 3.808,- Kč, oba do tří dnů od právní moci tohoto rozsudku k rukám JUDr. Vladimíra Kyseláka, advokáta se sídlem Příbram I, Pražská 140.
Žalobkyně se domáhala po žalovaných přiměřené slevy z kupní ceny s odůvodněním, že bytové prostory nacházející se v objektu, který byl předmětem koupě, vykazovaly vady.
Okresní soud ve Strakonicích rozsudkem ze dne 25. června 2010, č. j. 8 C 434/2009-91, ve spojení s doplňujícím usnesením ze dne 22. září 2010, č. j. 8 C 434/2009-107, zamítl žalobu, jíž se žalobkyně domáhala zaplacení slevy z kupní ceny ve výši 283.500,- Kč, a rozhodl o náhradě nákladů řízení účastníků a státu. Z provedených důkazů zjistil, že účastníci uzavřeli dne 5. 2. 2009 kupní smlouvu, jíž bylo na žalobkyni převedeno vlastnické právo k nemovitostem ve spoluvlastnictví žalovaných za kupní cenu 4,100.000,- Kč (§ 588 zákona č. 40/1964 Sb., občanského zákoníku, v rozhodném znění - dále jen „obč. zák.“). Ujednání v kupní smlouvě, podle něhož se předmětné nemovitosti převádějí „jak stojí a leží“, shledal neplatným, neboť jedná-li se o předmět prodeje, který není určen úhrnně (tak jako v posuzované věci), nelze si smluvně sjednat režim § 501 obč. zák. Dopis žalobkyně ze dne 12. 6. 2009, který zaslala žalovaným poté, co zjistila, že byt v převedeném domě je využíván jako pěstírna konopí a v důsledku toho vykazuje vady spočívající v „katastrofální devastaci bytového prostoru“, soud prvního stupně nepovažoval za řádné vytknutí vad; v dopise není uveden výčet vad a ani neobsahuje odkaz na k němu připojený znalecký posudek popisující vady. Uzavřel, že žalobkyně vytkla vady až v žalobě, která však byla podána po uplynutí šestiměsíční prekluzivní lhůty (§ 599 obč. zák.).
Krajský soud v Českých Budějovicích usnesením ze dne 3. prosince 2010, č. j. 5 Co 2466/2010-119, rozsudek soudu prvního stupně zrušil a věc mu vrátil k dalšímu řízení. Ztotožnil se se skutkovými zjištěními soudu prvního stupně i s jeho právním závěrem, že v dané věci, kdy předmětem kupní smlouvy byly věci individuálně určené, se ustanovení § 501 obč. zák. neuplatní. Oproti němu však dovodil, že žalobkyně dopisem ze dne 12. 6. 2009, který byl žalovaným doručen v šestiměsíční lhůtě podle § 599 obč. zák., řádně vytkla vady z hlediska jejich konkretizace a uplatnila právo z odpovědnosti za vady.
Soud prvního stupně poté rozsudkem ze dne 28. července 2011, č. j. 8 C 434/2009-202, ve spojení s doplňujícím rozsudkem ze dne 20. prosince 2011, č. j. 8 C 434/2009-228, uložil žalované povinnost zaplatit žalobkyni částku 135.965,30 Kč a žalovanému povinnost zaplatit žalobkyni částku 67.982,70 Kč, oběma s 8,5 % úroky z prodlení z těchto částek od 19. 10. 2009 do 31. 12. 2009 a za dobu od 1. 1. 2010 do zaplacení ve výši, která v každém jednotlivém kalendářním pololetí trvání prodlení odpovídá v procentech součtu čísla 7 a výše limitní sazby pro dvoutýdenní repo operace České národní banky vyhlášené ve Věstníku České národní banky a platné vždy k prvnímu dni příslušného kalendářního pololetí, ve lhůtě tří dnů od právní moci rozsudku (výroky I. a II.), žalobu o zaplacení částky 25.472,- Kč spolu s požadovanými úroky z prodlení zamítl (výrok III.) a rozhodl o náhradě nákladů řízení účastníků a státu (výroky IV. - VIII.).
Odvolací soud rozsudkem ze dne 4. května 2012, č. j. 5 Co 932/2012-248, rozhodnutí soudu prvního stupně potvrdil ve výrocích I. a II. a ve výrocích VI. až VIII. o náhradě nákladů řízení státu, změnil jej ve výrocích IV. a V. o náhradě nákladů řízení účastníků; současně rozhodl o náhradě nákladů odvolacího řízení.
Oba soudy vyšly ze zjištění, že žalobkyně (kupující) uzavřela dne 5. 2. 2009 se žalovanými (prodávajícími), kteří byli podílovými spoluvlastníky (žalovaná v rozsahu 2/3 a žalovaný v rozsahu 1/3) nemovitostí, a to domu na stavební parcele č. 8/1, stavební parcely č. 8/1, ostatní plochy č. parc. 159/1 a č. parc. 159/22 a zahrady č. parc. 164/2 a č. parc. 164/3, zapsaných u Katastrálního úřadu pro Jihočeský kraj, katastrální pracoviště Strakonice na LV č. 479 pro k. ú. M. (dále jen „předmětné nemovitosti“, resp. „nemovitosti“), kupní smlouvu, jíž nabyla do svého vlastnictví předmětné nemovitosti za kupní cenu 4,100.000,- Kč. V kupní smlouvě (článku IV.) bylo s odkazem na § 501 obč. zák. uvedeno, že prodávající přenechávají nemovitosti „jak stojí a leží“ a že neodpovídají za vady prodávaných nemovitostí. Dále se ve smlouvě uvádí, že prodávající neujistili kupující o zvláštní vlastnosti nemovitostí a ta si také žádné nevymínila. Smluvní strany prohlásily, že objekt je plně funkční a způsobilý k užívání. Veškeré rozvody elektrických energií, pitné, užitkové (teplé i studené) vody a odpadních vod jsou funkční. Veškerá sanitární technika, jež je součástí prodeje, je funkční a způsobilá k dalšímu užívání. Žalovaní tím ujistili žalobkyni, že dům má určité vlastnosti, přičemž toto ujištění se posléze ukázalo nepravdivým. Žalovaní žalobkyni na žádné vady neupozornili. Žalobkyně si prohlédla dům až na byt pronajatý M. P., jehož prohlídku nebyli žalovaní schopni zajistit. Teprve po zpřístupnění bytu policií žalobkyně zjistila, že byt byl využíván jako pěstírna konopí. V důsledku toho vykazoval v době převzetí nemovitostí (tj. dne 17. 3. 2009) vady popsané ve znaleckém posudku Ing. Roberta Flandera, který žalobkyně připojila k dopisu ze dne 12. 6. 2009, v němž vytkla vady domu spočívající v devastaci bytu ve velkém rozsahu. Zničeno bylo veškeré zařízení bytu; zcela chybí vnitřní dveře, zcela zničené jsou kuchyňská linka, podlahové krytiny a sociální zařízení včetně rozvodů vody, omítky jsou poškozené mechanicky, vlhkostí a plísní, příčky jsou odstraněné, ve stěnách jsou průrazy, poškozená jsou okna a nefunkční otopný systém. Žalobkyně požadovala slevu z kupní ceny v celkové výši 283.500,- Kč. Vytýkací dopis byl žalovaným doručen dne 26. 6. 2009. Podle soudem ustanoveného znalce Ing. Hoška připadala z celkové sjednané kupní ceny na dům, v němž se nacházel zdevastovaný byt, částka 4,054.900,- Kč. Znalec stanovil podíl bytu na kupní ceně částkou 298.846,- Kč. Podíl bytu na celkovém obestavěném prostoru domu činil 7,37 %. Byt byl kompletně zrekonstruován v roce 1976-1978 a stav jeho zařízení neodpovídal běžné míře opotřebení; vzhledem k tomu, že bylo zcela zničeno, je třeba ho vyměnit za nové. Cenu prací a dodávek nutných k výměně zničených prvků a konstrukcí znalec ohodnotil na 441.437,- Kč. Zůstatkovou hodnotu poničených prvků bytu ocenil na 212.017,- Kč.
Odvolací soud se ztotožnil i s právním posouzením věci soudem prvního stupně. Ve shodě s ním dospěl k závěru, že žalobkyni vzniklo právo z odpovědnosti za vady, a to na přiměřenou slevu z kupní ceny podle § 597 odst. 1 obč. zák. Zdůraznil, že žalovaní ujistili žalobkyni, že dům, jehož součástí byl i pronajatý byt, je plně funkční a schopný užívání, tedy že je bez vad. Již proto na danou věc nedopadá § 500 obč. zák. Vady bytu navíc nepovažoval za vady zjevné za situace, kdy žalobkyně je při běžné prohlídce domu nemohla zjistit - na její výslovnou žádost žalovaní nebyli schopni zajistit vstup do bytu. Na vady bytu, které vyšly najevo až dodatečně (po zpřístupnění bytu policií dne 17. 3. 2009), žalovaní žalobkyni ve smyslu § 596 obč. zák. neupozornili. Odvolací soud - s odkazem na ustálenou judikaturu (rozsudek Nejvyššího soudu ze dne 29. 2. 2012, sp. zn. 33 Cdo 1430/2010) - zopakoval, že § 501 obč. zák. vylučující odpovědnost za vady věci se vztahuje pouze na věci určené úhrnně, tedy „jak stojí a leží“, nikoli na věci určené individuálně. Na tom nic nemění, že účastníci učinili obsahem kupní smlouvy nejen prohlášení, že se věci přenechávají „jak stojí a leží“, ale i prohlášení, že prodávající neodpovídají za vady prodaných nemovitostí, tedy dopad ustanovení § 501 obč. zák. na odpovědnost za vady. Smluvním ujednáním totiž nelze vyloučit aplikaci kogentního ustanovení § 597 obč. zák. Přisvědčil závěru (vyslovenému již v usnesení ze dne 3. 12. 2010, č. j. 5 Co 2466/2010-119), že žalobkyně vady nemovitosti vytkla žalovaným řádně a včas v šestiměsíční lhůtě podle § 599 obč. zák. Ve shodě se soudem prvního stupně shledal slevu z kupní ceny ve výši 203.948,- Kč přiměřenou konkrétním okolnostem případu. Kromě hlediska nákladů nutných k uvedení bytu do stavu běžného opotřebení ke dni uzavření kupní smlouvy, jež především bral v potaz soud prvního stupně, přihlédl i k tomu, že žalobkyně koupila dům s bytem, který byl naprosto nefunkční, a že vynaložila na opravu bytu 350.000,- Kč. Za této situace není sleva, která činí přibližně 5 % z celkové ceny všech nemovitostí, nepřiměřená. Tomuto závěru odpovídá i to, že podíl bytu na celkovém obestavěném prostoru domu je 7,37 %.
Proti rozsudku odvolacího soudu podali žalovaní dovolání, jehož přípustnost dovozují z § 237 odst. 1 písm. b/ o. s. ř. a důvodnost z § 241a odst. 2 písm. b/ o. s. ř. Oproti soudům mají za to, že dopis žalobkyně ze dne 12. 6. 2009 nebyl řádným vytknutím vad, neboť žalobkyně v něm vady neoznačila ani nepopsala. Učinila tak až v žalobě po uplynutí prekluzivní šestiměsíční lhůty podle § 599 obč. zák. Nejsou srozuměni ani se skutkovými závěry, že vady bytu nebyly vadami zjevnými a že žalobkyni v kupní smlouvě ujistili, že věc je bez vad. Jelikož vady bytu jsou vadami zjevnými, tj. při běžné prohlídce zjistitelnými (okolnost, zda si kupující věc skutečně prohlédl, je nepodstatná), názor odvolacího soudu, že § 500 obč. zák. na danou věc nedopadá, není správný. I nadále prosazují názor, že zákon nezapovídá smluvním stranám možnost - v rámci autonomie vůle - sjednat si, že prodávající za vady předmětu koupě neodpovídá. Mají výhrady i k výši přiznané slevy z kupní ceny, která je stanovena nepřiměřeně, jako by se byt v objektu vůbec nenacházel, přičemž zdevastované byly pouze jeho některé zařizovací prvky. Navrhují, aby dovolací soud rozsudek odvolacího soudu zrušil a věc mu vrátil k dalšímu řízení.
Žalobkyně se ztotožňuje se skutkovými i právními závěry odvolacího soudu a navrhuje dovolání zamítnout.
V řízení o dovolání bylo postupováno podle zákona č. 99/1963 Sb., občanského soudního řádu, ve znění účinném do 31. 12. 2012 - dále jen „o. s. ř.“ (srovnej čl. II bod 7. zákona č. 404/2012 Sb.).
Dovolání proti pravomocnému rozsudku odvolacího soudu bylo podáno včas k tomu oprávněnými subjekty, za splnění podmínky jejich advokátního zastoupení (§ 240 odst. 1, § 241 odst. 1, 4 o. s. ř.) a je přípustné podle § 237 odst. 1 písm. b/ o. s. ř.
Vady vyjmenované v § 242 odst. 3 větě druhé o. s. ř. žalovaní nenamítají a jejich existence nevyplývá ani z obsahu spisu; Nejvyšší soud (§ 10a o. s. ř.) se proto zabýval jen dovolacími důvody, jak je žalovaní v dovolání obsahově vylíčili (§ 242 odst. 3 věta první o. s. ř.).
Námitky směřující proti skutkovým závěrům, že žalobkyně vytkla vady předmětu koupě v dopisu ze dne 12. 6. 2009, že kupní smlouva obsahuje jejich prohlášení, že dům je plně funkční a způsobilý k užívání, a že žalobkyni v kupní smlouvě ujistili, že věc je bez vad, vystihují dovolací důvod podle § 241a odst. 3 o. s. ř., jehož prostřednictvím lze namítat, že rozhodnutí vychází ze skutkového zjištění, které nemá podle obsahu spisu v podstatné části oporu v provedeném dokazování. Žalovaní totiž vlastní interpretací obsahu dopisu ze dne 12. 6. 2009 a kupní smlouvy dovozují, že žalobkyně v dopisu neoznačila a nepopsala jednotlivé vady bytu a že kupní smlouva neobsahuje jejich prohlášení, že dům je plně funkční a způsobilý k užívání, a jejich ujištění, že dům je bez vad (srovnej rozsudek Nejvyššího soudu ze dne 29. 10. 1999, sp. zn. 2 Cdon 1548/97, uveřejněný ve Sbírce soudních rozhodnutí a stanovisek pod č. 73/2000, nebo rozsudek ze dne 31. 1. 2001, sp. zn. 20 Cdo 1145/99, dále rozsudek ze dne 31. 10. 2001, sp. zn. 20 Cdo 2900/99, uveřejněný pod č. 46 v sešitě č. 3 z roku 2002 časopisu Soudní judikatura, či usnesení ze dne 25. 9. 2003, sp. zn. 26 Cdo 1682/2003, ze dne 25. 3. 2004, sp. zn. 20 Cdo 261/2003, a ze dne 6. 1. 2005, sp. zn. 26 Cdo 728/2004; v nich Nejvyšší soud vyslovil právní názor, podle něhož zjišťuje-li soud obsah smlouvy, tj. činí-li z obsahu smlouvy zjištění o tom, co bylo jejími účastníky ujednáno, a to i pomocí výkladu projevů vůle ve smyslu § 35 odst. 2 obč. zák., jde o skutkové zjištění).
Za skutkové zjištění, které nemá oporu v provedeném dokazování, je třeba rozumět výsledek hodnocení důkazů soudem, který neodpovídá postupu vyplývajícímu z § 132 o. s. ř., protože soud vzal v úvahu skutečnosti, které z provedených důkazů nebo přednesů účastníků nevyplynuly a ani jinak nevyšly za řízení najevo, protože soud pominul rozhodné skutečnosti, které byly provedenými důkazy prokázány nebo vyšly za řízení najevo, nebo protože v hodnocení důkazů, popřípadě poznatků, které vyplynuly z přednesů účastníků nebo které vyšly najevo jinak, z hlediska závažnosti (důležitosti), zákonnosti, pravdivosti, eventuálně věrohodnosti je logický rozpor. Skutkové zjištění nemá oporu v provedeném dokazování v podstatné části tehdy, týká-li se skutečností, které byly významné pro posouzení věci z hlediska hmotného práva. Dovolacím důvodem podle § 241a odst. 3 o. s. ř. lze napadnout výsledek činnosti soudu při hodnocení důkazů, na jehož nesprávnost lze usuzovat - jak vyplývá ze zásady volného hodnocení důkazů - jen ze způsobu, jak k němu soud dospěl. Nelze-li soudu v tomto směru vytknout žádné pochybení, není možné ani polemizovat s jeho skutkovými závěry. Znamená to, že hodnocení důkazů, a tedy ani skutkové zjištění jako jeho výsledek, z jiných než výše uvedených důvodů nelze dovoláním úspěšně napadnout.
Ustanovení § 35 odst. 2 obč. zák. předpokládá, že o obsahu právního úkonu může vzniknout pochybnost, a pro ten případ formuluje výkladová pravidla, která ukládají soudu, aby tyto pochybnosti odstranil výkladem. Jazykové vyjádření právního úkonu zachycené ve smlouvě musí být vykládáno nejprve prostředky gramatickými (z hlediska možného významu jednotlivých použitých pojmů), logickými (z hlediska vzájemné návaznosti použitých pojmů) či systematickými (z hlediska řazení pojmů ve struktuře celého právního úkonu).
Zjištění, zda dopis ze dne 12. 6. 2009 obsahuje vytknutí vad předmětu koupě, je významné pro posouzení, zda nedošlo k zániku práv žalobkyně z odpovědnosti za vady pro nesplnění včasné notifikace vad ve smyslu § 599 obč. zák.
Žalobkyně, resp. její zástupce na základě udělené plné moci, žalovaným v dopise ze dne 12. 6. 2009 mimo jiné sděluje, že před ani po podpisu kupní smlouvy neměla žádné informace o stavu bytových prostorů v domě užívaných M. P. O jejich skutečném stavu se dozvěděla až v souvislosti se zásahem policie dne 17. 3. 2009, kdy „v objektu byla odhalena dlouhodobě provozovaná pěstírna konopí za účelem výroby marihuany. Tímto způsobem užívání došlo ke katastrofální devastaci bytového prostoru, kdy tento stav nechala …. podchytit znaleckým posudkem Roberta Flandery, který znalecky vyčíslil způsobenou škodu na bytových prostorách částkou 378.000,- Kč včetně DPH. Tento znalecký posudek si dovoluji v příloze zaslat pro Vaši orientaci ve věci.“ Znalec ve znaleckém posudku, který byl přílohou dopisu, popsal poškození bytu a posoudil jeho rozsah tak, že „je zcela zničeno veškeré zařízení bytu (sociální zařízení, zařízení kuchyně, dveře, podlahové krytiny). Dále jsou poškozeny veškeré povrchové úpravy stěn a to jak mechanicky, tak vlhkostí a plísněmi. Další poškození plyne z provedených bouracích prací. Jednak je zcela odstraněná část příčky a dále řada průrazů ve stěnách,…..vlhkem jsou poškozena i dřevěná okna,….zcela poškozen a nefunkční je otopný systém.“
Odvolací soud postupoval v posuzovaném případě v souladu se shora popsanými metodami výkladu právního úkonu vyjádřeného slovy v dopise ze dne 12. 6. 2009. Žalobkyně sice v dopise popsala vady bytu pouze obecně slovním spojením „katastrofální devastace bytového prostoru“, a za příčinu jejich vzniku označila „dlouhodobě provozovanou pěstírnu konopí za účelem výroby marihuany“, avšak konkrétní popis a rozsah jednotlivých vad bytu vyplývá z připojeného znaleckého posudku. I když žalobkyně v dopise - pokud jde o výčet vad - na znalecký posudek výslovně neodkázala (neužila výraz „odkazuji“), smysl a účel jeho připojení k dopisu mohl být jediný, a sice konkretizovat jednotlivé vady bytu, jež žalobkyně žalovaným vytýká. Proto také žalobkyně upozornila žalované, že stav bytu nechala podchytit ve znaleckém posudku, který je přílohou jejího dopisu.
Jelikož se žalovaným nepodařilo zpochybnit správnost skutkového závěru, že žalobkyně dopisem (s přílohou) ze dne 12. 6. 2009, který jim byl doručen dne 26. 6. 2009 (tj. před uplynutím šestiměsíční prekluzivní lhůty), vytkla jednotlivé vady bytu, je správný právní závěr, že právo žalobkyně z odpovědnosti za vady nezaniklo prekluzí ve smyslu § 599 obč. zák.
Zjištění, zda kupní smlouva obsahuje prohlášení žalovaných, že dům je plně funkční a způsobilý k užívání, a že (tudíž) žalovaní ujistili žalobkyni, že věc je bez vad, je sice obecně relevantní pro závěr, zda uplatnění nároku z odpovědnosti za zjevné vady vylučuje § 500 obč. zák. či nikoli, avšak uvedené ustanovení na posuzovaný případ nedopadá; je totiž jedním z těch (§ 499 až § 510 obč. zák.), které obsahují obecnou úpravu institutu odpovědnosti za vady, jež se uplatní jen tam, kde zákon speciální úpravu odpovědnosti za vady u jednotlivých smluvních typů neobsahuje. Tak tomu není v případě odpovědnosti za vady koupené věci, která je upravena speciálně v § 596 až § 600 obč. zák. Ustanovení § 597 obč. zák. se přitom týká (objektivní) odpovědnosti prodávajícího za skryté nebo zjevné vady existující v době uzavření kupní smlouvy (§ 588 obč. zák.), na které prodávající ve smyslu § 596 obč. zák. kupujícího neupozornil (srovnej rozsudek Nejvyššího soudu ze dne 28. 7. 2011, sp. zn. 33 Cdo 896/2010, a Švestka, J., Spáčil, J., Škárová, M., Hulmák, M. a kol. Občanský zákoník II. Komentář. 2. vydání. Praha: C. H. Beck, 2009, 1512 s. a 1736 s.). Protože v případě práva z odpovědnosti za vady koupené věci je ve smyslu § 597 obč. zák. bez významu, zda jde o vadu zjevnou nebo skrytou (na rozdíl od úpravy provedené v § 500 obč. zák.), bylo nadbytečné posuzovat správnost závěrů odvolacího soudu, že vady bytu byly vadami skrytými a že žalovaní v kupní smlouvě ujistili žalobkyni, že dům je plně funkční, způsobilý k užívání, a tudíž bez vad.
Prostřednictvím dovolacího důvodu podle § 241a odst. 2 písm. b/ o. s. ř. žalovaní zpochybnili závěr, že ujednáním smluvních stran nelze platně vyloučit odpovědnost prodávajícího za vady prodané věci (§ 499 obč. zák.). I nadále prosazují názor, že zákon nezapovídá smluvním stranám možnost - v rámci autonomie vůle - sjednat si, že prodávající za vady předmětu koupě neodpovídá.
Právní posouzení věci je nesprávné, jestliže soud posoudil věc podle právní normy, jež na zjištěný skutkový stav nedopadá, nebo právní normu - sice správně určenou - nesprávně vyložil, případně ji na daný skutkový stav nesprávně aplikoval.
Podle § 596 obč. zák. má-li věc vady, o kterých prodávající ví, je povinen kupujícího při sjednávání kupní smlouvy na ně upozornit.
Podle § 597 odst. 1 části věty před středníkem obč. zák. jestliže dodatečně vyjde najevo vada, na kterou prodávající kupujícího neupozornil, má kupující právo na přiměřenou slevu ze sjednané ceny odpovídající povaze a rozsahu vady.
Podle § 574 odst. 2 obč. zák. dohoda, kterou se někdo vzdává práv, jež mohou v budoucnosti teprve vzniknout, je neplatná.
Lze souhlasit s odvolacím soudem, že ujednání obsažené v článku IV. kupní smlouvy, podle něhož prodávající (žalovaní) neodpovídají za vady, bezprostředně navazuje na prohlášení, že žalovaní přenechávají nemovitosti žalobkyni ve stavu „jak stojí a leží“, a že tak text této pasáže kupní smlouvy, jehož části jsou vzájemně provázány, zjevně koresponduje právní úpravě provedené v § 501 obč. zák. Ostatně ve smlouvě se výslovně uvádí, že jde o ujednání podle tohoto ustanovení. Je zjevné, že ujednání o vyloučení odpovědnosti žalovaných za vady souvisí výlučně s přenecháním nemovitostí „jak stojí a leží“. Dopad § 501 obč. zák. se ovšem na případy převodu věcí individuálně určených nevztahuje; umožnění převodu věcí určených individuálně nebo druhově s doložkou „jak stojí a leží“ by totiž odporovalo smyslu zákonné odpovědnosti prodávajícího za vady prodané věci a výrazně by znevýhodňovalo kupujícího, neboť by nemohl uplatnit svůj nárok z odpovědnosti za vady (srovnej Švestka, J., Spáčil, J., Škárová, M., Hulmák, M. a kol. Občanský zákoník II. § 460 až 880. Komentář. 2. vydání. Praha: C. H. Beck, 2009, s. 1362 - 1363, dále rozsudky Nejvyššího soudu ze dne 12. 12. 2000, sp. zn. 25 Cdo 1741/98, ze dne 26. 11. 2003, sp. zn. 32 Odo 441/2003, a odvolacím soudem zmiňovaný rozsudek Nejvyššího soudu ze dne 29. 2. 2012, sp. zn. 33 Cdo 1430/2010). I kdyby si účastníci sjednali vyloučení odpovědnosti žalovaných za vady bez souvislosti s přenecháním nemovitostí „jak stojí a leží“, nebylo by takové ujednání ničím jiným než dohodou, kterou se strana smlouvy vzdává práv, jež mohou v budoucnosti teprve vzniknout, a tu pod sankcí neplatnosti zakazuje ustanovení § 574 odst. 2 obč. zák., jež ve výjimečných případech omezuje smluvní volnost. Jelikož v dané věci by šlo o případ bezvýjimečného vyloučení uplatnění práva z odpovědnosti za vady - vzdání se práva z odpovědnosti za vady jako celku, bylo by takové ujednání ve smyslu § 574 odst. 2 obč. zák. neplatné.
Neopodstatněná je rovněž výhrada žalovaných proti právnímu posouzení přiměřenosti výše slevy z kupní ceny.
Ustanovení § 597 odst. 1 obč. zák. patří ve způsobu určení přiměřené slevy ze sjednané kupní ceny k právním normám s relativně neurčitou (abstraktní) hypotézou, tj. k právním normám, jejichž hypotéza není stanovena přímo právním předpisem a které tak přenechávají soudu, aby podle svého uvážení v každém jednotlivém případě vymezil sám hypotézu právní normy ze širokého, předem neomezeného okruhu okolností (srovnej rozsudek Nejvyššího soudu ze dne 11. 2. 2010, sp. zn. 21 Cdo 5236/2007). Podle ustálené rozhodovací praxe soudů a komentářové literatury závisí výše slevy z kupní ceny ve smyslu § 597 odst. 1 obč. zák. na povaze a rozsahu vady vzhledem ke sjednané kupní ceně věci, na snížení funkčních vlastností věci nebo její estetické hodnoty, na dalším možném způsobu a rozsahu užívání věci, na ceně nutných oprav věci a jiných obdobných hlediscích (srovnej rozsudky Nejvyššího soudu ze dne 28. 1. 2004, sp. zn. 32 Odo 956/2002, a ze dne 14. 3. 2006, sp. zn. 33 Odo 557/2004, a Švestka, J., Spáčil, J., Škárová, M., Hulmák, M. a kol. Občanský zákoník II. § 460 až 880. Komentář. 2. vydání. Praha : C. H. Beck, 2009, 1737 s.).
Odvolací soud při úvaze o přiměřenosti slevy z kupní ceny přihlédl nejen k výši nákladů nutných k odstranění vad bytu, ale též poměřil plochu bytu s celkovou zastavěnou plochou domu, v němž se byt nachází, vzal v úvahu podíl bytu na zaplacené kupní ceně, jakož i rozsah vad a nemožnost užívání bytu bez jeho celkové opravy. Závěr odvolacího soudu, že sleva z kupní ceny ve výši 203.948,- Kč je přiměřená povaze a rozsahu vad, je správný.
Vzhledem k tomu, že žalovaným se nepodařilo prostřednictvím uplatněných dovolacích důvodů zpochybnit správnost napadeného rozsudku, Nejvyšší soud jejich dovolání podle § 243b odst. 2 část věty před středníkem o. s. ř. zamítl.
Podle § 243b odst. 5 věty první, § 224 odst. 1, § 151 odst. 1 a § 142 odst. 1 o. s. ř. jsou žalovaní, kteří neměli ve věci úspěch, povinni nahradit žalobkyni náklady dovolacího řízení, které vynaložila v souvislosti s vyjádřením k dovolání sepsaném advokátem. Poté, co Ústavní soud zrušil vyhlášku č. 484/2000 Sb. (srovnej nález ze dne 17. 4. 2013, sp. zn. Pl.ÚS 25/12, publikovaný ve Sbírce zákonů České republiky pod č. 116/2013), dovolací soud určil výši mimosmluvní odměny podle § 1 odst. 1, 2, § 2, § 6 odst. 1, § 7 bodu 6., § 8 odst. 1 a § 11 odst. 1 písm. k/ vyhlášky č. 177/1996 Sb., o odměnách advokátů a náhradách advokátů za poskytování právních služeb, v rozhodném znění (dále jen „advokátní tarif“), tj. částkou 9.140,- Kč. Součástí nákladů je paušální částka náhrady za úkon právní služby (vyjádření k dovolání) ve výši 300,- Kč (§ 13 odst. 1, 3 advokátního tarifu) a částka 1.983,- Kč odpovídající 21% dani z přidané hodnoty (§ 137 odst. 3, § 151 odst. 2 o. s. ř.). Podle poměru účasti žalovaných na řízení (žalovaná 2/3, žalovaný 1/3) uložil dovolací soud žalovaným povinnost nahradit žalobkyni náklady dovolacího řízení ve výši uvedené ve výroku tohoto usnesení; platební místo a lhůta ke splnění uložené povinnosti vyplývají z § 149 odst. 1 a § 160 odst. 1 o. s. ř.


text:
2 VSOL 66/2018-A-25
č. j. KSBR 31 INS 7066/2017 2 VSOL 66/2018-A-25
dlužníka: David anonymizovano , anonymizovano identifikační číslo 87177978 bytem Družstevní 384, 798 05 Brodek u Prostějova
o odvolání dlužníka proti usnesení Krajského soudu v Brně ze dne 24. 10. 2017, č. j. KSBR 31 INS 7066/2017-A-18
Usnesení Krajského soudu v Brně ze dne 24. 10. 2017, č. j. KSBR 31 INS 7066/2017-A-18 se mění tak, že se odvolání dlužníka proti usnesení Krajského soudu v Brně ze dne 27. 9. 2017, č. j. KSBR 31 INS 7066/2017-A-16 neodmítá.
1. V záhlaví označeným usnesením Krajský soud v Brně (dále jen insolvenční soud ) odmítl odvolání dlužníka proti usnesení insolvenčního soudu ze dne 27. 9. 2017, č. j. KSBR 31 INS 7066/2017-A-16.
2. V odůvodnění svého rozhodnutí insolvenční soud uvedl, že usnesení ze dne 27. 9. 2017 (č. d. A-16), kterým insolvenční řízení dlužníka pro nezaplacení zálohy na náklady insolvenčního řízení zastavil, bylo dlužníkovi doručeno dne 3. 10. 2017. Lhůta k podání odvolání tak počala běžet dne 4. 10. 2017 a uplynula dne 18. 10. 2017. Dlužník své odvolání proti tomuto usnesení (č. d. A-16) podal u provozovatele poštovních služeb až dne 19. 10. 2017 a tedy po uplynutí zákonné lhůty k podání odvolání. Z tohoto důvodu insolvenční soud odvolání dlužníka jako opožděné odmítl.
3. Proti tomuto usnesení podal dlužník odvolání. Namítal, že mu poštovní zásilka obsahují napadené rozhodnutí bylo vhozena do schránky až dne 5. 10. 2017 a nikoli dne 3. 10. 2017. Na obálce pak není uveden údaj o vhození do schránky. Odvolání proti usnesení o zastavení insolvenčního řízení tak bylo dne 19. 10. 2017 podáno v zákonné stanovené lhůtě. Navrhl, aby odvolací soud napadené rozhodnutí insolvenčního soudu zrušil a podaným odvoláním se dále zabýval. isir.justi ce.cz -2-KSBR 31 INS 7066/2017
4. Podle § 7 zákona č. 182/2006 Sb., o úpadku a způsobech jeho řešení (insolvenční zákon), ve znění pozdějších předpisů (dále jen insolvenční zákon ), nestanoví-li tento zákon jinak nebo není-li takový postup v rozporu se zásadami, na kterých spočívá insolvenční řízení, použijí se pro insolvenční řízení přiměřeně ustanovení občanského soudního řádu (dále jen o. s. ř. ) týkající se sporného řízení, a není-li to možné, ustanovení zákona o zvláštních řízeních soudních; ustanovení týkající se výkonu rozhodnutí nebo exekuce se však použijí přiměřeně jen tehdy, jestliže na ně tento zákon odkazuje.
5. Odvolací soud po zjištění, že odvolání bylo podáno oprávněnou osobou včas, přezkoumal napadené usnesení i řízení, které jeho vydání předcházelo (§ 206, § 212, § 212a odst. 1, 5, 6 o. s. ř.), a aniž ve věci nařizoval jednání (§ 94 odst. 2 písm. c/ IZ), dospěl k závěru, že odvolání dlužníka je důvodné.
6. Z obsahu insolvenčního spisu zjistil odvolací soud tento skutkový stav: -písemnost, tj. usnesení insolvenčního soudu ze dne 27. 9. 2017 (č. d. A-16) bylo dlužníkovi doručováno na adresu Družstevní 384, 798 05 Brodek u Prostějova, a to prostřednictvím doručujícího orgánu, České pošty, s. p. jako provozovatele poštovních služeb (č. d. A-16), -usnesení bylo doručováno v obálce typ III. (č. d. A-16), -z údajů na doručence (č. d. A-16) vyplývá, že dlužník jako adresát nebyl doručujícím orgánem (doručovatelkou Blankou Doležalovou) na shora uvedené adrese zastižen a písemnost byla dne 3. 10. 2017 v 8,30 hodin vložena do domovní schránky, -doručenka obsahuje také jméno, příjmení a podpis doručovatelky a razítko doručujícího orgánu (č. d. A-16), -na obálce, ve které byla písemnost doručována (č. d. A-19) doručující orgán nevyplnil rubriku Zásilka (písemnost) byla vložena do schránky a tím doručena dne a toto rovněž neobsahuje sni datum, jméno, příjmení a podpis doručovatele a razítko doručujícího orgánu, -odvolání dlužníka proti usnesení ze dne 27. 9. 2017 bylo insolvenčnímu soudu doručeno poštou dne 20. 10. 2019, když dle připojené obálky (č. d. A-17) bylo doručujícímu orgánu předáno dne 19. 10. 2017.
7. Podle § 204 odst. 1 věta první o. s. ř. se odvolání podává do patnácti dnů od doručení písemného vyhotovení rozhodnutí u soudu, proti jehož rozhodnutí směřuje.
8. Podle § 208 odst. 1 o. s. ř. opožděně podané odvolání předseda senátu soudu prvního stupně usnesením odmítne.
9. Podle § 45 odst. 1 o. s. ř. doručuje soud při písemnost jednání nebo jiném soudním úkonu.
10. Podle § 45 odst. 2 o. s. ř. nedošlo-li k doručení písemnosti podle odstavce 1, doručí ji soud prostřednictvím veřejné datové sítě do datové schránky. Není-li možné doručit písemnost prostřednictvím veřejné datové sítě do datové schránky, soud ji doručí na žádost adresáta na jinou adresu nebo na elektronickou adresu.
Shodu s prvopisem potvrzuje Renáta Hrubá -3-KSBR 31 INS 7066/2017
11. Podle § 45 odst. 3 o. s. ř. není-li možné doručit písemnost podle odstavce 2, předseda senátu nařídí doručit ji prostřednictvím a) doručujícího orgánu, nebo b) účastníka řízení či jeho zástupce.
12. Podle § 48odst. 1 o. s. ř. doručujícími orgány jsou a) soudní doručovatelé, b) orgány Justiční stráže, c) soudní exekutoři, d) provozovatelé poštovních služeb.
13. Podle § 50 odst. 1 o. s. ř. nezastihl-li doručující orgán adresáta písemnosti, vhodí písemnost do domovní nebo jiné adresátem užívané schránky; písemnost se považuje za doručenou vhozením do schránky, datum vhození vyznačí doručující orgán na doručence a na písemnosti.
14. Podle § 50f odst. 3 o. s. ř. doručuje-li soud písemnost při úkonu, o němž se nepořizuje protokol, nebo prostřednictvím doručujícího orgánu, vyznačí se doručení písemnosti na doručence. Doručenka je veřejnou listinou. Není-li prokázán opak, považují se údaje uvedené na doručence za pravdivé.
15. Odvolací soud má za to, že v přezkoumávané věci, kdy byla dle prohlášení doručujícího orgánu obsaženému na řádně vyplněné doručence (§ 50g odst. 1, 5 o. s. ř.) vhozena do domovní schránky dlužníka dne 3. 10. 2017, nelze toto datum považovat den, kdy byla písemnost dlužníkovi řádně doručena, a to z důvodu dlužníkem prokázané absence vyznačení data vhození schránky na samotné písemnosti (obálce) doručujícím orgánem.
16. Vada vzniklá pochybením doručujícího orgánu nepřípustným způsobem zasáhla do procesních práv dlužníka, neboť z doručené písemnosti nebyl objektivně schopen určit, kdy tato byla doručena a kdy mu tak počala běžet zákonná lhůta pro podání odvolání.
17. Závěr insolvenčního soudu o opožděnosti odvolání dlužníka proti rozhodnutí o zastavení insolvenčního řízení podaného dne 19. 10. 2017 postavený na tom, že napadené rozhodnutí bylo dlužníkovi doručeno dne 3. 10. 2017, lhůta k podání odvolání mu dle § 57 odst. 1 o. s. ř. počala běžet dne 4. 10. 2017 a marně uplynula dne 18. 10. 2017, proto neobstojí.
18. Odmítl-li insolvenční soud odvolání dlužníka podle ustanovení § 208 odst. 1 o. s. ř. jako opožděné, ačkoli pro takový závěr nebyly dány důvody, odňal mu tím možnost jednat před odvolacím soudem a zabránil mu v realizaci procesního práva domáhat se ochrany práva soudu vyššího stupně.
19. Ze shora uvedených důvodů odvolací soud změnil napadené rozhodnutí insolvenčního soudu (když není dán důvod pro jeho potvrzení dle § 219 o. s. ř., ani pro zrušení dle § 219a o. s. ř.) tak, že se odvolání dlužníka neodmítá.
Shodu s prvopisem potvrzuje Renáta Hrubá -4-KSBR 31 INS 7066/2017
20. V dalším průběhu řízení insolvenční soud předloží věc odvolacímu soudu k rozhodnutí o odvolání dlužníka proti usnesení insolvenčního soudu ze dne 27. 9. 2017, č. j. KSBR 31 INS 7066/2017-A-16.

matches:
soud
soud
soud
soud
soud
§ 7
zákona č. 182
soud
§ 212
§ 212
soud
§ 204
§ 208
§ 45
soud
§ 45
soud
soud
§ 45
§ 48
§ 50
§ 50
soud
soud
§ 57
soud
§ 208
soud
§ 219
§ 219
soud


text:
30 Cdo 1923/2003
Nejvyšší soud České republiky rozhodl v senátě složeném z předsedy JUDr. Romana Fialy a soudců JUDr. Karla Podolky a JUDr. Pavla Pavlíka ve věci žalobce C. F. s.r.o., proti žalovaným 1) K. Š., 2) L. Š., oběma zastoupeným advokátem, o neúčinnost a neplatnost kupní smlouvy, vedené u Okresního soudu v Bruntále, pobočky v Krnově, pod sp.zn. 15 C 394/2000, o dovolání žalobce proti usnesení Krajského soudu v Ostravě ze dne 29. listopadu 2002, č.j. 57 Co 709/2002-118, takto:
Rozsudkem ze dne 17. dubna 2002, č.j. 15 C 394/2000-94, Okresní soud v Bruntále, pobočka v Krnově, zamítl návrh žalobce, aby soud rozhodl, že kupní smlouva ze dne 5.5.1998, kterou V. V. a I. V. prodali žalovaným K. Š. a L. Š. nemovitosti zapsané v katastru nemovitostí
u Katastrálního úřadu v B., pracoviště v K., na listu vlastnictví č. 2240,
pro obec K., k.ú. K., a to dům č.p. 1015 na parcele č. 3020 zastavěná plocha, p.č. 3020 zastavěná plocha, p.č. 3021 zahrada a p.č. 3022 ostatní plocha ostatní veřejná zeleň, je vůči žalobkyni C. F. s.r.o. právně neúčinná (výrok I.); zamítl návrh žalobce na určení, že smlouva o koupi domu č.p. 1015 na p.č. 3020 zastavěná plocha, p.č. 3020 zastavěná plocha, p.č. 3021 zahrada a p.č. 3022 ostatní plocha ostatní veřejná zeleň, zapsané v katastru nemovitostí na listu vlastnictví
č. 2240 pro obec a k.ú. K. uzavřená dne 5.5.1998 V. V. a I. V. jako prodávajícími a K. Š. a L. Š., je neplatná (výrok II.); rozhodl, že žalobce je povinen zaplatit žalovaným společně a nerozdílně k rukám právního zástupce žalovaných náklady řízení 4.714,- Kč do tří dnů od právní moci rozsudku (výrok III.).
K odvolání žalobce pak Krajský soud v Ostravě usnesením ze dne 29.11.2002, č.j. 57 Co 709/2002-118, rozsudek soudu prvního stupně v napadené části, tj. v odstavci II. a III. výroku zrušil a věc vrátil soudu prvního stupně k dalšímu řízení.
Nejvyšší soud České republiky jako soud dovolací (§ 10a o.s.ř.) věc přezkoumal podle zákona č. 99/1963 Sb., občanský soudní řád, ve znění účinném od 1. 1. 2001 (dále též jen o.s.ř. ), neboť dovoláním je napadeno rozhodnutí odvolacího soudu vydané
po 1. 1. 2001 a po řízení provedeném podle Občanského soudního řádu ve znění účinném od 1. 1. 2001 (srov. Část dvanáctou, Hlavu I, bod 17. zákona č. 30/2000 Sb., kterým se mění zákon č. 99/1963 Sb., občanský soudní řád, ve znění pozdějších předpisů, a některé další zákony), a dospěl k závěru, že v posuzovaném případě brání meritornímu rozhodnutí o dovolání nedostatek podmínky dovolacího řízení.
Podle ustanovení § 25 odst. 1 věty druhé a § 25a odst. 1 věty druhé o.s.ř. lze advokátu a notáři udělit plnou moc pouze pro celé řízení, tj. procesní plnou moc .
V posuzovaném případě podal žalobce (tj. dovolatel) dovolání proti usnesení odvolacího soudu, aniž by při tomto úkonu byl zastoupen advokátem (notářem),
a nebylo ani prokázáno, že by měl právnické vzdělání. Okresní soud v Bruntále, pobočka v Krnově, proto dovolatele usneseními ze dne 7.5.2003, č.j. 15 C 394/2000-134, a ze dne 1.8.2003, č.j. 15 C 394/2000-142, vyzval, aby si ve lhůtě deseti dnů zvolil
v souladu ustanovením § 241 odst. 1 o.s.ř. v dovolacím řízení zástupcem advokáta
a prostřednictvím tohoto zástupce podal řádné dovolání; současně žalobce poučil, že dovolací řízení bude zastaveno, jestliže výzvě řádně a včas nevyhoví.
Po výzvě ze dne 7.5.2003 předložil žalobce dovolání proti usnesení odvolacího soudu, jehož obsah je zcela shodný (včetně data vyhotovení) s dovoláním již dříve jím podaným, které je však podepsáno nejen jednatelem žalobce L. M., ale současně také advokátem. S tímto podáním předložil žalobce plnou moc ze dne 18.12.2002, kterou udělil jednatel žalobce L. M. JUDr. J. R. k vypracování dovolání proti usnesení Krajského soudu v Ostravě z 29.11.2002, sp.zn. 57 Co 709/2002-118 .
Na výzvu ze dne 1.8.2003 již žalobce nereagoval.
Z uvedeného vyplývá, že dovolatel nesplnil zákonem stanovenou podmínku dovolacího řízení a přes výzvu a poučení o důsledcích své nečinnosti do dnešního dne nedostatek podmínky dovolacího řízení podle ustanovení § 241 odst. 1, věty první a § 241 odst. 2 o.s.ř., tj. udělení procesní plné moci advokátu (notáři) k zastupování v dovolacím řízení, neodstranil. Nejvyšší soud České republiky proto řízení o dovolání žalobce - aniž by se mohl zabývat dalšími okolnostmi - podle ustanovení § 243c odst. 1 a § 104 odst. 2, věty třetí o.s.ř. zastavil.

matches:
soud
soud
soud
soud
soud
soud
zákona č. 99
zákona č. 30
§ 25
§ 25
soud
§ 241
§ 241
§ 241
soud
§ 243
§ 104


text:
č. 619/2005 Řízení před soudem: úvaha o nicotnosti správního rozhodnutí
V řízení o žalobě proti rozhodnutí správního orgánu může soud vyslovit nicotnost rozhodnutí správního orgánu (§ 65 odst. 1, § 76 odst. 2 s. ř. s.) jen za procesního předpokladu, že žaloba sama není nepřípustná [§ 46 odst. 1 písmo d), § 68 s. ř. s.].
(podle rozsudku Nejvyššího správního soudu ze dne 21. 4.2005, čj. 4 As 31/2004-53)
věc: Stanislav V. v P. proti Krajskému úřadu Plzeňského kraje o posouzení charakteru věci podle zákona o odpadech, o kasační stížnosti žalovaného
Rozhodnutím ze dne 21. 11. 2002, vydaným v řízení o pochybnostech, zda se movitá věc považuje za odpad, vyslovil Magistrát města Plzně podle § 79 odst. 1 písmo a) zákona č. 185/2001 Sb., o odpadech, a podle § 8 odst. 1 a § 10 zákona č. 147/2000 Sb., o okresních úřadech, že osobní automobily VW Golf, rok výroby 1988, č. karoserie ... , a VW Golf, rok výroby 1989, č. karoserie ... , se považují za odpad ve smyslu § 3 zákona o odpadech.
Žalobce se proti rozhodnutí odvolal; žalovaný však jeho odvolání zamítl rozhodnutím ze dne 14. 1. 2003 a napadené rozhodnutí potvrdil.
V žalobě proti rozhodnutí žalovaného žalobce zpochybnil závěr správních orgánů o tom, že dovezené automobily jsou odpadem, a naopak zdůraznil provozuschopnost automobilů. Upozornil na to, že Magistrát města Plzně vycházel při rozhodování z oznámení Celního úřadu Plzeň II, resp. z jeho žádosti, ze dne 22. 5. 2002, přičemž celní úřad pravděpodobně předpokládal, že již došlo ke zpřísnění podmínek dovozu ojetých automobilů do České republiky; tak tomu ovšem nebylo. Jelikož v době podání žaloby ještě neplatil metodický pokyn Ministerstva životního prostředí pro sjednocení postupu při posuzování autovraků či poškozených vozidel dovážených do republiky, bylo ponecháno na libovůli celních úřadů, která vozidla do provozu propustí a která budou případně považovat za odpad.
Žalovaný ve svém písemném vyjádření polemizoval se žalobcovým náhledem na povahu dovezených automobilů. Současně zdůraznil, že celé správní řízení bylo vedeno pro potřeby řízení celního a bylo zde rozhodováno jen o předběžné otázce; soud by měl tedy zvážit použití ustanovení § 70 s. ř. s.
Krajský soud v Plzni vyslovil rozsudkem ze dne 29. 3. 2004 nicotnost rozhodnutí žalovaného i správního orgánu 1. stupně. Zjistil, že rozhodnutí správního orgánu 1. stupně trpí takovými vadami, které vyvolávají jeho nicotnost, konkrétně absolutním omylem v osobě adresáta spočívajícím v tom, že správní akt je adresován něčemu, co není osobou v právním slova smyslu a není způsobilé mít práva a povinnosti. Krajský soud objasnil, že řízení v pochybnostech, zda se určitá movitá věc považuje za odpad, je zahajováno na návrh vlastníka této movité věci nebo na návrh správního úřadu, který provádí řízení, v němž se tato otázka vyskytla [§ 79 odst. 1 písmo a) zákona o odpadech, ve znění účinném k 31. 12. 2002]. Na toto řízení se vztahuje správní řád (§ 82 zákona o odpadech). V dané věci bylo řízení zahájeno na základě žádosti Celního úřadu Plzeň II a vzdor poněkud zavádějící formulaci "Návrh správního úřadu" byla žádost Celního úřadu Plzeň II pouhou iniciativou, po níž následovalo zahájení řízení z vlastního podnětu správního orgánu - Magistrátu města Plzně podle § 18 správního řádu. Magistrát města Plzně oznámil žalobci zahájení řízení a umožnil mu vyjádřit se k věci. Účastníkem řízení byl pouze žalobce, jehož vlastnické právo k posuzované movité věci mohlo být vydaným rozhodnutím dotčeno.
Správní orgán I. stupně však pochybil při vydání rozhodnutí, v němž za jeho adresáta označil Celní úřad Plzeň II. Přestože rozhodnutí doručil i žalobci, nebyla tím zhojena vada správního aktu v označení účastníka řízení. Celní úřad Plzeň II není osobou v právním slova smyslu a nemá způsobilost k právům a povinnostem. Jediným adresátem správního aktu měl být proto žalobce. Vydání správního aktu správnímu úřadu namísto fyzické osobě představuje natolik závažnou vadu rozhodnutí, jež podle krajského soudu způsobuje jeho nicotnost.
K možnosti užít ustanovení § 70 s. ř. s., jak ji navrhl žalovaný, krajský soud konstatoval, že u neexistujícího rozhodnutí nelze zkoumat ani jeho předběžnou povahu ve smyslu § 70 písmo b) S. ř. s.; soud je totiž povinen přihlížet k nicotnosti i bez návrhu, a proto je dána jeho pravomoc vyslovit nicotnost i takového rozhodnutí, jež by jinak bylo vyloučeno ze soudního přezkumu.
V kasační stížnosti proti rozsudku Krajského soudu v Plzni vyjádřil žalovaný (stěžovatel) nesouhlas s právním názorem krajského soudu o nicotnosti rozhodnutí správního orgánu I. stupně. Tento názor založil soud pouze na tom, že v rozhodnutí správního orgánu I. stupně je pod hlavičkou orgánu, který rozhodnutí vydal, uvedeno označení a adresa Celního úřadu v Plzni, který dané rozhodnutí pro své potřeby obdržel a který byl iniciátorem celého řízení, neboť mu v jeho vlastním prováděném správním řízení (o propuštění zboží do celního oběhu) vyvstala pochybnost o tom, zda dovážené zboží je či není odpadem. Protože sám není orgánem příslušným k rozhodování v pochybnostech, zda věc je či není odpadem, podal návrh na vyřešení této předběžné otázky tehdy příslušnému správnímu orgánu Magistrátu města Plzně. Uvedení adresy Celního úřadu v Plzni v záhlaví rozhodnutí namísto toho, aby byla společně s ostatními adresáty uvedena na konci tohoto rozhodnutí, může plodit jisté pochyby; není však s to vyvolat nicotnost správního aktu.
Soudní řízení dále trpí zmatečností, jelikož zde nebyly splněny podmínky řízení. Stěžovatel poukazuje na § 68 písm. e) s. ř. s., podle něhož je žaloba nepřípustná v případě, že směřuje proti rozhodnutí, které je podle zvláštních zákonů nebo podle soudního řádu správního vyloučeno z přezkumu. Okruh věcí z přezkumu vyloučených je uveden v § 70 s. ř. s., kde pod písm. b) jde o rozhodnutí předběžné povahy. Rozhodování v pochybnostech pro potřeby celního úřadu, zda věc či není odpadem, je právě takovým rozhodováním o předběžné otázce. Tímto rozhodnutím není totiž konečným způsobem zasažena sféra subjektivních práv či povinností fyzické nebo právnické osoby. Vyslovil to ostatně i Krajský soud v Plzni v jiném svém řízení vedeném proti stěžovateli pod sp. zn. 30 Ca 196/2002, v němž řízení o žalobě zastavil z důvodu, že napadené rozhodnutí bylo rozhodnutím předběžné povahy. Stěžovatel proto zpochybňuje závěr krajského soudu o tom, že u nulitního rozhodnutí nelze zkoumat ani jeho předběžnou povahu, neboť soud je povinen přihlížet k nulitě bez návrhu a je nucen ji vyslovit i u takového rozhodnutí, které je jinak ze soudního přezkumu vyloučeno. Soud měl podle stěžovatele zkoumat podmínky řízení podle § 68 a § 70 s. ř. s. a po zjištění, že žaloba je nepřípustná, návrh na prvním místě podle § 46 s. ř. s. odmítnout. Stěžovatel odkázal na rozhodnutí Vrchního soudu v Praze sp. zn. 7A 52/94 a 7 A 22/99-30 (Soudní judikatura ve věcech správních Č. 252/1998 ač. 846/2001), podle nichž není povinnost soudu zabývat se otázkou nulity správního rozhodnutí ex offo prolomením dispoziční zásady, kterou je správní soudnictví ovládáno, ale jejím logickým vyústěním. Nulitní rozhodnutí je třeba výrokem soudu odstranit, ovšem jen za předpokladu, že žaloba proti takovému aktu směřující je sama způsobilá soudní přezkum vůbec vyvolat. Stěžovatel zdůraznil, že již před zakotvením možnosti soudu zrušit nicotné rozhodnutí nad žalobní návrh podle § 76 odst. 2 s. ř. s. soudy výkladem k této možnosti dospěly a tak také činily. Krajský soud v Plzni měl tedy nejprve zkoumat přípustnost žaloby a jedině v případě, že by byla shledána přípustnou, měl nad žalobní návrh rozhodnout o nicotnosti. V daném případě však měl pro nepřípustnost žalobu odmítnout.
Nejvyšší správní soud zrušil napadený rozsudek Krajského soudu v Plzni a žalobu proti rozhodnutí žalovaného současně odmítl.
S Krajským soudem v Plzni je třeba souhlasit v tom, že trpí-li rozhodnutí správního orgánu tak závažnou právní vadou, jež vyvolává jeho nicotnost, vysloví rozsudkem tuto nicotnost soud i bez návrhu. K nicotnosti správního aktu tudíž soud přihlíží z úřední povinnosti bez ohledu na to, zda žaloba poukazovala na vady nicotnost způsobující, nebo se domáhala zrušení aktu pro nezákonnost nebo věcnou vadnost (tak, jak tomu bylo v projednávané věci). Na druhé straně však nutno souhlasit se stěžovatelem, že možnost vyslovit nicotnost správního aktu přichází v úvahu jen za splnění předpokladu, že žaloba proti takovému aktu směřující je sama způsobilá soudní přezkum vůbec vyvolat. Jinými slovy řečeno, zjistí-li soud, že žaloba není přípustná pro některý z důvodů, s nimiž soudní řád správní nepřípustnost spojuje, odmítne ji usnesením podle § 46 odst. 1 písmo d) jako nezpůsobilou soudní přezkum vůbec vyvolat. Až po ověření předpokladu přípustnosti žaloby se může soud zabývat právní kvalitou rozhodnutí samotného, tedy zjišťovat a hodnotit i okolnosti svědčící pro nicotnost či proti ní. Otázka přípustnosti žaloby spadá do okruhu zkoumání podmínek řízení, které předchází zjišťování právních vad rozhodnutí samotného. Na tom nic nemění skutečnost, že vyslovit nicotnost rozhodnutí pro jeho vady musí soud ex offo, aniž by musel nařizovat jednání (§ 76 odst. 2 s. ř. s.).
Podle § 68 písmo e) s. ř. s. je žaloba nepřípustná, domáhá-li se žalobce přezkoumání rozhodnutí, které je z přezkoumání podle tohoto nebo zvláštního zákona vyloučeno. Důvody nepřípustnosti žaloby stanoví soudní řád správní především v § 70, podle něhož jsou ze soudního přezkoumání vyloučeny úkony správního orgánu, a) které nejsou rozhodnutími, b) předběžné povahy, c) jimiž se upravuje vedení řízení před správním orgánem, d) jejichž vydání závisí výlučně na posouzení zdravotního stavu osob nebo technického stavu věcí, pokud sama o sobě neznamenají právní překážku výkonu povolání, zaměstnání nebo podnikatelské, popř. jiné hospodářské činnosti, nestanoví-li zákon jinak, e) o nepřiznání nebo odnětí odborné způsobilosti fyzickým osobám, pokud sama o sobě neznamenají právní překážku výkonu povolání nebo zaměstnání nebo jiné činnosti, f) jejichž přezkoumání vylučuje zvláštní zákon.
Nejvyšší správní soud souhlasí s názorem stěžovatele, že rozhodování (rozhodnutí) v pochybnostech pro potřeby celního úřadu, zda se určitá movitá věc považuje za odpad ve smyslu příslušných ustanovení zákona o odpadech, je úkonem správního orgánu předběžné povahy, proti němuž je žaloba nepřípustná ve smyslu § 68 písmo e) s. ř. s. Za rozhodnutí předběžné povahy správní soudy totiž obecně považují např. zaujetí závazného stanoviska, rozhodnutí o předchozím souhlasu nebo tzv. podkladové rozhodnutí, tedy rozhodnutí, z nichž teprve vychází další rozhodnutí konečné povahy, jímž je zasahováno do práva povinností určitého subjektu, a to bez ohledu na to, zda takové konečné rozhodnutí bude vydávat týž orgán, který vydal rozhodnutí předběžné povahy, či orgán jiný. O takové podkladové rozhodnutí se jedná i v projednávané věci, neboť jím není konečným způsobem zasažena sféra subjektivních práv či povinností fyzické či právnické osoby, ale je jím jen zákonem předepsaným způsobem vyřešena předběžná otázka, jejíž řešení je nezbytné pro další činnost celního úřadu. Teprve rozhodnutí tohoto správního orgánu má povahu konečnou a žalobcovo právo na soudní ochranu je dostatečně zajištěno tím, že je v pravomoci soudů přezkoumávat toto konečné rozhodnutí správního orgánu. Ostatně ústavnost výluky přezkumu rozhodnutí předběžné povahy potvrdil i Ústavní soud. Záruku přezku mu rozhodnutí předběžné povahy v rámci přezkoumání rozhodnutí tzv. konečného skýtá i ustanovení § 75 odst. 2 věta druhá s. ř. s.: byl-li podle něj závazným podkladem přezkoumávaného rozhodnutí jiný úkon správního orgánu, přezkoumá soud k žalobní námitce také jeho zákonnost, není-li jím sám vázán a neumožňuje-li tento zákon žalobci napadnout takový úkon samostatnou žalobou ve správním soudnictví.
Podle § 46 odst. 1 písmo d) s. ř. s. odmítne soud usnesením návrh, jenž je podle tohoto zákona nepřípustný. Krajský soud v Plzni měl proto žalobu odmítnout pro nepřípustnost, neboť směřovala proti rozhodnutí tzv. předběžné povahy. Pokud tak neučinil a vyslovil napadeným rozsudkem nicotnost obou rozhodnutí, nezbylo Nejvyššímu správnímu soudu než jeho rozsudek zrušit a sám žalobu odmítnout.

matches:
soud
§ 76
§ 68
§ 79
zákona č. 185
§ 8
§ 10
zákona č. 147
§ 3
soud
§ 70
soud
soud
§ 18
§ 70
soud
§ 70
soud
soud
§ 68
§ 70
soud
soud
Soud
§ 68
§ 70
§ 46
§ 76
soud
soud
soud
soud
§ 46
soud
soud
§ 68
§ 70
soud
§ 68
§ 75
soud
§ 46
soud
soud


text:
č. UZSVM/ J/5023/201 6-ONJM č. NJ/376/j/2016/Ja I. I. 1. Česká republika je vlastníkem níže uvedených nemovitých věcí: - PDF
Download "č. UZSVM/ J/5023/201 6-ONJM č. NJ/376/j/2016/Ja I. I. 1. Česká republika je vlastníkem níže uvedených nemovitých věcí:"
1 UZSVM/ONJ/5023/2016-ON Jfvl 4169/ONJ/2016-ONJM Č.j.: UZSVM/ONJ/5023/2016-ONJM Česká republika - Úřad pro zastupování státu ve věcech majetkových se sídlem Rašínovo nábřeží 390/42, Praha 2, za kterou právně jedná Ing. Káro! Siwek, ředitel Územního pracoviště Ostrava, na základě Příkazu generálního ředitele č. 6/2014 v platném znění IČO; (dále jen převodce") [MORAVSKOSLEZSKÝ KRAJ - K.RAJSK.Ý ÚŘADJ Moravskoslezský kraj se sídlem 28. října 2771/117, Ostrava - Moravská Ostrava, IČ: zastoupený Správou silnic Moravskoslezského kraje, příspěvkovou organizací, se sídlem Úprková 795/1, Přívoz, Ostrava, zastoupená Ing. Tomášem Bóhmem, ředitelem, na základě pověření č. 1/2005 ze dne IČ: DIČ:CZ zapsaná v obchodním rejstříku vedeném Krajským soudem v Ostravě, oddíl Pr., vložka 988 (dále jen nabyvatel") uzavírají podle ustanovení 2055 a násí. zákona č. 89/2012 Sb., občanský zákoník (dále jen zákon č. 89/2012 Sb.") a podle ustanovení 22 zákona č. 219/2000 Sb., o majetku České republiky a jejím vystupování v právních vztazích, ve znění pozdějších předpisů (dále jen zákon č. 219/2000 Sb.,") tuto č. UZSVM/ J/5023/201 6-ONJM č. NJ/376/j/2016/Ja SBP 1 8/2016-Sí I. I. 1. Česká republika je vlastníkem níže uvedených nemovitých věcí: pozemková parcela číslo; pozemková parceia číslo: 1357/21, druh pozemku: hodnota: 1.861,- Kč, 1357/22, druh pozemku: hodnota: 2.062,- Kč, 1357/24, druh pozemku: hodnota: 2.364,- Kč, 1357/26, druh pozemku: hodnota: 4.527,- Kč, 1357/38, druh pozemku: hodnota: 151,- Kč, 1357/48, druh pozemku: hodnota: 905,- Kč, ostatní piocha, způsob využití:
2 Cj.: UZSVM/ONJ/5023/2016-ONJM 1357/52, druh hodnota: 2.364,- 1357/58, druh hodnota: , 1357/59, druh hodnota: 6.540,- 1357/60, druh hodnota: 3.421,- 1357/61, druh hodnota: , Kč, -Kč, KČ, Kč, -Kč, zapsané na listu vlastnictví č , pro kat. území Tošovice, obec Odry, v katastru nemovitostí vedeném Katastrálním úřadem pro Moravskoslezský kraj se sídlem v Opavě, Katastrálním pracovištěm Nový Jičín (dále jen převáděný majetek"). 2. Úřad pro zastupování státu ve věcech majetkových je na základě čf. CXVII. bodu 14 zákona č. 320/2002 Sb., o změně a zrušení některých zákonů v souvislosti s ukončením činností okresních úřadů, ve znění pozdějších předpisů, příslušný s převáděným majetkem hospodařit, a to ve smyslu 9 zákona č. 219/2000 Sb. Cl. II. 1. Převodce touto smlouvou bezúplatně převádí nabyvateli vlastnické právo k převáděnému majetku, se všemi součástmi, které tvoří trvalé porosty na pozemcích p.p.č. 1357/21 ostatní plocha, ostatní komunikace, p.p.č. 1357/58 ostatní plocha, ostatní komunikace, p.p.č. 1357/59 ostatní plocha, ostatní komunikace, p.p.č. 1357/60 ostatní plocha, ostatní komunikace a p.p.č. 1357/61 ostatní plocha, ostatní komunikace v k.ú. Tošovice, a nabyvatel je do svého výlučného vlastnictví přijímá. 2. Vlastnické právo k převáděnému majetku se bezúplatně převádí ve veřejném zájmu ve smyslu ust. 22 odst. 3 zákona č. 219/2000 Sb. a v souladu s ust. 9 zákona č. 13/1997 Sb., o pozemních komunikacích, ve znění pozdějších předpisů, neboť se jedná o silniční pozemky ve smyslu ust. 11 odst. 1 zákona č. 13/1997 Sb., o pozemních komunikacích, ve znění pozdějších předpisů, na kterých se nachází těleso silnice č. íll/4627 ve vlastnictví nabyvatele, a odvodňovací příkopy, které jsou součástí této silnice podle ust. 12 odst. 1 písm. c) zákona č. 13/1997 Sb., o pozemních komunikacích, ve znění pozdějších předpisů. 3. Nabyvatel prohlašuje, že se seznámil s faktickým stavem převáděného majetku. Cl. III. 1. Převodce i nabyvatel shodně prohlašují, že jim nejsou známy žádné skutečnosti, které by uzavření této smlouvy bránily. 2. Převodce prohlašuje, že mu není známo, že by na převáděném majetku vázla nějaká omezení či závazky. 3. Převodce nabyvatele upozorňuje, že přes pozemky p.p.č. 1357/21 ostatní plocha, ostatní komunikace, p.p.č. 1357/48 ostatní plocha, ostatní komunikace, p.p.č. 1357/26 ostatní plocha, ostatní komunikace v k.ú. Tošovice vede nadzemní vedení VN do 1 kv ve vlastnictví společnosti ČEZ Distribuce, a.s.; přes pozemky p.p.č. 1357/61 ostatní plocha, ostatní komunikace, p.p.č. 1357/59 ostatní plocha, ostatní komunikace, p.p.č. 1357/58 ostatní
3 7 Č.j.: UZSVM/ONJ/5023/2016-ONJM plocha, ostatní komunikace, p.p.č. 1357/21 ostatní plocha, ostatní komunikace, p.p.č. 1357/52 ostatní plocha, ostatní komunikace, p.p.č. 1357/48 ostatní plocha, ostatní komunikace, p.p.č. 1357/38 ostatní plocha, ostatní komunikace, p.p.č. 1357/26 ostatní plocha, ostatní komunikace v k.ú. Tošovice vede nadzemní elektronická síť ve vlastnictví společnosti Česká telekomunikační infrastruktura a.s., dosud nezapsaná v katastru nemovitostí. Cl. IV. 1. Vlastnické právo k převáděnému majetku nabývá nabyvatel dnem zápisu do katastru nemovitostí. Tímto dnem na nabyvatele přecházejí veškerá práva a povinnosti spojená s vlastnictvím a užíváním převáděného majetku. 2. Smluvní strany se dohodly, že návrh na zápis vkladu vlastnického práva do katastru nemovitostí podává převodce, a to bez zbytečného odkladu. 3. Pokud by příslušným katastrálním úřadem byl návrh na zápis vkladu vlastnického práva k nemovitým věcem dle této smlouvy pro nabyvatele pravomocně zamítnut, účastníci této smlouvy se zavazují k součinnosti směřující k naplnění vůle obou smluvních stran. CI.V. 1. Při splnění podmínek zákona č. 129/2000 Sb., o krajích (krajské zřízení), ve znění pozdějších předpisů, tato smlouva nabývá platnosti dnem podpisu poslední smluvní stranou. 2. Smluvní strany berou na vědomí, že jsou svými projevy vázány od okamžiku podpisu této smiouvy. 3. Smluvní strany se dohodly, že není-li v této smlouvě stanoveno jinak, řídí se práva a povinnosti smluvních stran zákonem č. 89/2012 Sb. a zákonem č. 219/2000 Sb. 4. Smluvní strany se dohodly, že jakékoli změny a doplňky této smlouvy jsou možné pouze písemnou formou, v podobě oboustranně uzavřených vzestupně číslovaných dodatků smlouvy. 5. Poplatkové a daňové povinnosti spojené s touto smlouvou nese nabyvatel. 6. Tato smlouva je vyhotovena ve 4 stejnopisech. Každá ze smluvních stran obdrží po jednom vyhotovení. Jedno vyhotovení bude použito k zápisu vlastnického práva vkladem do katastru nemovitostí. 7. Smluvní strany navzájem prohlašují, že smlouva neobsahuje žádné obchodní tajemství. 8. Tato smlouva bude zveřejněna Úřadem v registru smluv podle zákona č. 340/2015 Sb., o zvláštních podmínkách účinnosti některých smluv, uveřejňování těchto smluv a o registru smluv (zákon o registru smluv). 9. Úřad zašle tuto smlouvu správci registru smluv k uveřejnění bez zbytečného odkladu, nejpozději však do 30 dnů od uzavření smlouvy. 10. Nedílnou součástí této smlouvy je - doložka dle zákona č.: 129/2000 Sb., ve znění pozdějších předpisů
4 Č.j.: UZSVM/ONJ/5023/2016-ONJM 11. Smluvní strany výslovně souhlasí stím, aby tato smlouva ve svém úplném znění byl a zveřejněna vrámci informací zpřístupňovaných veřejnost i prostřednictví m dálkového přístupu. Smluvní strany prohlašují, že skutečnost i uvedené vtéto smlouvě nepovažuj í za obchodní tajemství ve smyslu ustanovení 504 zákona č. 89/2012 Sb. a udělují svolení k jejich užití a zveřejnění bez stanovení jakýchkoli dalších podmínek. 12. Smluvní strany prohlašují, že tuto smlouvu uzavřely svobodně a vážně, nikoliv z přinucení nebo omylu. Na důkaz toho připojují své vlastnoruční podpisy. V Ostravě dne V Ostravě dne Česká republika - Úřad pro zastupování státu ve věcech majetkových Ing. Karol Siwek ředitel Územního pracoviště Ostrava Ing. Tomáš Bohm ředitel Správy silnic Moravskoslezského kraje příspěvková organizace Y-Y:ov, 795/ Ostrava Příloha - Doložka dle zákona č. 129/2000 Sb., ve znění pozdějších předpisů
5 Č.J.: UZSVM/ONJ/5023/2016-ONJM Příloha č. 1 ke Smlouvě o bezúplatném převodu vlastnického práva k nemovitým věcem č. UZSVM/ONJ/5023/2016-ONJM - SBP 18/2016-Ší Doložka platnosti právního jednání kraje ve smyslu ustanovení 23 zákona č. 129/2000 Sb., o krajích (krajské zřízení), ve znění pozdějších předpisů (dáíe jen zákon č. 129/2000 Sb.) Moravskoslezský kraj ve smysl u ustanovení 23 zákona č. 129/200 Sb. potvrzuje, že u právních jednání obsažených ve smlouvě o bezúplatném převodu vlastnického práv a k nemovitým věcem. čuzsvm/onj/5023/2016-onjm - SBP 18/2016-Š í byl ze strany nabyvatele splněny podmínky stanovené zákonem č. 129/2000 Sb., které jsou obligatorní pro platnost tohoto právního jednání. Bezúplatný převod pozemků p.p.č. 1357/21 ostatní plocha, ostatní komunikace, p.p.č. 1357/22 ostatní plocha, ostatní komunikace, p.p.č. 1357/24 ostatní plocha, ostatní komunikace, p.p.č. 1357/26 ostatní plocha, ostatní komunikace, p.p.č. 1357/38 ostatní plocha, ostatní komunikace, p.p.č. 1357/48 ostatní plocha, ostatní komunikace, p.p.č. 1357/52 ostatní plocha, ostatní komunikace, p.p.č. 1357/58 ostatní plocha, ostatní komunikace, p.p.č. 1357/59 ostatní plocha, ostatní komunikace, p.p.č. 1357/60 ostatní plocha, ostatní komunikace, p.p.č. 1357/61 ostatní plocha, ostatn í komunikace vk.ú. Tošovice, obec Odry, by l schválen zastupitelstvem Moravskoslezského kraje, usnesením č. 14/1248 ze dne Tato doložka platnost i právního jednání ej nedílnou součást í výše uvedené smlouv y o bezúplatném převodu vlastnického práva k nemovitým věcem. 1 L 0'. i.i? VOstravědne " <... /< /-Y J \ /y \ i prof. Ing. ívo Vondrák, CSc. hejtman Moravskoslezského kraje

matches:
zákona č. 89
zákona č. 219
zákona č. 320
zákona č. 219
zákona č. 219
zákona č. 13
zákona č. 13
zákona č. 13
zákona č. 129
zákona č. 340
zákona č. 89
zákona č. 129
zákona č. 129
zákona č. 129


text:
VSOL 5/2005: Nová pravidla pro úřední desky
Od 1. ledna 2006 nabývá účinnost zákon č. 500/2004 Sb., obecně známý jako nový správní řád. Tento zákon upravuje postupy správních orgánů, mezi něž patří i orgány územně samosprávných celků. Nový správní řád obsahuje nejenom problematiku správního řízení, ale i obecné záležitosti týkající se základních zásad činnosti správních orgánů, obecná pravidla pro příjem podání včetně elektronické podatelny. Obsahuje popis veškerých možností doručování zásilek, definici úřední desky, obecná pravidla podob dokumentů různých typů (rozhodnutí, vyjádření, osvědčení a sdělení), dále pravidla exekuce, veřejnoprávní smlouvy aj.
Šíře záběru tohoto zákona je tedy poměrně velká, stejně jako jeho rozsah. Pro srovnání: původní správní řád z roku 1967, který je zatím stále v současnosti platný, obsahuje 85 paragrafů, zatímco zákon č. 500/2004 Sb. jich má 184.
Úřední deska a právní předpisy
V současné době je úřední deska zmiňována v mnoha zákonech. Pro oblast územně samosprávných celků jsou důležité popisy úřední desky dané § 112 zákona č. 128/2000 Sb., o obcích, § 71 zákona č. 129/2000 Sb., o krajích a § 83 zákona č. 131/2000 Sb., o hlavním městě Praze. Na základě zákona č. 501/2004 Sb. se všechny tyto definice úřední desky zrušují a nahrazují se odkazem na § 26 zákona č. 500/2004 Sb. Dochází tím ke vzniku jednotné definice úřední desky.
Protože příslušný § 26 stanoví poměrně přísné podmínky pro úřední desku, objevily v této souvislosti dotazy, zda jsou tyto podmínky platné i pro dokumenty, které se na úřední desku vyvěšují na základě jiných právních předpisů než je nový správní řád. Odpověď na tuto otázku je vlastně obsažena přímo v zákoně č. 501/2004 Sb., který jiné definice úřední desek zrušuje.
Pokud bychom tedy připustili, že se podmínky § 26 zákona č. 500/2004 Sb. nevztahují i na další dokumenty, znamenalo by to zrušení (bez náhrady) zákonných pravidel pro fungování úředních desek v územně samosprávných celcích. To však jistě není záměrem zákona, který naopak podřizuje úřední desky jednotným pravidlům vztahujícím se na všechny správní orgány podle § 1 odst. 1 nového správního řádu.1
Nová pravidla úřední desky
Od 1. ledna 2006 je tedy úřední deska správních orgánů definovaná § 26 zákona č. 500/2004 Sb., který specifikuje následující pravidla:
Každý správní orgán zřizuje úřední desku.
Úřední deska musí být nepřetržitě veřejně přístupná.
Pro orgány územně samosprávných celků se zřizuje jedna úřední deska.
Obsah úřední desky se zveřejňuje též způsobem umožňujícím dálkový přístup.
Úřední deska na internetu
Poslední věta § 26 odst. 1 nového správního řádu říká, že obsah úřední desky je třeba zveřejnit též způsobem umožňujícím dálkový přístup. Není-li správní orgán schopen zajistit zveřejnění obsahu úřední desky způsobem umožňujícím dálkový přístup, má být uzavřena s obcí s rozšířenou působností, v jejímž správním obvodu má orgán sídlo, veřejnoprávní smlouva o zveřejňování obsahu úřední desky způsobem umožňujícím dálkový přístup. Nedojde-li k vzájemné dohodě a uzavření veřejnoprávní smlouvy, rozhoduje v této věci nadřízený správní orgán, že bude tuto povinnost vykonávat sám, nebo že jejím vykonáváním pověří jiný podřízený věcně příslušný správní orgán ve svém správním obvodu.
V této souvislosti se vynořují určité otázky konkrétního výkladu. Zejména zda se obsahem úřední desky rozumí celý obsah dokumentů nebo jejich pouhý seznam? Protože zveřejňování obsahu úřední desky způsobem umožňujícím dálkový přístup má za cíl zajistit adresátům veřejné správy možnost seznamovat se prostřednictvím veřejné datové sítě internet s jakýmikoliv dokumenty publikovanými na úřední desce, je třeba obsahem úřední desky zásadně rozumět plné znění dokumentů. Zveřejněné pouhého seznamu dokumentů vyvěšených na úřední desce by z hlediska adresátů veřejné správy nemělo prakticky žádný význam.1
Další otázkou je, zda má nezveřejnění dokumentu na úřední desce s dálkovým přístupem stejné právní důsledky jako nezveřejnění téhož dokumentu na klasické úřední desce? V případě doručení veřejnou vyhláškou (viz § 25 nového správního řádu) je přímo v zákoně zakotvena neplatnost takového doručení, pokud není v příslušné lhůtě také splněna povinnost zveřejnit písemnost způsobem umožňujícím dálkový přístup. V dalších právních předpisech není zatím neplatnost celého vyvěšení dokumentu při nesplnění povinnosti publikace způsobem umožňujícím dálkový přístup explicitně uvedena.1
Příkladný výčet typů dokumentů, které územně samosprávné celky publikují na svých úřední deskách.
Záměry obce prodat, směnit nebo darovat nemovitý majetek, pronajmout jej nebo poskytnout jako výpůjčku.
Rozhodnutí krajského úřadu o odejmutí (části) výkonu přenesené působnosti.
Rozhodnutí Ministerstva vnitra ČR o odejmutí (části) výkonu přenesené působnosti.
Oznámení o počtu členů zastupitelstva, které má být voleno v následujícím volebním období.
Oznámení o místě, době a navrženém programu připravovaného zasedání zastupitelstva obce.
Rozhodnutí Ministerstva vnitra ČR o pozastavení účinnosti právního předpisu obce.
Nález, kterým Ústavní soud ruší obecně závaznou vyhlášku obce.
Rozhodnutí, kterým Ústavní soud ruší usnesení, rozhodnutí nebo jiná opatření orgánu obce v samostatné působnosti.
Opatření krajského úřadu, kterým se ruší opatření orgánů obce v přenesené působnosti.
Uzavřené veřejnoprávní smlouvy.
Doručování veřejnou vyhláškou.
Krizový zákon (č. 240/2000 Sb.)
Rozhodnutí o stavu nebezpečí.
Vyhláška krajské veterinární správy o mimořádných veterinárních opatřeních.
Doručení hromadným předprsním seznamem.
Zákon č. 26/200 Sb., o veřejných dražbách
Oznámení o dražbě.
Informace o umístění opuštěného vozidla (autogramu) na vybrané parkoviště.
Zákaz koupání v povrchových vodách využívaných ke koupání.
Vyhlášení místního referenda (vyvěšení usnesení zastupitelstva obce o vyhlášení místního referenda).
Pozn: 1) Podrobněji článek Úřední deska v novém správním řádu JUDr. Josefa Vedrala, Ph. D., jednoho ze spoluautorů návrhu nového správního řádu.

matches:
§ 112
zákona č. 128
§ 71
zákona č. 129
§ 83
zákona č. 131
zákona č. 501
§ 26
zákona č. 500
§ 26
§ 26
zákona č. 500
§ 1
§ 26
zákona č. 500
§ 26
§ 25
soud
soud


text:
Nález Ústavního soudu sp.zn. I. ÚS 1108/11, který se týká vydání nemovitostí oprávněné osobě podle ust. § 3 odst. 1 zákona o mimosoudních rehabilitacích - Ústavní soud
ÚvodAktuálněNález Ústavního soudu sp.zn. I. ÚS 1108/11, který se týká vydání nemovitostí oprávněné osobě podle ust. § 3 odst. 1 zákona o mimosoudních rehabilitacích
Nález Ústavního soudu sp.zn. I. ÚS 1108/11, který se týká vydání nemovitostí oprávněné osobě podle ust. § 3 odst. 1 zákona o mimosoudních rehabilitacích
I. senát Ústavního soudu (soudkyně zpravodajka Ivana Janů) dnes vyhověl ústavní stížnosti a zrušil rozsudek Městského soudu v Praze a Obvodního soudu pro Prahu 5, neboť jimi došlo k porušení ústavně zaručeného práva na spravedlivý proces a k zásahu do vlastnického práva stěžovatelky. Ústavní soud zrušil také usnesení Nejvyššího soudu, protože jeho existence by při zrušení jemu přecházejících rozhodnutí postrádala rozumný smysl. Manžel stěžovatelky se žalobou u okresního soudu marně domáhal, aby byl nahrazen projev vůle vedlejší účastnice a jejího manžela (v řízení žalovaných) k uzavření dohody o vydání domu a garáže v k.ú. Motol, obec hlavní město Praha. Tyto nemovitosti on a stěžovatelka nabyli do vlastnictví na základě kupní smlouvy v roce 1967, nicméně poté, co oba zůstali v roce 1974 bez povolení v zahraničí, byli odsouzeni pro trestný čin opuštění republiky k propadnutí majetku. Předmětné nemovitosti tak přešly na stát a následně na základě kupní smlouvy z roku 1979 byly prodány manželům K., tedy vedlejší účastnici a jejímu manželovi. Stěžovatel i jeho manželka byli v roce 1990 rehabilitováni podle zákona č. 119/1990 Sb., o mimosoudních rehabilitacích.
Ústavní soud již ve věci jednou rozhodoval, a to nálezem ze dne 16.12.2003, sp.zn. II. ÚS 583/2001, kdy konstatoval, že pokud obecné soudy demokratického státu nepovažovaly aplikaci směrnice Ministerstva financí z roku 1964 v daném případě za „protiprávně zvýhodňující“, zasáhly do ústavně zaručeného práva stěžovatele na spravedlivý proces. Obecné soudy se však v ústavní stížností napadených rozhodnutích právními závěry Ústavního soudu neřídily. Nález Ústavního soudu sp.zn. I. ÚS 1108/11 je dostupný zde .

matches:
§ 3
soud
§ 3
§ 3
soud
zákona č. 119
soud