GDPR – Horolezecký oddíl Hodonín
Horolezecký oddíl Hodonín informuje o vybraném zpracování osobních údajů, které získal jako správce osobních údajů v souvislosti se svojí činností přímo od subjektů osobních údajů. HO Hodonín tímto plní informační povinnost, kterou ukládá Nařízení Evropského parlamentu a Rady EU 2016/679 ze dne 27. dubna 2016 o ochraně fyzických osob v souvislosti se zpracováním osobních údajů a o volném pohybu těchto údajů (dále jen „Nařízení GDPR“) a související právní předpisy.
Horolezecký oddíl Hodonín, z. s.
Zapsaný ve spolkovém rejstříku vedeném u Krajského soudu v Brně, oddíl L 16413
Velkomoravská 270/184, Lužice 696 18
Kontaktní osoba Horolezeckého oddílu Hodonín pro problematiku ochrany osobních údajů:
Informace pro členy HO Hodonín
HO Hodonín zpracovává identifikační a kontaktní údaje svých členů za účelem evidence členské základny a možnosti kontaktování jednotlivých členů v souvislosti se záležitostmi týkajícími se činnosti HO Hodonín, čímž je naplňován předmět činnosti HO Hodonín dle jeho stanov. HO Hodonín dále zpracovává některé identifikační údaje svých členů za účelem jednoznačné identifikace členů s jejich souhlasem. HO Hodonín zpracovává osobní údaje člena za účely uvedenými v tomto odstavci po dobu trvání členství v HO Hodonín a dále ještě 5 let po ukončení členství.
HO Hodonín předává výše uvedené osobní údaje Českému horolezeckému svazu (ČHS) za účelem jejich registrace v ČHS a splnění zákonných závazků ČHS vůči státu a smluvním partnerům.
Subjekty, jejichž osobní údaje HO HODONÍN zpracovává, mají podle Nařízení GDPR následující práva:
– Právo na přístup k osobním údajům podle čl. 15 Nařízení GDPR. Toto právo spočívá v získání potvrzení, zda HO HODONÍN zpracovává osobní údaje dané osoby. Pokud ano, má daná osoba právo na podrobnější informace o zpracovávaných osobních údajích.
– Právo na opravu osobních údajů podle čl. 16 Nařízení GDPR. Subjekt osobních údajů má právo na to, aby HO HODONÍN opravil jeho nepřesné osobní údaje.
– Právo na výmaz osobních údajů podle čl. 17 Nařízení GDPR. Z důvodů a za podmínek uvedených v čl. 17 Nařízení GDPR má subjekt osobních údajů právo na výmaz jeho osobních údajů.
– Právo na omezení zpracování osobních údajů podle čl. 18 Nařízení GDPR. Subjekt osobních údajů má v případech uvedených v čl. 18 Nařízení GDPR právo na omezení zpracování jeho osobních údajů.
– Právo vznést námitku proti zpracování osobních údajů podle čl. 21 Nařízení GDPR. Pokud HO HODONÍN zpracovává osobní údaje z titulu svého oprávněného zájmu podle čl. 6 odst. 1 písm. f) Nařízení GDPR, má subjekt údajů právo vznést námitku proti takovému zpracování.
– Právo podat stížnost u Úřadu pro ochranu osobních údajů.
– Právo kdykoli odvolat souhlas se zpracováním osobních údajů, je-li zpracování prováděno na základě souhlasu. Odvolat souhlas se zpracováním osobních údajů lze písemně nebo e-mailem na kontaktní adresu uvedenou výše.
HO HODONÍN je zpracovatelem osobních údajů pro následující subjekty:
– Pojišťovna UNIQA a.s. – pojištění úrazové, cestovní a léčebných výloh
– Österreichisher Alpenverein – Rakouský horský svaz – pojištění úrazové, cestovní a léčebných výloh
– Český horolezecký svaz – registrace členské základny a závazky vůči státu a smluvním partnerům


text:
7Afs138/2005
7 Afs 138/2005-49
Nejvy¹¹í správní soud rozhodl v senátì slo¾eném z pøedsedy JUDr. Radana Malíka a soudcù JUDr. Eli¹ky Cihláøové a JUDr. Jaroslava Hubáèka v právní vìci stì¾ovatele Finanèního øeditelství v Hradci Králové, se sídlem v Hradci Králové, Horova 17, za úèasti H. K., zastoupené JUDr. Tomá¹em Plavcem, advokátem se sídlem v Chrudimi, Rooseveltova 335, v øízení o kasaèní stí¾nosti proti rozsudku Krajského soudu v Hradci Králové ze dne 22. 4. 2005, è. j. 31 Ca 267/2004-27,
Rozsudek Krajského soudu v Hradci Králové ze dne 22. 4. 2005, è. j. 31 Ca 267/2004-27, s e z r u ¹ u j e a vìc s e v r a c í tomuto soudu k dal¹ímu øízení.
Napadeným rozsudkem krajského soudu bylo zru¹eno rozhodnutí stì¾ovatele ze dne 13. 9. 2004, è. j. 4495/110/2004-Ja, kterým bylo zamítnuto odvolání H. K. (dále té¾ daòový subjekt ) proti dodateèným platebním výmìrùm Finanèního úøadu ve Vysokém Mýtì ( dále té¾ správce danì ) ze dne 8. 9. 2003, è. j. 38486/03/274970/2168 a è. j. 38493/03/274970/2168, a ze dne 9. 9. 2003, è. j. 38577/03/274970/2168, a vìc byla vrácena stì¾ovateli k dal¹ímu øízení. Souèasnì bylo rozhodnuto o povinnosti stì¾ovatele uhradit daòovému subjektu náklady øízení ve vý¹i 5650 Kè. V odùvodnìní svého rozhodnutí krajský soud vyslovil názor, ¾e stì¾ovatel nemù¾e jedním rozhodnutím rozhodnout o odvolání proti tøem platebním výmìrùm, kdy¾ tuto skuteènost nikterak neo¹etøil ve výroku, nebo» mu tento postup zákon è. 337/1992 Sb., o správì daní a poplatkù, ve znìní platném pro projednávanou vìc (dále jen zákon o správì daní a poplatkù ) neumo¾òuje. Rozhodnutí stì¾ovatele tak bylo dle názoru krajského soudu nezákonné, proto ho soud dle ust. § 76 odst. 1 písm. c) zákona è. 150/2002 Sb., soudního øádu správního, ve znìní pozdìj¹ích pøedpisù (dále jen s. ø. s. ), zru¹il.
Ve vèas podané kasaèní stí¾nosti stì¾ovatel namítal, ¾e krajský soud se vùbec nezabýval ¾alobními námitkami a podstatou vìci. Daòový subjekt toti¾ ve své ¾alobì vùbec nenamítal, ¾e bylo vydáno pouze jedno rozhodnutí o odvolání, pøièem¾ tato skuteènost nebyla dùvodem pro ru¹ení rozhodnutí stì¾ovatele ani v pøedcházejících letech. Krajský soud v Hradci Králové tento postup pouze doporuèil v pøípadech, kdy se jedná o daòové penále. Stì¾ovatel poukázal na skuteènost, ¾e daòový subjekt podal pouze jedno odvolání, kterým napadl více rozhodnutí správce danì, nejednalo se tedy o tøi odvolání, jak uvádí ve svém rozhodnutí krajský soud. Navíc jsou ve výroku rozhodnutí stì¾ovatele pøesnì specifikována rozhodnutí správce danì, která byla jeho pøedmìtem, èást odùvodnìní rozsudku krajského soudu proto neodpovídá skuteènosti. Z rozhodnutí stì¾ovatele je takté¾ patrné, ¾e jím bylo rozhodováno o skutkovì souvisejících vìcech stejného daòového subjektu, na které dopadají i stejná ustanovení hmotného a procesního právního pøedpisu, co¾ bylo rozhodující hledisko pro zvolený postup. Proto bylo z dùvodu hospodárnosti pøistoupeno k vydání spoleèného rozhodnutí pro v¹echna tøi zdaòovací období. Dùvod, pro který se tak stalo, je zcela opaèný, ne¾ jak uvádí krajský soud. Stì¾ovatel dále uvedl, ¾e se ztoto¾nil s krajským soudem, nebo» ust. § 48 zákona o správì daní a poplatkù neøe¹í mo¾nost vydání jednoho rozhodnutí o odvolání proti vícero rozhodnutím správce danì. Postup odvolacího orgánu je v¹ak upraven v ust. § 50 citovaného zákona. Stì¾ovatel pøezkoumal ka¾dé rozhodnutí správce danì samostatnì, pøièem¾ o ka¾dém také samostatnì rozhodl; spoleèné odùvodnìní nebylo na úkor srozumitelnosti vìci. Stì¾ovatel odkázal na rozsudek Nejvy¹¹ího správního soudu ze dne 13. 11. 2003, sp. zn. 6 A 38/2002. Navrhl zru¹ení napadeného rozhodnutí a vrácení vìci zpìt k dal¹ímu øízení.
Daòový subjekt se ve svém vyjádøení domnívá, ¾e krajský soud rozhodl zákonnì, nebo» rozhodnutím o odvolání nelze spojit tøi samostatná rozhodnutí, proto¾e rozhodnutí správce danì a rozhodnutí stì¾ovatele tvoøí jeden celek. Problémy by mohly vzniknout v pøípadì, ¾e by v jednom øízení byla povolena obnova èi pøi pou¾ití dal¹ích mimoøádných opravných prostøedkù v rámci správy daní. Rovnì¾ nemù¾e obstát tvrzení, ¾e v¹echna øízení mají stejný skutkový základ, nebo» vymìøení danì za ka¾dé zdaòovací období u¾ z podstaty vìci vychází z jiného skutkového stavu. Daòový subjekt proto navrhl zamítnutí kasaèní stí¾nosti.
Pøedmìtnými dodateènými platebními výmìry domìøil správce danì daòovému subjektu daò z pøíjmù fyzických osob za zdaòovací období roku 1999 a¾ 2001. Podkladem pro domìøení tìchto daní byla mimo jiných i zpráva z kontroly, provedená dle ust. § 16 zákona o správì daní a poplatkù, ze dne 25. 7. 2003, è. j. 35284/02/274980/5150, kterou byla kontrolována mimo jiných i daò z pøíjmù fyzických osob za zdaòovací období roku 1999, 2000 a 2001, a úøední záznam ke zprávì z kontroly pro stanovení daòového základu a dodateèné vymìøení daòové povinnosti na základì pomùcek pro daò z pøíjmù fyzických osob pro roky 1999, 2000 a 2001 ze dne 29. 4. 2003. Podáním ze dne 25. 10. 2003 se daòový subjekt odvolal proti v¹em tøem dodateèným platebním výmìrùm. V doplnìní odvolání ze dne 11. 11. 2003 daòový subjekt namítal skuteènosti, pro které se domníval, ¾e by platební výmìry mìly být zru¹eny, dohromady, pro v¹echna rozhodnutí. Nespecifikoval tedy, jaké vady spatøuje v tom kterém z jednotlivých rozhodnutí. Stì¾ovatel pak ve výroku svého rozhodnutí uvedl va¹e odvolání ... a jeho doplnìní ... do rozhodnutí Finanèního úøadu ve Vysokém Mýtì è. j. 38486/03/274970/2168, ze dne 8. 9. 2003, o dodateèném vymìøení danì z pøíjmù fyzických osob za rok 1999 ve vý¹i 194 709 Kè, è. j. 38577/03/274970/2168, ze dne 9. 9. 2003, kterým byla dodateènì vymìøena ztráta-52 758 Kè a dodateènì vymìøena daò z pøíjmù fyzických osob ve vý¹i 298 604 Kè za rok 2000, è. j. 38493/03/274970/2168, ze dne 8. 9. 2003 o dodateèném vymìøení danì z pøíjmù fyzických osob ve vý¹i 319 363 Kè za rok 2001 ... Odùvodnìní rozhodnutí stì¾ovatele dále obsahuje vìtu odvolací orgán veden zásadou hospodárnosti a pøi vyu¾ití ust. § 2 odst. 2 zákona o správì daní a poplatkù spojil odvolání proti vý¹e uvedeným rozhodnutím vedená pod èj. .... Takto bylo postupováno proto, ¾e z obsahu odvolání vyplývá, ¾e jde o skutkovì související vìci stejného daòového subjektu, na které dopadají i stejná ustanovení hmotného a procesního právního pøedpisu.
Zásadní stí¾ní námitkou stì¾ovatele je jeho nesouhlas s právním posouzením krajského soudu, který v jeho procesním postupu v rámci odvolacího øízení, kdy rozhodl jedním rozhodnutím o odvolání daòového subjektu proti tøem dodateèným platebním výmìrùm, shledal vadu øízení. Nejvy¹¹í správní soud konstatuje, ¾e se s touto stí¾ní námitkou stì¾ovatele ztoto¾òuje a to z následujících dùvodù.
Jak je zøejmé ze správního spisu, daòový subjekt své odvolání v daòovém øízení koncipoval tak, ¾e jeho pøedmìtem byly celkem tøi dodateèné platební výmìry na daò z pøíjmù fyzických osob. Daòový subjekt v textu svého odvolání nerozli¹oval skuteènosti rozhodné pro ka¾dé jednotlivé zdaòovací období a daò, nýbr¾ se vyjadøoval ke v¹em dodateèným platebním výmìrùm souèasnì. Byl to tedy sám daòový subjekt, který provedl vyhodnocení o skutkové a právní souvislosti mezi jednotlivými dodateènými platebními výmìry, kdy¾ proti v¹em podal pouze jediné odvolání. Ze správního spisu rovnì¾ vyplynulo, ¾e podnìtem k domìøení pøedmìtných daní u daòového subjektu byla kontrolní zji¹tìní uèinìná správcem danì v rámci daòové kontroly, ze kterých vyplynulo, ¾e úèetnictví daòového subjektu trpí takovými vadami, které jej èiní nezpùsobilým k pou¾ití pro vymìøení daòového základu a danì, proto bylo pøistoupeno ke stanovení daní na základì pomùcek. Vady, které vedly k nemo¾nosti pou¾ití úèetnictví, byly pro jednotlivá zdaòovací období shodné. Jestli¾e tedy stì¾ovatel ve svém rozhodnutí prohlásil, ¾e je jím rozhodováno o skutkovì souvisejících vìcech stejného daòového subjektu, na které dopadají i stejná ustanovení hmotného a procesního právního pøedpisu, a daòový subjekt proti tomuto konstatování ve své ¾alobì nic nenamítal, jedná se o skuteènost, která je mezi úèastníky øízení o kasaèní stí¾nosti nesporná. Okolnost, ¾e námitky proti tomuto postupu stì¾ovatele jsou obsahem vyjádøení daòového subjektu ke kasaèní stí¾nosti, je nutno hodnotit pouze jako procesní taktiku úèastníka øízení.

matches:
soud
soud
soud
§ 76
soud
soud
§ 48
§ 50
soud
§ 16
§ 2
soud


text:
1 VSPH 1812/2016-P1-10
KSLB 76 INS 32027/2014 1 VSPH 1812/2016-P1-10
Vrchní soud v Praze jako soud odvolací rozhodl v senátě složeném z předsedy JUDr. Františka Kučery a soudců JUDr. Jiřího Goldsteina a JUDr. Ladislava Derky v insolvenčním řízení dlužníka: Filip Houžvička, nar. 26. listopadu 1990, bytem Cvikov, Sídliště 580, o odvolání věřitele č. 1 Dollar Financial Czech Republic, s.r.o.-v likvidaci, IČO 24262633, sídlem Praha 1, Klimentská 1216/46, proti usnesení Krajského soudu v Ústí nad Labem-pobočka v Liberci č.j. KSLB 76 INS 32027/2014- P1-3 ze dne 30. srpna 2016,
Usnesení Krajského soudu v Ústí nad Labem-pobočka v Liberci
č.j. KSLB 76 INS 32027/2014-P1-3 ze dne 30. srpna 2016
se p o t v r z u j e.
Krajský soud v Ústí nad Labem-pobočka v Liberci nadepsaným usnesením vzal na vědomí zpětvzetí přihlášky pohledávky P1 věřitele č. 1 Dollar Financial Czech Republic, s.r.o.-v likvidaci v celkové výši 10.400,-Kč (bod I. výroku) a rozhodl, že právní mocí rozhodnutí účast věřitele v řízení končí (bod II. výroku).
V odůvodnění usnesení soud zejména uvedl, že podáním doručeným dne 15.12.2014 přihlásil věřitel č. 1 řádně a včas pohledávku za dlužníkem v celkové výši 10.400,-Kč. Podáním ze dne 17.8.2016 vzal věřitel č. 1 přihlášku pohledávky v celé výši zpět. isir.justi ce.cz
Soud odkázal na § 184 odst. 1 IZ a vzal zpětvzetí přihlášky pohledávky na vědomí a účast věřitele č. 1 v insolvenčním řízení ukončil.
Proti tomuto usnesení podal věřitel č. 1 včasné odvolání do bodu I. výroku a namítal odvolací důvody podle § 205 odst. 2 písm. b) o.s.ř. a § 205 odst. 2 písm. g) o.s.ř., že podáním zpětvzetí zamýšlel vzdát se jen těch splátek, které dosud (ke dni podání zpětvzetí) nebyly zaplaceny, zamýšlel učinit jen částečné zpětvzetí co do výše dosud neuspokojené pohledávky. Věřitel č. 1 s ohledem na riziko nutnosti vrácení již poskytnutého plnění proto trval na toliko částečném zpětvzetí přihlášky pohledávky, odkázal na doplnění zpětvzetí přihlášky pohledávky doručené soudu I. stupně dne 24.8.2016. Proto navrhoval, aby odvolací soud napadené usnesení změnil tak, že vezme na vědomí zpětvzetí přihlášky věřitele č. 1 v rozsahu, v němž nebyla ke dni zpětvzetí uhrazena, případně aby napadené usnesení zrušil a věc vrátil soudu I. stupně k dalšímu řízení.
Vrchní soud v Praze, aniž nařizoval jednání [ustanovení § 94 odst. 2 písm. c) IZ], přezkoumal napadené usnesení i řízení jeho vydání předcházející, a dospěl přitom k závěru, že odvolání není opodstatněno.
Podle § 184 odst. 1 IZ věřitel, který podal přihlášku pohledávky nebo na něhož se hledí jako na věřitele přihlášeného, může kdykoli v průběhu insolvenčního řízení vzít přihlášku pohledávky zpět. Insolvenční soud vezme zpětvzetí přihlášky na vědomí rozhodnutím, které se zvlášť doručuje věřiteli, dlužníku a insolvenčnímu správci; odvolání proti němu může podat jen věřitel nebo osoba, která podala návrh na vstup do řízení na místo věřitele (§ 183 odst. 2). Právní mocí tohoto rozhodnutí věřitelova účast v řízení končí.
Věřitel, který vezme přihlášku pohledávky zpět proto, že ji uspokojila některá z osob, od kterých může požadovat plnění podle § 183 odst. 1 a 2, to uvede ve zpětvzetí přihlášky; jestliže tak neučiní, odpovídá takové osobě za škodu nebo jinou újmu tím vzniklou (odst. 2).
Z obsahu zpětvzetí přihlášky pohledávky věřitele č. 1 ze dne 17.8.2016 plyne, že zpětvzetí bylo učiněno s ohledem na ukončení podnikání věřitele č. 1, jeho zrušení a likvidaci. Věřitel č. 1 vzal přihlášku pohledávky zpět a v doplnění zpětvzetí ze dne 24.8.2016 navrhl, aby v řízeních, v nichž nedošlo k povolení oddlužení, vzal soud na vědomí zpětvzetí přihlášky pohledávky, a v řízeních, v nichž bylo povoleno oddlužení, aby soud vzal na vědomí částeční zpětvzetí přihlášky pohledávky co do výše nezaplacených splátek dlužníků.
Právní jednání-zpětvzetí přihlášky pohledávky učinil věřitel č. 1 v určitém stádiu řízení, které je i z hlediska míry jeho uspokojení závazné, a proto není důvodu pro to, aby byl povinen vracet plnění již přijaté, když je na svobodné vůli věřitele, zda a ve které fázi insolvenčního řízení se vzdal budoucího nároku na dílčí splátky své pohledávky za dlužníkem.
Byť odvolací soud zjistil, že soud I. stupně zřejmě nevzal v úvahu doplnění zpětvzetí přihlášky pohledávky ze dne 24.8.2016, má odvolací soud za to, že to nic nemění na správnosti napadeného usnesení, když z obsahu zpětvzetí i jeho doplnění je zjevné, že věřitel č. 1 již nežádá po dlužníku dalšího plnění do budoucna. Takto na věc nahlíženo nemůže být pochyb o tom, že důsledkem tohoto zpětvzetí nemůže být požadavek na vrácení toho, co již bylo odvolateli v rámci splátkového kalendáře vyplaceno, tyto částky mu samozřejmě zůstávají.
Ze shora uvedených důvodů postupoval odvolací soud podle § 219 o.s.ř. a napadené usnesení jako věcně správné potvrdil.
Poučení: Proti tomuto rozhodnutí j e dovolání přípustné, jestliže na základě dovolání podaného do dvou měsíců od doručení rozhodnutí k Nejvyššímu soudu ČR prostřednictvím Krajského soudu v Ústí nad Labem-pobočka v Liberci dovolací soud dospěje k závěru, že napadené rozhodnutí odvolacího soudu závisí na vyřešení otázky hmotného nebo procesního práva, při jejímž řešení se odvolací soud odchýlil od ustálené rozhodovací praxe dovolacího soudu nebo která v rozhodování dovolacího soudu dosud nebyla vyřešena nebo je dovolacím soudem rozhodována rozdílně anebo má-li být dovolacím soudem vyřešená právní otázka posouzena jinak (§ 237, § 239 a § 240 odst. 1 o.s.ř.).
V Praze dne 2. listopadu 2016
JUDr. František K u č e r a , v.r. předseda senátu Za správnost: J. Vlasáková

matches:
soud
soud
soud
soud
Soud
§ 184
§ 205
§ 205
soud
soud
§ 94
§ 184
soud
§ 183
soud
soud
soud
soud
soud
soud
§ 219
soud
soud
§ 239
§ 240


text:
5Afs38/2008
è. j. 5 Afs 38/2008-139
Nejvy¹¹í správní soud rozhodl v senátì slo¾eném z pøedsedkynì JUDr. Lenky Matyá¹ové, Ph.D. a soudcù JUDr. Jakuba Camrdy, Ph.D. a JUDr. Ludmily Valentové v právní vìci ¾alobce: SLOT Game, a. s., se sídlem Jáchymovská 142, Karlovy Vary, zastoupený Mgr. Ale¹em Smetankou, advokátem se sídlem Jungmannova 24, Praha 1, proti ¾alovanému: Finanèní øeditelství v Plzni, se sídlem Hálkova 14, Plzeò, v øízení o kasaèní stí¾nosti ¾alobce proti rozsudku Krajského soudu v Plzni ze dne 21. 11. 2007, è. j. 57 Ca 103/2006-36,
Rozsudek Krajského soudu v Plzni ze dne 21. 11. 2007, è. j. 57 Ca 103/2006-36, s e r u ¹ í a vìc s e v r a c í tomuto soudu k dal¹ímu øízení.
Finanèní úøad v Karlových Varech rozhodnutím ze dne 18. 3. 2005, è. j. 44308/05/128960/2145, vymìøil ¾alobci správní poplatek za provozování ostatních sázkových her (elektromechanických rulet) za rok 2004 podle polo¾ky è. 20 písm. d) sazebníku správních poplatkù jako¾to pøílohy zákona è. 368/1992 Sb., o správních poplatcích (dále té¾ starý zákon o správních poplatcích ), ve vý¹i 10 000 000 Kè. Rozhodnutím ze dne 12. 12. 2005, è. j. 158072/04/128960/2145, v pøezkumném øízení podle § 55b zákona è. 337/1992 Sb., o správì daní a poplatkù (dále jen daòový øád ), zmìnil tentý¾ finanèní úøad své vý¹e citované rozhodnutí ze dne 18. 3. 2005, è. j. 44308/05/128960/2145, o vymìøení správního poplatku za rok 2004 a správní poplatek novì vymìøil ve vý¹i 10% ze základu 287 016 626 Kè, tj. 28 701 663 Kè, nebo» dospìl k závìru, ¾e horní hranici poplatku 10 000 000 Kè [která je stanovena u polo¾ky è. 21 písm. b) sazebníku správních poplatkù, jen¾ tvoøí pøílohu zákona è. 634/2004 Sb., o správních poplatcích (dále té¾ nový zákon o správních poplatcích )] nebylo mo¾no na projednávaný pøípad aplikovat. Finanèní úøad toti¾ dospìl k závìru, ¾e správní poplatek musí být vymìøován podle právní úpravy správních poplatkù platné v dobì, ve které bylo zahájeno øízení o povolení sázkové hry upravené zákonem è. 202/1990 Sb., o loteriích a jiných podobných hrách (dále jen zákon o loteriích ), a nikoliv podle právní úpravy správních poplatkù platné v dobì, kdy bylo zahájeno poplatkové øízení za urèitý kalendáøní rok (tj. kdy bylo správnímu orgánu podáno vyúètování).
®alobce se proti tomuto rozhodnutí odvolal. ®alovaný rozhodnutím ze dne 9. 5. 2006, è. j. 2211/06-140, zmìnil rozhodnutí správního orgánu I. stupnì tak, ¾e ve výroku uvedl celkem 175 povolení vydaných Ministerstvem financí a ke ka¾dému povolení pøiøadil v¾dy pøíslu¹ný základ správního poplatku a vý¹i správního poplatku, pøièem¾ zmìnil celkovou vý¹i takto vymìøených správních poplatkù za rok 2004 za provozování 175 ks elektromechanických rulet na èástku 28 723 614 Kè. Zvý¹ení správního poplatku ¾alovaný odùvodnil tím, ¾e správní poplatek nelze vymìøovat za celou spoleènost souhrnnì, ale je nutno vymìøovat tyto procentní poplatky za ka¾dé jednotlivé povolení. To mj. znamená, ¾e za ka¾dou samostatnì povolenou ruletu je nutné zaplatit minimální vý¹i poplatku [která podle polo¾ky è. 20 písm. d) sazebníku správních poplatkù ke starému zákonu o správních poplatcích èiní 1500 Kè], a to i tehdy, kdy¾ mají samostatné rulety záporný základ správního poplatku èi kdy¾ je základ správního poplatku u samostatné rulety ni¾¹í ne¾ 15 000 Kè (právì u základu ve vý¹i 15 000 Kè se 10% rovná minimální vý¹i poplatku). Stejnì tak je nutné zaokrouhlovat základ správního poplatku na celé desítky nahoru u ka¾dého povolení k provozování rulety samostatnì.
Proti tomuto rozhodnutí ¾alovaného brojil ¾alobce ¾alobou ke Krajskému soudu v Plzni, ve které uvádìl zejména následující argumenty: (1) § 11 nového zákona o správních poplatcích, je nutné vykládat tak, ¾e se toto ustanovení vztahuje na vymìøovací øízení ve vìci správních poplatkù, a nikoliv na øízení povolovací; a (2) pro stanovení vý¹e správního poplatku není rozhodné datum, kdy bylo vydáno povolení podle § 50 odst. 3 zákona o loteriích, nýbr¾ datum, kdy bylo správnímu orgánu podáno vyúètování správního poplatku; (3) pøedmìtem správního poplatku není ka¾dé jednotlivé povolení sázkové hry, nýbr¾ souèet výnosù v¹ech sázkových zaøízení (té¾e sázkové hry), která byla na základì povolení v rozhodném kalendáøním roce v provozu.
Krajský soud ¾alobu rozsudkem ze dne 21. 11. 2007 zamítl. Krajský soud èásteènì akceptoval argumentaci stì¾ovatele a konstatoval, ¾e na øízení o vymìøení správních poplatkù za rok 2004 se vztahoval nový, a nikoliv starý zákon o správních poplatcích, nebo» rozhodným datem pro pou¾ití nového, nebo starého zákona o správních poplatcích je den, kdy bylo správnímu orgánu podáno vyúètování, a nikoliv den, kdy bylo ¾alobci vydáno povolení podle § 50 odst. 3 zákona o loteriích. Toto pochybení pøi aplikaci § 11 nového zákona správních poplatcích (pøechodného ustanovení) v¹ak nemìlo podle krajského soudu ¾ádný vliv na práva a povinnosti ¾alobce, nebo» zpoplatnìno je vydání povolení, a tudí¾ je nutné platit roèní správní poplatek ve vý¹i stanovené v polo¾ce è. 21 písm. b) sazebníku správních poplatkù, jen¾ tvoøí pøílohu nového zákona o správních poplatcích, za ka¾dé jednotlivé povolení. Zákon podle krajského soudu nestanoví, ¾e by se v pøípadì, kdy je ve prospìch jednoho provozovatele vydáno více povolení, mìla vý¹e poplatkù za jednotlivá povolení sèítat do maximálního limitu 10 000 000 Kè, a horní mez správního poplatku stanovená v polo¾ce è. 21 písm. b) sazebníku správních poplatkù se tudí¾ uplatní pro ka¾dé jednotlivé povolení samostatnì. Vzhledem k tomu, ¾e vý¹e poplatku u ¾ádného ze 175 povolení nepøesáhla 10 000 000 Kè, nemù¾e se ¾alobce limitu
10 000 000 Kè domáhat. Stejnì tak krajský soud potvrdil, ¾e minimální sazba 1500 Kè se vztahuje ke ka¾dému jednotlivému povolení. Správní poplatky za povolení sázkových zaøízení (elektromechanických rulet) provozovaných ¾alobcem za rok 2004 tak byly podle nìj stanoveny ve správné vý¹i, by» na základì aplikace zru¹eného právního pøedpisu.
®alobce ( stì¾ovatel ) napadl rozsudek Krajského soudu v Plzni kasaèní stí¾ností, v ní¾ uvádí dùvody dle § 103 odst. 1 písm. a), b) a d) s. ø. s.
Stì¾ovatel v¹ak v prvé øadì namítá nicotnost rozhodnutí ¾alovaného ve smyslu § 76 odst. 2 s. ø. s., nebo» toto rozhodnutí podle stì¾ovatele nemá oporu v zákonné úpravì, která neumo¾òuje správním orgánùm, aby v situacích, kdy mají v úmyslu vymìøit vícero daòových (poplatkových) povinností, vydaly namísto pøíslu¹ného poètu správních rozhodnutí toliko jedno souhrnné rozhodnutí, jako v projednávaném pøípadì. Takové rozhodnutí je paakt a nemù¾e vyvolat ¾ádné právní úèinky.
Nepøezkoumatelnost rozhodnutí ¾alovaného podle § 103 odst. 1 písm. b) s. ø. s. stì¾ovatel shledává za prvé v tom, ¾e ¾alovaný neuvedl konkrétní ustanovení nového zákona o správních poplatcích, které by mu dávalo zákonnou oporu k postupu, kdy v rámci jednoho souhrnného rozhodnutí vydá 175 správních rozhodnutí, a to navíc v øízení o odvolání proti jednomu správnímu rozhodnutí. Za druhé, rozhodnutí ¾alovaného je nesrozumitelné, nebo» na jednom místì svého rozhodnutí uvádí, ¾e vymìøuje správní poplatky za r. 2005 , a na jiném místì hovoøí o celkové vý¹i správních poplatkù za r. 2004 . Za tøetí, stì¾ovatel namítá, ¾e postupem ¾alovaného byla poru¹ena zásada dvojinstanènosti øízení, co¾ vyústilo v poru¹ení práva stì¾ovatele na spravedlivý proces ve smyslu èl. 36 odst. 1 Listiny základních práv a svobod. ®alovaný toti¾ svým rozhodnutím zcela nahradil pùvodní rozhodnutí správního orgánu I. stupnì vlastním meritorním rozhodnutím, ve kterém posoudil otázku zpoplatnìní sázkové hry zcela novým zpùsobem, kdy¾ namísto do té doby vymìøovaného jednoho poplatku vymìøil celkem 175 správních poplatkù, ani¾ by stì¾ovatele s tímto odli¹ným právním posouzením vìci seznámil a dal mu tak mo¾nost se k tomuto zcela novému výkladu pøedmìtu poplatku vyjádøit, resp. proti tomuto výkladu argumentovat.
Nepøezkoumatelnost rozsudku krajského soudu podle § 103 odst. 1 písm. d) s. ø. s. stì¾ovatel shledává v tom, ¾e krajský soud podle nìj pominul v ¾alobì namítaný rozdílný postup správních orgánù v pøípadì vymìøování správních poplatkù za provozování kursových sázek a nikterak se k nìmu nevyjádøil.
Ke kasaèním dùvodùm dle § 103 odst. 1 písm. a) s. ø. s. stì¾ovatel uvádí následující námitky. Za prvé, z obsahu zákona o loteriích, z povahy dotèeného správního poplatku (který má daòový charakter) i z logiky vìci je zøejmé, ¾e v pøípadì loterií a jiných podobných her je de facto zpoplatòováno provozování tìchto her a nikoliv ka¾dé jednotlivé vydání povolení, a tudí¾ je pøi urèení základu správního poplatku nutné vycházet z rozdílu mezi celkovým pøíjmem z pøíslu¹né hry (zde elektromechanické rulety) a celkovým souètem výplat výher. Stì¾ovatel v této souvislosti rovnì¾ uvádí, ¾e pøíslu¹né správní orgány vymáhaly a¾ do roku 2004 v¾dy jen jeden správní poplatek a ke zmìnì výkladu (tj. ¾e je tøeba vymáhat správní poplatek za ka¾dé povolení k provozování sázkové hry zvlá¹») pøistoupily úèelovì poté, kdy zjistily, ¾e dosavadní chybný výklad § 11 nového zákona o správních poplatcích, je neudr¾itelný. Správní orgány tak zaèaly vykládat pøedmìt poplatku odli¹nì podle nového zákona o správních poplatcích, ani¾ by tato zásadní výkladová zmìna mìla oporu ve zmìnì zákonné úpravy vymezení pøedmìtu správního poplatku u her povolovaných podle § 50 odst. 3 zákona o loteriích. Stì¾ovatel na podporu svého výkladu dále poukazuje na skuteènost, ¾e pøi vymìøování správního poplatku za provozování kursových sázek, které jsou zaøazeny do stejné polo¾ky è. 21 písm. b) sazebníku správních poplatkù k novému zákonu o správních poplatcích, je maximální limit 10 000 000 Kè aplikován na rozdíl mezi celkovým pøíjmem z pøíslu¹né hry (zde kursových sázek) a celkovým souètem výplat výher, a nikoliv na jednotlivá povolení. Takový rozdílný postup pøedstavuje podle stì¾ovatele flagrantní poru¹ení principu rovnosti v právech, konkrétnì poru¹ení práva na podnikání za rovných podmínek ve smyslu èl. 1 ve spojení s èl. 26 Listiny a rovnì¾ poru¹ení èl. 4 odst. 3 Listiny. Stì¾ovatel na podporu tìchto svých argumentù také cituje z rozsudku Mìstského soudu v Praze ze dne 30. 5. 2006, sp. zn. 5 Ca 30/2006. Za druhé, krajský soud mìl rozhodnutí ¾alovaného zru¹it ji¾ z toho dùvodu, ¾e ¾alovaný aplikoval nesprávnou právní normu (starý zákon o správních poplatcích), a tím, ¾e tak krajský soud neuèinil, poru¹il zásadu, ¾e soud nemù¾e úvahu správního orgánu nahradit svou vlastní, a vzhledem k rozdílné rozhodovací praxi jiných správních soudù se dopustil i poru¹ení zásady rovnosti zakotvené v èl. 1 Listiny.
Ve vyjádøení ke kasaèní stí¾nosti ze dne 19. 2. 2008 se ¾alovaný ob¹írnì vyjádøil k výkladu § 11 nového zákona o správních poplatcích. ®alovaný nesouhlasí s tvrzením stì¾ovatele, ¾e dotèený správní poplatek má daòový charakter, a na základì gramatického výkladu nového zákona o správních poplatcích dospívá k závìru, ¾e pøedmìtem poplatku nemù¾e být vlastní poplatkové øízení. Smyslem správních poplatkù je primárnì zpoplatnìní urèité èinnosti správního orgánu. Slovní spojení øízení ve vìci pøedmìtu poplatku v § 11 nového zákona o správních poplatcích tak odkazuje na § 2 odst. 1 tého¾ zákona, kde je toto zvlá¹tní øízení (øízení o vydání povolení) pøedmìtem poplatku (nikoliv tedy vlastní poplatkové øízení). Jeliko¾ v projednávaném pøípadì bylo øízení ve vìci pøedmìtu poplatku (øízení o vydání povolení) zahájeno pøed nabytím úèinnosti nového zákona o správních poplatcích, pøi vymìøení poplatku bylo na základì pøechodného ustanovení zakotveného v § 11 tého¾ zákona namístì aplikovat starý zákon o správních poplatcích.
®alovaný nesouhlasí ani s námitkou nepøezkoumatelnosti rozhodnutí ¾alovaného, nebo» rozhodnutí správního orgánu I. stupnì a rozhodnutí odvolacího orgánu tvoøí jeden celek (viz rozsudek Nejvy¹¹ího správního soudu ze dne 7. 3. 2006, è. j. 7 Afs 50/2005-88, www.nssoud.cz). ®alovaný dále nesouhlasí s názorem stì¾ovatele, ¾e je de facto zpoplatòováno provozování sázkových her a nikoliv ka¾dé jednotlivé vydání povolení. Stejnì tak není podle ¾alovaného dùvodná ani námitka brojící proti nesrozumitelnosti rozhodnutí správního orgánu, nebo» rozhodnutí nepostrádá zákonné nále¾itosti, výrok není v rozporu s odùvodnìním a je z nìho zøejmé, jaká poplatková povinnost byla ulo¾ena, za jaké úkony správního orgánu a v jaké vý¹i byla vymìøena. ®alovaný postupoval v souladu s § 50 odst. 6 daòového øádu, kdy¾ rozhodnutí správního orgánu I. stupnì zmìnil. Odvolací orgán podle ¾alovaného nemù¾e napadené rozhodnutí zru¹it a vrátit zpìt finanènímu orgánu I. stupnì, aby ten vymìøil poplatek èi daò znovu. V projednávané vìci navíc nedo¹lo k dal¹ímu dokazování pøed odvolacím orgánem a ¾alovaný ani nezmìnil právní kvalifikaci (oproti vìci posuzované v rozsudku Nejvy¹¹ího správního soudu ze dne 27. 5. 2005, è. j. 4 Afs 34/2003-74, www.nssoud.cz, jím¾ argumentoval stì¾ovatel). Uvedení r. 2005 ve výroku rozhodnutí ¾alovaného je pak zjevnou chybou v psaní, pøièem¾ z jiné èásti výroku a z odùvodnìní rozhodnutí je zcela zøejmé, ¾e se jedná o vymìøení správních poplatkù za rok 2004. Rozhodnutí ¾alovaného pak není ani nicotné, nebo» nesplòuje podmínky nicotnosti definované v judikatuøe Nejvy¹¹ího správního soudu (¾alovaný zde cituje rozsudek Nejvy¹¹ího správního soudu ze dne 7. 3. 2006, è. j. 7 Afs 50/2005-88, www.nssoud.cz; a rozsudek roz¹íøeného senátu Nejvy¹¹ího správního soudu ze dne 22. 7. 2005, è. j. 6 A 76/2001-96, publikovaný pod è. 793/2006 Sb. NSS).
V doplnìní kasaèní stí¾nosti ze dne 7. 5. 2008 stì¾ovatel reaguje na vyjádøení ¾alovaného a dále rozvíjí své námitky uplatnìné v kasaèní stí¾nosti. K tvrzení ¾alovaného, ¾e rozhodným okam¾ikem pro pou¾ití nového nebo starého zákona o správních poplatcích je okam¾ik zahájení øízení ve vìci vydání povolení, a nikoliv okam¾ik zahájení poplatkového øízení za urèitý kalendáøní rok, odkazuje na rozsudek Nejvy¹¹ího správního soudu ze dne 19. 12. 2007, è. j. 2 Afs 88/2007-66, www.nssoud.cz, který dospìl k opaènému závìru, nebo» jinak by vznikla mnohaletá dvoukolejnost vybírání poplatkù, která by zakládala nièím neodùvodnìnou nerovnost . To podle stì¾ovatele pøisvìdèuje jeho námitce, ¾e krajský soud mìl rozhodnutí ¾alovaného zru¹it jako nezákonné ji¾ s ohledem na samotný fakt, ¾e bylo vydáno na základì nesprávné právní normy (starého zákona o správních poplatcích). Jinou pasá¾ tohoto rozsudku ( pokud by jedné osobì bylo vydáno povolení v roce 2004 na 10 let, bylo by zpoplatòováno a¾ do roku 2014 podle staré právní úpravy, která v tomto pøípadì ukládá více ne¾ trojnásobnì vy¹¹í poplatek ne¾ úprava nová. Naproti tomu osoba v obdobné situaci, jí¾ by bylo vydáno povolení o rok pozdìji, by platila za stejné povolení podle nové úpravy ) stì¾ovatel rovnì¾ uvádí na podporu své námitky, ¾e ¾alovaný nemù¾e zpoplatòovat vydání ka¾dého jednotlivého povolení k provozování sázkové hry (v jeho pøípadì elektromechanické rulety), a to bez ohledu na to, zda je takovým povolením povolován nový druh sázkové hry, èi zda se jedná pouze o roz¹íøení poètu provozoven ji¾ povolených sázkových her.
Ke své námitce brojící proti tomu, ¾e ¾alovaný aplikoval maximální limit správního poplatku zvlá¹» na ka¾dé jednotlivì vydané povolení, a nikoliv na pøíslu¹nou sázkovou hru jako celek, stì¾ovatel dodává pøíklady z rozhodovací praxe finanèních orgánù, které podle nìj potvrzují arbitrárnost výkladu ¾alovaného a jeho svévoli. Stì¾ovatel uvádí, ¾e Ministerstvo financí v pøípadì kursových sázek a tzv. videoloterií (sázkových her povolovaných podle § 50 odst. 3 zákona o loteriích) si svévolnì zavedlo praxi, ¾e v¾dy vydá jedno základní povolení, které v budoucnu pøi povolování jiných provozoven èi technických zaøízení k provozu pøíslu¹né sázkové hry toliko roz¹iøuje, resp. doplòuje, zatímco v pøípadì elektromechanické rulety [takté¾ sázkové hry povolované podle § 50 odst. 3 zákona o loteriích a takté¾ zaøazené do polo¾ky è. 21 písm. b) sazebníku správních poplatkù k novému zákonu o správních poplatcích] ministerstvo v¾dy pøi povolování nových provozoven èi technických zaøízení vydá povolení nové. Tento rozdílný postup správních orgánù v pøípadì rùzných sázkových her nemá podle stì¾ovatele oporu v zákonì a pøedstavuje poru¹ení zásady rovnosti (viz vý¹e). Dále stì¾ovatel odkazuje na nález Ústavního soudu ze dne 16. 3. 2006, sp. zn. I. ÚS 664/03, ve kterém Ústavní soud konstatoval, ¾e ústavnì konformním výsledkem interpretace zákona è. 549/1991 Sb. v¹ak nemù¾e být taková interpretace, podle ní¾ je úèastník øízení povinen platit soudní poplatek za ka¾dé správní rozhodnutí, pokud jde o rozhodnutí, která jsou skutkovì a právnì zcela identická, týkají se tých¾ úèastníkù a jsou vydána tý¾ den stejným správním orgánem . Tento závìr Ústavního soudu je podle stì¾ovatele aplikovatelný i na projednávaný pøípad, nebo» jednotlivá správní rozhodnutí ¾alovaného obsa¾ená v souhrnném správním rozhodnutí jsou skutkovì a právnì zcela identická (zpoplatnìní provozování jedné sázkové hry na nìkolika technických zaøízeních v roce 2004), týkají se tého¾ úèastníka (stì¾ovatele) a jsou vydána stejným správním orgánem (¾alovaným).
V reakci na doplnìní kasaèní stí¾nosti ¾alovaný polemizuje s rozsudkem Nejvy¹¹ího správního soudu ze dne 19. 12. 2007, è. j. 2 Afs 88/2007-66, a uvádí, ¾e vzhledem k tomu, ¾e v pùsobnosti ¾alovaného nebylo Ministerstvem financí vydáno povolení k provozování elektromechanických rulet del¹í ne¾ 5 let, by se dvoukolejnost vybírání poplatkù projevila jen v nepatrné míøe. Tento rozsudek Nejvy¹¹ího správního soudu v¹ak podle ¾alovaného nikterak nevyvrací závìr krajského soudu v projednávaném pøípadì, ¾e maximální limit 10 000 000 Kè se vztahuje na ka¾dé jednotlivé povolení sázkové hry. Pokud jde o rozdílný postup správních orgánù v pøípadì vydávání povolení k provozování kursových sázek a tzv. videoloterií, ¾alovaný konstatuje, ¾e pokud mìl stì¾ovatel proti èinnosti Ministerstva financí výhrady, mìl tuto skuteènost namítnout v rámci opravných prostøedkù proti tìmto rozhodnutím. Z rozdílného postupu Ministerstva financí podle stì¾ovatele rozhodnì nelze dovozovat poru¹ení èl. 1 ve spojení s èl. 26 a èl. 4 odst. 3 Listiny, a to z následujících dùvodù: (1) vymìøení správních poplatkù je dùsledkem podnikatelské èinnosti provozovatelù sázkových her, kterou provozují na základì své vlastní vùle, pøièem¾ finanèní orgány je nijak neomezují na jejich právech svobodnì podnikat èi provozovat jinou hospodáøskou èinnost; a (2) finanèní orgány postupují proti v¹em subjektùm provozujícím loterie nebo sázkové hry v rámci své èinnosti stejnì. Co se týèe nálezu Ústavního soudu ze dne 16. 3. 2006, sp. zn. I. ÚS 664/03, zmínìného stì¾ovatelem v doplnìní kasaèní stí¾nosti, ¾alovaný je toho názoru, ¾e tento nález není na projednávaný pøípad aplikovatelný, nebo» se týká odli¹né právní otázky. V tomto nálezu Ústavní soud øe¹il situaci, kdy Mìstský soud v Praze 75 z celkových 76 napadených daòových rozhodnutí vylouèil k samostatnému projednání pøesto, ¾e ¾alobce ve správní ¾alobì vylo¾il, ¾e v¹echna rozhodnutí se týkají jediného obchodního pøípadu a jediné budovy a mají zcela toto¾ný skutkový i právní základ. Dùsledkem tohoto vylouèení k samostatnému projednání byla podle ¾alovaného povinnost zaplatit 76 soudních poplatkù v souhrnné vý¹i 152 000 Kè namísto jediného soudního poplatku ve vý¹i 2000 Kè. Tímto postupem bylo podle Ústavního soudu omezeno právo ¾alobce na pøístup k soudu. Projednávaná vìc se tedy od vìci øe¹ené Ústavním soudem ve vý¹e zmínìném nálezu diametrálnì li¹í. Koneènì ¾alovaný poukazuje na skuteènost, ¾e polo¾ky è. 21 písm. b) a d) sazebníku správních poplatkù k novému zákonu o správních poplatcích jsou jediným pøípadem, kdy se správní poplatek vymìøuje a¾ po provedení úkonu, tj. po vydání povolení.
V druhém doplnìní kasaèní stí¾nosti stì¾ovatel rozvinul dále svoji argumentaci ohlednì rozdílného postupu finanèních orgánù u vymìøování správních poplatkù u kursových sázek a tzv. videoloterií na jedné stranì, a elektromechanických rulet na stranì druhé. Podle stì¾ovatele nemá tato rozdílná praxe oporu v zákonì a zakládá neodùvodnìnou nerovnost mezi subjekty nacházejícími se ve srovnatelném postavení a je zneu¾ívána finanèními orgány v jeho neprospìch. K tomuto závìru se podle stì¾ovatele pøiklonil i Nejvy¹¹í správní soud v rozsudku ze dne 22. 5. 2008, è. j. 9 Afs 195/2007-120, www.nssoud.cz.
Ke druhému doplnìní kasaèní stí¾nosti se ji¾ ¾alovaný nevyjádøil.
Nejvy¹¹í správní soud nejprve pøezkoumal formální nále¾itosti kasaèní stí¾nosti a shledal, ¾e kasaèní stí¾nost je podána vèas, nebo» byla podána ve lhùtì dvou týdnù od doruèení napadeného rozsudku (§ 106 odst. 2 s. ø. s.), je podána osobou oprávnìnou, nebo» stì¾ovatel byl úèastníkem øízení, z nìho¾ napadený rozsudek vze¹el (§ 102 s. ø. s.), a je zastoupen advokátem (§ 105 odst. 2 s. ø. s.). Pokud jde o námitky týkající se nepøezkoumatelnosti a vad øízení pøed správními orgány opírající se o § 103 odst. 1 písm. b) s. ø. s., stì¾ovatel tyto námitky neuplatnil v ¾alobì ani ve lhùtì pro podání ¾aloby (§ 71 odst. 2 s. ø. s.), s výjimkou námitky, podle ní¾ ¾alovaný neuvedl konkrétní ustanovení nového zákona o správních poplatcích, které by mu dávalo zákonnou oporu pro vymìøení správních poplatkù jednotlivì. Tyto zbývající námitky dle § 103 odst. 1 písm. b) s. ø. s. tedy stì¾ovatel neuplatnil (vèasnì) v øízení pøed krajským soudem, aè tak uèinit mohl, a tudí¾ jsou tyto námitky podle § 104 odst. 4 s. ø. s. nepøípustné. Ve zbytku námitek je kasaèní stí¾nost pøípustná.
Otázka nicotnosti rozhodnutí ¾alovaného podle § 76 odst. 2 s. ø. s.
Jako první musel Nejvy¹¹í správní soud posoudit námitku nicotnosti rozhodnutí ¾alovaného. Tato námitka sice nebyla vznesena v ¾alobì, nicménì k nicotnosti rozhodnutí správního orgánu je zdej¹í soud povinen pøihlí¾et z úøední povinnosti (§ 109 odst. 3 s. ø. s., rozsudek roz¹íøeného senátu Nejvy¹¹ího správního soudu ze dne 22. 7. 2005, è. j. 6 A 76/2001-96, publikovaný pod è. 793/2006 Sb. NSS).
Stì¾ovatel spatøuje nicotnost rozhodnutí ¾alovaného ve smyslu § 76 odst. 2 s. ø. s. v tom, ¾e toto rozhodnutí nemá oporu v zákonné úpravì, která neumo¾òuje správním orgánùm, aby v situacích, kdy mají v úmyslu vymìøit vícero daòových (poplatkových) povinností, vydaly namísto pøíslu¹ného poètu správních rozhodnutí toliko jedno souhrnné rozhodnutí jako v projednávaném pøípadì. Takové rozhodnutí je podle stì¾ovatele paakt a nemù¾e vyvolat ¾ádné právní úèinky.
®alovaný je naopak toho názoru, ¾e jeho rozhodnutí není nicotné, nebo» nesplòuje podmínky nicotnosti definované v judikatuøe Nejvy¹¹ího správního soudu.
Nejvy¹¹í správní soud v této kasaèní námitce pøisvìdèuje ¾alovanému. Nejvy¹¹í správní soud definoval nicotnost následovnì: Nicotným je správní akt, který trpí natolik intenzivními vadami (pøíklady viz vý¹e), ¾e jej vùbec za rozhodnutí ani pova¾ovat nelze. Tyto vady jsou natolik záva¾né, ¾e zpùsobí faktickou neexistenci samotného správního aktu; za dané situace tu není tedy nic, co by mohlo zakládat jakákoliv práva èi povinnosti subjektù. (rozsudek roz¹íøeného senátu Nejvy¹¹ího správního soudu ze dne 22. 7. 2005, è. j. 6 A 76/2001-96, publikovaný pod è. 793/2006 Sb. NSS, bod V). Jako pøíklad natolik intenzivních vad správního aktu, ¾e zakládají jeho nicotnost, Nejvy¹¹í správní soud v tomto rozsudku uvedl absolutní nedostatek pravomoci, absolutní nepøíslu¹nost rozhodujícího správního orgánu (nikoliv v¹ak pouhý nedostatek funkèní pøíslu¹nosti), zásadní nedostatky projevu vùle vykonavatele veøejné správy (absolutní nedostatek formy, neurèitost, nesmyslnost), po¾adavek plnìní, které je trestné nebo absolutnì nemo¾né, ulo¾ení povinnosti nebo zalo¾ení práva nìèemu, co v právním smyslu vùbec neexistuje (co není osobou v právním slova smyslu), nedostatek právního podkladu k vydání rozhodnutí (napø. ulo¾ení povinnosti podle ji¾ zru¹eného pøedpisu) .
Z tohoto výètu je zøejmé, ¾e ke shledání nicotnosti vedou pouze natolik intenzivní vady (absolutní nedostatek pravomoci, absolutní nepøíslu¹nost, zásadní nedostatky projevu vùle, po¾adavek absolutnì nemo¾ného plnìní apod.), ¾e ji¾ vùbec nelze o správním aktu hovoøit (viz Hendrych, D. a kol.: Správní právo. Obecná èást. 5. vydání. C. H. Beck, Praha, 2003, str. 136-141 a str. 618-619 a zejména pozn. è. 63 na str. 618). Rozhodnutí ¾alovaného vady takové intenzity neobsahuje. Toto rozhodnutí vydal správní orgán, o jeho¾ pravomoci a pøíslu¹nosti není pochyb, rozhodnutí je urèité a odùvodnìné a netrpí ani jinými natolik intenzivními vadami, které by mohly vést k prohlá¹ení jeho nicotnosti. Pøi jeho vydání se ¾alovaný odvolal na starý i nový zákon o správních poplatcích a ani pøípadný nesprávný výklad pøechodných ustanovení nového zákona èi nesprávný výklad zákonných ustanovení definujících pøedmìt poplatku a tedy i pøípadné nesprávné posouzení právní otázky, zda má být vymìøen jediný správní poplatek za urèitou hru, èi zda mají být poplatky vymìøovány za ka¾dé povolení, které bylo stì¾ovateli na provoz této hry vydáno (k èemu¾ se Nejvy¹¹í správní soud vyjádøí dále), èi skuteènost, ¾e ¾alovaný vymìøil vícero správních poplatkù jediným správním rozhodnutím, by v daném pøípadì nezpùsobovaly takové vady rozhodnutí ¾alovaného, je¾ by mìly za následek jeho nicotnost.
Nepøezkoumatelnost rozhodnutí ¾alovaného podle § 103 odst. 1 písm. b) s. ø. s.
Pokud jde o pøípustnou stí¾ní námitku vytýkající ¾alovanému, ¾e neuvedl konkrétní ustanovení nového zákona o správních poplatcích, které by mu dávalo zákonnou oporu pro vymìøení správních poplatkù jednotlivì, neshledal ji Nejvy¹¹í správní soud dùvodnou. Je pravdou, ¾e ve výroku ¾alobou napadeného rozhodnutí, se ¾alovaný odvolal pouze obecnì na starý i nový zákon o správních poplatcích, v odùvodnìný svého rozhodnutí v¹ak zcela srozumitelnì vysvìtlil, ¾e vycházel z vyúètování pøedlo¾eného stì¾ovatelem, podle nìho¾ bylo stì¾ovateli povoleno ka¾dé herní zaøízení (175 ks elektromechanických rulet) samostatným rozhodnutím Ministerstva financí. ®alovaný poukázal na polo¾ku 20 písm. d) sazebníku správních poplatkù ke sterému zákonu o správních poplatcích (k jeho¾ pou¾ití v dané vìci ¾alovaný dospìl na základì výkladu pøechodných ustanovení nového zákona), pøièem¾ mìl za to, ¾e pøedmìtem poplatku dle cit. ustanovení je ka¾dé jednotlivé povolení sázkové hry podle zákona o loteriích s tím, ¾e stejný princip platí i pro polo¾ku 21 písm. b) sazebníku k novému zákonu o správních poplatcích. Stí¾ní námitka poukazující na nepøezkoumatelnost rozhodnutí ¾alovaného pro nesrozumitelnost v této otázce tedy nemù¾e uspìt, jiná vìc je, zda je tento závìr, k nìmu¾ ¾alovaný ve svém rozhodnutí dospìl a který posléze (pokud jde o nový zákon o správních poplatcích) aproboval krajský soud, také správný. To je pøedmìtem dal¹ího posouzení Nejvy¹¹ího správního soudu.
Námitky podle § 103 odst. 1 písm. d) s. ø. s.
Stì¾ovatel shledává nepøezkoumatelnost rozsudku krajského soudu podle § 103 odst. 1 písm. d) s. ø. s. v tom, ¾e krajský soud se ve svém rozsudku nevyjádøil k ¾alobní námitce brojící proti rozdílnému postupu správních orgánù v pøípadì vymìøování správních poplatkù za provozování kursových sázek na jedné stranì, a v pøípadì vymìøování správních poplatkù za provozování elektromechanických rulet na stranì druhé.
Nejvy¹¹í správní soud neshledává ani tuto námitku stì¾ovatele dùvodnou. Stì¾ovatel uvedl v relevantní èásti ¾aloby následující: Pùvodní zákon [tj. starý zákon o správních poplatcích] nabyl úèinnosti k 1. 1. 1993 s tím, ¾e od roku 1995 sazebník k pùvodnímu zákonu zavedl také limit 10 000 000 Kè na správní poplatek v pøípadì kursových sázek a loterií. Pøesto¾e tento limit neexistoval pøed pøijetím pùvodního zákona, dle dolo¾itelné praxe Ministerstva financí ¾ádný z daòových subjektù, který mìl povolení vydané pøed rokem 1993, neplatil v následujících letech od roku 1995 více jak 10 000 000 Kè. K tomuto lze dolo¾it, ¾e do roku 2005 se správní poplatky za pøedcházející období vypoèítávaly ze souètu výnosù v¹ech sázkových zaøízení, která byla na základì povolení v rozhodném kalendáøním roce v provozu, a to dle § 6 odst. 2 zákona è. 368/92 Sb., o správních poplatcích.
Jedná se tedy o velmi obecnì formulovaná tvrzení, navíc nepodlo¾ená ¾ádnými konkrétními pøíklady z praxe Ministerstva financí. Stì¾ovatel sice tvrdil, ¾e jím uvedená tvrzení lze dolo¾it , nicménì tak neuèinil. Ve¹keré konkrétní údaje o rozdílném zacházení ze strany Ministerstva financí stì¾ovatel uvedl a¾ v kasaèní stí¾nosti, resp. v jejích doplnìních, a tudí¾ se k nim krajský soud v ¾ádném pøípadì nemohl vyjádøit. Stejnì tak nenavrhoval provedení ¾ádných dùkazù k prokázání svého tvrzení [§ 71 odst. 1 písm. e) s. ø. s. ve spojení s § 52 s. ø. s.]. V pøípadì, ¾e se v øízení pøed krajským soudem neprovádí dokazování, je podkladem rozhodnutí krajského soudu ¾aloba, vyjádøení ¾alovaného k ¾alobì a obsah správního spisu (rozsudek
Nejvy¹¹ího správního soudu ze dne 12. 12. 2007, è. j. 2 Afs 13/2007-73, www.nssoud.cz). Z tvrzení uvedeného v ¾alobì, ¾e dle dolo¾itelné praxe Ministerstva financí ¾ádný z daòových subjektù, který mìl povolení vydané pøed rokem 1993, neplatil v následujících letech od roku 1995 více jak 10 000 000 Kè lze ale jen tì¾ko dovodit, v èem spoèívá diskriminace provozovatelù elektromechanických rulet oproti provozovatelùm kursových sázek, nebo» ze skuteènosti, ¾e ¾ádný z daòových subjektù, který mìl povolení vydané pøed rokem 1993, neplatil v následujících letech od roku 1995 více jak 10 000 000 Kè , samo o sobì je¹tì nevyplývá, ¾e by praxe Ministerstva financí pøi vydávání povolení k provozování kursových sázek (u kterých platil podle starého zákona o správních poplatcích limit 10 000 000Kè) byla odli¹ná ne¾ u vydávání povolení k provozování elektromechanických rulet, ani ¾e výklad Ministerstva financí byl takový, ¾e limit 10 000 000 Kè se vztahoval ke správnímu poplatku za provozování ve¹kerých sázkových zaøízení k té¾e høe v daném roce, a nikoliv za ka¾dé jednotlivé povolení.
Ohlednì postupu (tj. diskriminaèního zacházení) Ministerstva financí po nabytí úèinnosti nového zákona o správních poplatcích (který je podle stì¾ovatele na projednávaný pøípad aplikovatelný) pak stì¾ovatel v ¾alobì neuvádí nic. Relevantní údaje uvedl stì¾ovatel opìt a¾ v kasaèní stí¾nosti. Toté¾ platí obdobnì pro tvrzení, ¾e do roku 2005 se správní poplatky za pøedcházející období vypoèítávaly ze souètu výnosù v¹ech sázkových zaøízení, která byla na základì povolení v rozhodném kalendáøním roce v provozu , ze kterého opìt nevyplývá, ¾e po roce 2005 (kdy se na základì nového zákona o správních poplatcích limit 10 000 000 Kè zaèal vztahovat i na jiné sázkové hry podle § 50 odst. 3 zákona o loteriích) docházelo k diskriminaci stì¾ovatele oproti provozovatelùm jiných sázkových her zahrnutých v polo¾ce è. 21 písm. b) sazebníku správních poplatkù k novému zákonu o správních poplatcích.
Za tìchto okolností nebyl krajský soud povinen vý¹e uvedený úryvek textu kasaèní stí¾nosti vnímat jako samostatnou námitku (tvrzení o diskriminaci ze strany Ministerstva financí slou¾í primárnì na podporu jiné ¾alobní námitky stì¾ovatele, podle ní¾ se správní poplatek nevymìøuje za vydání jednotlivých povolení k provozování sázkových her, nýbr¾ za provozování urèité sázkové hry za daný kalendáøní rok bez ohledu na poèet vydaných povolení) ani se k tvrzené diskriminaci ze strany Ministerstva financí vyjadøovat, nebo» stì¾ovatel v ¾alobì uvedl pouze vágní a neurèitá tvrzení, jimi¾ se nebylo nutné zabývat.
Námitky týkající se nesprávného právního posouzení krajským soudem podle § 103 odst. 1 písm. a) s. ø. s.
Stì¾ovatel v rámci dùvodù dle § 103 odst. 1 písm. a) s. ø. s. uvádí dvì námitky. Za prvé, stì¾ovatel namítá, ¾e maximální limit 10 000 000 Kè stanovený v polo¾ce è. 21 písm. b) sazebníku správních poplatkù k novému zákonu o správních poplatcích se vztahuje na rozdíl mezi celkovým pøíjmem (vsazenými èástkami) z pøíslu¹né hry a celkovým souètem výplat výher z pøíslu¹né hry, a nikoliv na rozdíl mezi pøíjmy a výplatami u jednotlivých povolení k provozování té¾e sázkové hry. Svùj výklad stì¾ovatel podpoøil rozhodovací praxí Ministerstva financí u jiných sázkových her spadajících pod polo¾ku 21 písm. b) sazebníku správních poplatkù a argumentací opírající se o èl. 1 ve spojení s èl. 26 Listiny a rovnì¾ o èl. 4 odst. 3 Listiny.
Za druhé, krajský soud mìl podle stì¾ovatele rozhodnutí ¾alovaného zru¹it u¾ jen z toho dùvodu, ¾e ¾alovaný aplikoval nesprávnou právní normu (starý zákon o správních poplatcích), a tím, ¾e tak krajský soud neuèinil, poru¹il zásadu, podle ní¾ správní soud nemù¾e úvahu správního orgánu nahradit svou vlastní, pøièem¾ se vzhledem k rozdílné rozhodovací praxi jiných správních soudù dopustil té¾ poru¹ení zásady rovnosti zakotvené v èl. 1 Listiny.
III. d) (i)
Nejvy¹¹í správní soud pova¾uje za nutné vyjádøit se nejprve k otázce, zda-li se má na projednávaný pøípad aplikovat starý, nebo nový zákon o správních poplatcích, jakkoli proti závìru krajského soudu v této otázce stì¾ovatel nebrojí, nebo» závìry vyplývající z posouzení této otázky jsou zásadní i pro kasaèní námitky vznesené samotným stì¾ovatelem.
Tuto otázku øe¹il Nejvy¹¹í správní soud ji¾ ve svých rozsudcích ze dne 19. 12. 2007, è. j. 2 Afs 88/2007-66, a ze dne 22. 5. 2008, è. j. 9 Afs 195/2007-120, oba www.nssoud.cz. V prvním z vý¹e jmenovaných rozsudkù Nejvy¹¹í správní soud dospìl k závìru, ¾e øízením ve smyslu § 11 nového zákona o správních poplatcích je poplatkové øízení za urèitý kalendáøní rok, a nikoliv øízení povolovací.
Nejvy¹¹í správní soud odùvodnil svùj závìr následovnì: Smyslem tohoto pøechodného ustanovení, jako¾ i obdobných pøechodných ustanovení v procesních pøedpisech obecnì, je zajistit, aby se ji¾ zapoèatá øízení dokonèila podle stávajících pøedpisù. To je na jedné stranì odrazem principu právní jistoty, jeliko¾ úèastníci øízení oèekávají, ¾e øízení bude povedeno zpùsobem, který mohli pøedvídat na jeho zaèátku, a na stranì druhé té¾ v souladu s principem procesní ekonomie. V tomto smìru pøechodné ustanovení umo¾òuje urèitou kontinuitu a zabraòuje tì¾kostem, které by jinak mohly v souvislosti se zmìnou úpravy v zahájeném øízení nastat.
V daném pøípadì je øízením ve smyslu § 11 zákona o správních poplatcích nepochybnì poplatkové øízení za urèitý kalendáøní rok. Opaèný výklad by odporoval vý¹e nastínìnému smyslu pøechodného ustanovení. Vìtu Bylo-li øízení ve vìci pøedmìtu poplatku zahájeno pøede dnem nabytí úèinnosti tohoto zákona, vybere se poplatek podle dosavadních právních pøedpisù ( ) je tedy tøeba interpretovat tak, ¾e dopadá na situace, kdy bylo pøed úèinností zákona o správních poplatcích zahájeno øízení o vymìøení poplatku. Nedopadá naopak na pøípady, kdy bylo pøed úèinností zahájeno øízení povolovací. To by podle názoru Nejvy¹¹ího správního soudu postrádalo jakýkoliv rozumný dùvod.
Povolovací øízení bylo navíc skonèeno dnem právní moci rozhodnutí, jím¾ se povolení vydává. Pøi racionální interpretaci tak nemù¾e být za øízení ve smyslu tohoto ustanovení pova¾ováno øízení povolovací.
Nejvy¹¹í správní soud tedy souhlasí s odùvodnìním napadeného rozsudku krajského soudu, podle nìho¾ není zpoplatòován samotný akt vydání povolení, nýbr¾ skuteènost, ¾e povolení bylo vydáno, a to ka¾dý rok po dobu trvání povolení. Rozhodným pro pou¾ití nové èi døívìj¹í právní úpravy je tak podle zdej¹ího soudu okam¾ik zahájení poplatkového øízení za urèitý kalendáøní rok, a nikoliv okam¾ik zahájení øízení ve vìci vydání povolení. To lze, jak èiní i krajský soud, dolo¾it i tím, ¾e vý¹e poplatku se odvíjí od vsazených èástek a vyplácených výher za ten který rok. Øízení ve vìci poplatku, jeho¾ pøedmìtem je povolení, tak mù¾e být zahájeno a¾ pøedlo¾ením vyúètování za pøíslu¹ný rok. Pokud by byla interpretace stì¾ovatele správná, nedávalo by smysl, aby byl poplatek vybírán ka¾doroènì.
Tuto argumentaci Nejvy¹¹í správní soud dále rozvedl v rozsudku ze dne 22. 5. 2008, è. j. 9 Afs 195/2007-120, www.nssoud.cz, ve které poukázal na dùvodovou zprávu k novému zákonu o správních poplatcích, je¾ zdùrazòuje daòový charakter poplatkù zahrnutých pod polo¾ku è. 21 sazebníku správních poplatkù k novému zákonu o správních poplatcích. Nejvy¹¹í správní soud k tomu uvedl, ¾e pokud byl tedy poplatek daòového charakteru zákonem stanoven se zavedením maximálního limitu poplatkové povinnosti, pak platí pro v¹echna øízení dle zákona o správních poplatcích zahájená po úèinnosti této zmìny. Skuteènost, ¾e v prùbìhu legislativního procesu do¹lo oproti pùvodnímu vládnímu zámìru navrhované úpravy k roz¹íøení tohoto maximálního limitu (i na provozování her povolovaných dle ustanovení § 50 odst. 3 zákona o loteriích-ve vìci vedené pod sp. zn.
9 Afs 195/2007 ¹lo rovnì¾ o elektronickou ruletu), neopravòuje stì¾ovatele k výkladu, který bez jakéhokoliv rozumného dùvodu znevýhodòuje skupinu na trhu ve stejném oboru èinnosti a se stejným oprávnìním, av¹ak z èasového hlediska déle podnikajících osob. Z principu rovnosti se toti¾ podává, ¾e pokud má mít urèitá skupina osob toto¾nou povinnost jako jiná skupina osob, odli¹ujíc se od pùvodní skupiny pouze èasovým momentem vydání pøíslu¹ného povolení dle zákona o loteriích-tj. povinnost zaplatit poplatek daòového charakteru , èím¾ se u obou skupin zmen¹í jejich majetková sféra-nelze shledat ¾ádný dùvod, který by byl zpùsobilý odùvodnit nerovnost v pøístupu k tìmto dvìma skupinám podnikajících subjektù. Z postulátu rovnosti sice nevyplývá po¾adavek obecné rovnosti ka¾dého s ka¾dým, plyne z nìj v¹ak po¾adavek, aby právo bezdùvodnì nezvýhodòovalo ani neznevýhodòovalo jedny pøed druhými. V daném pøípadì je nesporné, ¾e po¾adavek poskytnutí stejných práv za stejných podmínek bez neodùvodnìných rozdílù výkladem stì¾ovatele respektován není, nebo» stì¾ovatel bez akceptovatelných dùvodù výraznì znevýhodnil jednu skupinu ve stejném oboru èinnosti a se stejným oprávnìním podnikajících subjektù .
Nejvy¹¹í správní soud tedy dospìl ve své dosavadní judikatuøe k závìru, ¾e øízením ve smyslu § 11 nového zákona o správních poplatcích je poplatkové (vymìøovací) øízení za urèitý kalendáøní rok, a nikoliv øízení povolovací. Nejvy¹¹í správní soud nevidí v projednávané vìci ¾ádný dùvod pro to, aby se od této judikatury odchýlil. Krajský soud tedy vylo¾il § 11 nového zákona o správních poplatcích správnì, kdy¾ na projednávanou vìc aplikoval nový zákon o správních poplatcích, nebo» stì¾ovatel pøedlo¾il vyúètování elektromechanických rulet, jím¾ bylo dané vymìøovací øízení zahájeno, dne 28. 2. 2005, tj. a¾ po úèinnosti nového zákona o správních poplatcích (je¾ nastala dne 16. 1. 2005).
III. d) (ii)
Pokud jde o první námitku stì¾ovatele, krajský soud dospìl k závìru, ¾e roèní správní poplatek ve vý¹i stanovené v polo¾ce è. 21 písm. b) sazebníku správních poplatkù k novému zákonu o správních poplatcích je tøeba vymìøit za ka¾dé jednotlivé povolení. Krajský soud tento závìr odùvodnil tím, ¾e zákon nestanoví, ¾e by se v pøípadì, kdy je ve prospìch jednoho provozovatele vydáno více povolení, mìla vý¹e poplatkù za jednotlivá povolení sèítat do maximálního limitu 10 000 000 Kè.
Klíèovou otázkou tedy není výklad § 11 nového zákona o správních poplatcích, ale výklad polo¾ky è. 21 písm. b) sazebníku správních poplatkù k tomuto zákonu. Tato otázka nebyla explicitnì pøedmìtem posouzení ze strany Nejvy¹¹ího správního soudu ve vý¹e citovaných rozsudcích sp. zn. 2 Afs 88/2007 a 9 Afs 195/2007, jak tvrdí stì¾ovatel (rozsudek ve vìci sp. zn. 9 Afs 195/2007 øe¹il otázku diskriminace subjektù podnikajících ve stejném oboru èinnosti a se stejným oprávnìním, av¹ak z èasového hlediska déle podnikajících).
Polo¾ka è. 21 písm. b) sazebníku správních poplatkù k novému zákonu o správních poplatcích zní následovnì: Vydání povolení èíselné loterie podle § 2 písm. c) zákona, sázkové hry podle § 2 písm. f) zákona, sázkové hry podle § 2 písm. h) zákona, sázkové hry podle § 2 písm. j) zákona, sázkové hry podle § 2 písm. k) zákona, nebo loterie a jiné podobné hry podle § 50 odst. 3 zákona za ka¾dý rok 10%, nejménì Kè 1500 nejvý¹e Kè 10 000 000.
Bod 2 a 3 poznámek k této polo¾ce pak stanoví:
2. Základem poplatku podle písmen b) a d) této polo¾ky je rozdíl mezi vsazenými èástkami a výhrami vyplacenými sázejícím.
3. Poplatek podle písmen b) a d) této polo¾ky vymìøuje územní finanèní orgán s pøihlédnutím k podmínkám uvedeným ve vydaném povolení.
Nejvy¹¹í správní soud dospìl k závìru, ¾e výklad krajského soudu je nesprávný, a to z následujících dùvodù.
Pro posouzení dané právní otázky je nutno si v prvé øadì ujasnit, co je v daném pøípadì pøedmìtem poplatku, jeho základem a jeho sazbou. Pøedmìt správních poplatkù je obecnì definován v § 2 odst. 1 nového zákona o správních poplatcích jako správní øízení upravené zvlá¹tním právním pøedpisem a dal¹í èinnost správního úøadu související s výkonem státní správy , pøièem¾ pro tuto zpoplatòovanou èinnost správního orgánu citované ustanovení zavádí legislativní zkratku úkon . Jednotlivé úkony správních orgánù podléhající zpoplatnìní jsou pak definovány v sazebníku správních poplatkù, kde je také ke ka¾dému z tìchto úkonù pøiøazena sazba poplatku, a pokud není stanovena pevnou èástkou, ale procentem, té¾ základ poplatku, od nìho¾ se sazba odvíjí.
V polo¾ce è. 21 písm. b) sazebníku správních poplatkù k novému zákonu o správních poplatcích je jako zpoplatòovaný úkon (pøedmìt poplatku) uvedeno mj. vydání povolení loterie a jiné podobné hry podle § 50 odst. 3 zákona o loteriích za ka¾dý rok, pøièem¾ základem poplatku je dle poznámky è. 2 k dané polo¾ce sazebníku rozdíl mezi vsazenými èástkami a výhrami vyplacenými sázejícím, sazbou pak 10% z uvedeného základu, nejménì v¹ak 1500 Kè a nejvý¹e 10 000 000 Kè.
Ji¾ z formulace vydání povolení ( ) hry za ka¾dý rok je zøejmá rozpornost definice pøedmìtu správního poplatku, tj. zpoplatòovaného úkonu správního orgánu v daném pøípadì. Tento rozpor má svou pøíèinu v dosti neústrojném zaøazení daného poplatku do zákona o správních poplatcích, kam se svou povahou nehodí, nebo» narozdíl od jiných správních poplatkù, poplatky týkající se loterií a jiných podobných her se odvíjejí nikoliv pøímo od úkonu správního orgánu spoèívajícího ve vydání povolení na danou hru, ale od výtì¾ku provozovatele z této hry (k tomu srov. vý¹e citovaný rozsudek ze dne 22. 5. 2008, è. j. 9 Afs 195/2007-120, i samotnou dùvodovou zprávu k novému zákonu o správních poplatcích, která v této souvislosti hovoøí o daòových poplatcích ). Základ poplatku tak, jak je zákonem definován, tj. rozdíl mezi vsazenými èástkami a vyplacenými výhrami, jakoby nemìl ¾ádnou pøímou souvislost s pøedmìtem poplatku, pokud by jím bylo toliko vydání povolení na danou hru, tento deficit se tedy zákonodárce sna¾il dohnat dodatkem za ka¾dý rok . Taková definice pøedmìtu poplatku v¹ak ve svém doslovném znìní nedává ¾ádný smysl, je tøeba ji tedy interpretovat tak, jak ji¾ èinila dosavadní vý¹e citovaná judikatura, ¾e pøedmìtem poplatku je trvání povolení dané hry v ka¾dém kalendáøním roce. Zároveò v¹ak zdej¹í soud plnì souhlasí se stì¾ovatelem, ¾e fakticky je pøedmìtem zpoplatnìní nikoliv èinnost správního orgánu, jak je tomu u ostatních správních poplatkù, ale samotné provozování loterií a jiných her, resp. výnos z této èinnosti za pøíslu¹ný kalendáøní rok, a to vedle ostatních daní a veøejnoprávních poplatkù, jim¾ je uvedená èinnost podrobena. Je tøeba zdùraznit, ¾e Nejvy¹¹í správní soud vùbec nepochybuje o racionálních (z ústavního hlediska legitimních) dùvodech, které vedly zákonodárce k tomu, ¾e podrobil provozování loterií a jiných podobných her neporovnatelnì vy¹¹í míøe zpoplatnìní (zdanìní) ne¾ jiné druhy podnikatelské èinnosti, a to vzhledem k velmi problematickým následkùm, které uvedená èinnost pro spoleènost pøiná¹í. Nevhodný je ov¹em zpùsob, kterým tak uèinil, kdy¾ k tomuto zpoplatnìní pou¾il mj. zákon o správních poplatcích, kde ov¹em pøedmìtem poplatku má být èinnost správního orgánu (tj. výkon veøejné správy), nikoliv èinnost provozovatele loterie èi jiné podobné hry. Z této systémové vady a z ní vycházející rozporné definice pøedmìtu poplatku se pak odvíjejí ve¹keré interpretaèní potí¾e, a» ji¾ se týkají rozhranièení èasové pùsobnosti starého a nového zákona o správních poplatcích èi otázky, zda se provozovateli hry vymìøuje poplatek zvlá¹» z roèního výnosu z ka¾dé provozovny èi zaøízení k provozování hry, na které mu bylo vydáno pøíslu¹né povolení, èi dohromady z celkového roèního výnosu z dané hry bez ohledu na poèet vydaných povolení.
Pro zodpovìzení dané otázky je tedy tøeba vycházet ze zvlá¹tní povahy polo¾ky è. 21 písm. b) sazebníku správních poplatkù, která musí být pova¾ována za lex specialis vùèi obecné definici pøedmìtu správních poplatkù uvedené v § 2 odst. 1 zákona. Je-li tedy pøedmìtem poplatku trvání povolení loterie nebo jiné podobné hry v ka¾dém kalendáøním roce, pak musí být podle názoru Nejvy¹¹ího správního soudu základ daného poplatku stanoven podle roèního výtì¾ku z této povolené hry jako takové, bez ohledu na to, zda k povolení této hry do¹lo jedním, èi nìkolika správními akty. Loterií nebo jinou podobnou hrou se dle § 1 odst. 1 zákona o loteriích rozumí hra, jí¾ se úèastní dobrovolnì ka¾dá fyzická osoba, která zaplatí vklad (sázku), jeho¾ návratnost se úèastníkovi nezaruèuje. O výhøe nebo prohøe rozhoduje náhoda nebo pøedem neznámá okolnost nebo událost uvedená provozovatelem v pøedem stanovených herních podmínkách (dále jen herní plán .) Nezále¾í pøitom na tom, provádí-li se hra pomocí mechanických, elektronickomechanických, elektronických nebo obdobných zaøízení . Podle § 4 odst. 1 zákona o loteriích loterie a jiné podobné hry mohou být provozovány pouze na základì povolení vydaného pøíslu¹ným orgánem . Podle § 50 odst. 3 zákona o loteriích mù¾e Ministerstvo financí povolovat i loterie a jiné podobné hry, které nejsou v zákonì v èásti první a¾ ètvrté upraveny, s tím, ¾e v povolení budou v¹echny podmínky provozování podrobnì stanoveny. Pou¾ije pøitom pøimìøenì ustanovení èásti první a¾ ètvrté zákona . Podle § 43 odst. 5 zákona o loteriích orgán, který loterii nebo jinou podobnou hru povolil, mù¾e a) v povolení stanovit bli¾¹í podmínky, vy¾aduje-li to øádné provozování loterie nebo jiné podobné hry, b) ji¾ vydané povolení doplnit nebo zmìnit, vy¾aduje-li to øádné provozování loterie nebo jiné podobné hry nebo veøejný zájem . I zákon o loteriích, na nìj¾ citované ustanovení zákona o správních poplatcích, pokud jde o terminologii, navazuje, tedy vy¾aduje povolení na urèitou hru jako takovou, bez ohledu na to, na kolika zaøízeních èi v kolika provozovnách je tato hra provozována. Jiná vìc je, ¾e pøedmìtem pozornosti povolovacího orgánu jsou také podmínky, za nich¾ je hra provozována v urèitém místì èi na urèitém zaøízení, zmìna tìchto podmínek zpùsobená roz¹íøením poètu provozoven èi zaøízení by v¹ak dle názoru Nejvy¹¹ího správního soudu mìla zpravidla odùvodòovat toliko doplnìní èi zmìnu ji¾ vydaného povolení, nikoliv potøebu vydat povolení nové.
Nejvy¹¹í správní soud má tedy za to, ¾e poplatek je nutno vymìøit v¾dy za urèitou povolenou hru bez ohledu na to, v kolika provozovnách èi zaøízeních je tato hra provozována a na základì kolika povolení je tato hra provozována, pokud se stále jedná o tuté¾ hru. Pro tento výklad svìdèí také èl. 11 odst. 5 Listiny, který stanoví, ¾e danì a poplatky lze ukládat jen na základì zákona . Z tohoto èlánku Listiny je zøejmé, ¾e ústavodárce chtìl zabránit situaci, kdy by výbìr daní a poplatkù závisel na libovùli správního orgánu. Z toho plyne povinnost pøijmout takový výklad polo¾ky è. 21 písm. b) sazebníku správních poplatkù k novému zákonu o správních poplatcích, který by neponechával urèení vý¹e tohoto správního poplatku na libovùli správních orgánù. Tìmto po¾adavkùm by ov¹em neodpovídal takový výklad pøedmìtného ustanovení sazebníku správních poplatkù, který by celkovou vý¹i vymìøeného správního poplatku èinil závislou na okolnosti, zda byla urèitá hra povolena poplatníkovi na základì jediného èi více povolení, a to zvlá¹tì za situace, pokud by praxe povolujícího orgánu, tj. Ministerstva financí, byla skuteènì v tomto ohledu arbitrární a tudí¾ v koneèném dùsledku diskriminující, jak tvrdil stì¾ovatel. Nejvy¹¹í správní soud se tak ztoto¾òuje s rozsudkem Mìstského soudu v Praze ze dne 30. 5. 2006, è. j. 5 Ca 30/2006-66 (jeho¾ se dovolával stì¾ovatel a jen¾ byl pøedmìtem pøezkumu Nejvy¹¹ího správního soudu právì ve vìci sp. zn. 9 Afs 195/2007), ve kterém dospìl mìstský soud mj. k závìru, podle nìho¾ nelze akceptovat skuteènost, ¾e vý¹e správního poplatku by mìla odviset od rozdílného zpùsobu rozhodování pøi vydávání povolení, kdy v nìkterých pøípadech jsou vydávána jednotlivá samostatná povolení (jako v pøípadì stì¾ovatele), zatímco v pøípadì jiném je doplòováno jediné vydané povolení (pøípad Fortuny a. s.); není-li tento postup, jak potvrzuje i ¾alovaný, podlo¾en zákonem .
Z této analýzy je zøejmé, ¾e jediným zákonným a zároveò objektivním kritériem pro stanovení základu správního poplatku (a tedy i pro aplikaci maximálního limitu
10 000 000 Kè v rámci sazby tohoto poplatku) musí být rozdíl mezi celkovou vý¹í vsazených èástek u pøíslu¹né hry a celkovým souètem výplat výher z pøíslu¹né hry, a nikoliv rozdíl mezi pøíjmy a výplatami u provozoven èi zaøízení, na nì¾ se vztahují jednotlivá povolení k provozování té¾e sázkové hry. Opaèný výklad, jak ji¾ bylo øeèeno, by ponechával prostor pro libovùli pøi vymìøování celkové vý¹e správních poplatkù, co¾ nelze s odkazem na èl. 11 odst. 5 Listiny ve spojení s èl. 2 odst. 3 Ústavy Èeské republiky a jemu korespondujícím èl. 2 odst. 2 Listiny pøipustit (obdobnì viz nález Ústavního soudu Èeské republiky ze dne 18. 9. 1996, sp. zn. II. ÚS 186/95, publ. pod è. 83/1996 Sb. ÚS). To rovnì¾ znamená, ¾e také podmínky uvedené ve vydaném povolení [viz bod 3. k polo¾ce è. 21 písm. b) sazebníku správních poplatkù k novému zákonu o správních poplatcích] mohou mít snad vliv na nìkteré technické otázky spojené s vymìøením poplatku u konkrétní hry, nikoliv v¹ak na samotnou vý¹i poplatku.
Lze tedy shrnout, ¾e uvedená kasaèní námitka je dùvodná. Zároveò je tøeba konstatovat, ¾e správní spis, jak byl pøedlo¾en Nejvy¹¹ímu správnímu soudu, neobsahuje dostateèné podklady pro posouzení, zda v daném pøípadì v¹ech 175 zaøízení, na jejich¾ provozování bylo stì¾ovateli vydáno 175 povolení a za nì¾ ¾alovaný vymìøil 175 samostatných správních poplatkù, skuteènì pøedstavuje z hlediska zákona o loteriích (a tudí¾ i zákona o správních poplatcích) jedinou hru (tj. elektromechanickou ruletu), èi zda se ve skuteènosti jedná o více navzájem se odli¹ujících her, pøípadnì jaký byl poèet tìchto povolených her provozovaných stì¾ovatelem v roce 2004. Toto posouzení tedy bude úkolem správních orgánù v dal¹ím øízení.
III. d) (iii)
Stì¾ovatel byl tedy úspì¹ný se svou kasaèní námitkou brojící proti nesprávnému výkladu polo¾ky è. 21 písm. b) sazebníku správních poplatkù k novému zákonu o správních poplatcích. Nejvy¹¹í správní soud tudí¾ nepova¾uje za nutné vyjadøovat se ke zbývajícím kasaèním námitkám èi argumentùm stì¾ovatele, které nebyly posouzeny vý¹e, nebo» pouze doplòovaly zmínìnou stì¾ejní kasaèní námitku a v situaci, kdy stì¾ovatel s touto stì¾ejní námitkou uspìl, by jejich posouzení na dal¹í prùbìh øízení pøed krajským soudem ani pøed správními orgány nemìlo ¾ádný vliv.
Nejvy¹¹í správní soud tedy neshledal takové vady ¾alobou napadeného správního rozhodnutí, které by zpùsobovaly jeho nicotnost, neshledal dùvodnou ani stí¾ní námitku vytýkající rozhodnutí ¾alovaného jeho nepøezkoumatelnost pro nesrozumitelnost. Nejvy¹¹í správní soud ov¹em naproti tomu dospìl k závìru, ¾e krajský soud, pota¾mo ¾alovaný nesprávnì posoudili právní otázku, zda je pøedmìtem samostatného správního poplatku dle polo¾ky è. 21 písm. b) sazebníku správních poplatkù k novému zákonu o správních poplatcích v¾dy ka¾dé jednotlivé povolení urèité hry, èi zda je nutno tento správní poplatek vymìøit souhrnnì za dobu jednoho kalendáøního roku, po který byla urèitá hra povolena. Nejvy¹¹í správní soud zastává názor, ¾e poplatek je nutno vymìøit v¾dy za urèitou povolenou hru bez ohledu na to, v kolika provozovnách èi zaøízeních je tato hra provozována a na základì kolika povolení je tato hra provozována, pokud se stále jedná o tuté¾ hru.
Nejvy¹¹í správní soud tedy shledal kasaèní stí¾nost dùvodnou, nezbývá mu tedy, ne¾ v souladu s § 110 odst. 1 s. ø. s. rozsudek krajského soudu zru¹it a vìc mu vrátit k dal¹ímu øízení. V nìm bude Krajský soud v Plzni vázán právním názorem Nejvy¹¹ího správního soudu vysloveným v tomto rozsudku (§ 110 odst. 3 s. ø. s.).

matches:
soud
§ 55
§ 11
§ 50
soud
soud
§ 50
§ 11
soud
§ 103
§ 76
§ 103
§ 103
soud
§ 103
§ 11
§ 50
soud
soud
soud
§ 11
§ 11
§ 2
§ 11
§ 50
soud
§ 50
§ 50
soud
soud
soud
soud
soud
§ 103
§ 103
§ 104
§ 76
soud
soud
§ 76
soud
soud
soud
soud
§ 103
soud
§ 103
§ 103
soud
soud
§ 6
soud
§ 52
§ 50
soud
§ 103
§ 103
soud
soud
soud
soud
soud
soud
§ 11
soud
§ 11
soud
soud
soud
§ 50
soud
§ 11
soud
soud
§ 11
soud
soud
§ 11
§ 2
§ 2
§ 2
§ 2
§ 2
§ 50
soud
§ 2
§ 50
soud
soud
§ 2
§ 1
§ 4
§ 50
§ 43
soud
soud
soud
soud
soud
soud
soud
soud
§ 110
soud


text:
2 VSPH 420/2012-B-49
KSHK 41 INS 1533/2009 2 VSPH 420/2012-B-49
USNESENÍ Vrchní soud v Praze jako soud odvolací rozhodl v senátě složeném z předsedy JUDr. Jiřího Karety a ze soudců JUDr. Jiřího Goldsteina a Mgr. Tomáše Brauna ve věci dlužnice Everest One, s.r.o., sídlem třída SNP 402, Hradec Králové, o odvolání členů prozatímního věřitelského výboru a) České republiky-České správy sociálního zabezpečení, sídlem Křížová 25, Praha 5, adresa pro doručování: Slezská 839, Hradec Králové, b) Všeobecné zdravotní pojišťovny České republiky, sídlem Orlická 4/2020, Praha 3, adresa pro doručování: Hořická 1710/19a, Hradec Králové, a c) České republiky-Finančního úřadu v Hradci Králové, sídlem U Koruny 1632, Hradec Králové, proti usnesení Krajského soudu v Hradci Králové č.j. KSHK 41 INS 1533/2009-B-40 ze dne 2. března 2012
Usnesení Krajského soudu v Hradci Králové č.j. KSHK 41 INS 1533/2009-B-40 ze dne 2. března 2012 se mění tak, že se členům prozatímního věřitelského výboru České republice-České správě sociálního zabezpečení, Všeobecné zdravotní pojišťovně České republiky a České republice-Finančnímu úřadu v Hradci Králové povinnost zaplatit zálohu na náklady insolvenčního řízení neukládá.
Krajský soud v Hradci Králové ve výroku označeným usnesením uložil členům prozatímního věřitelského výboru (dále jen PVV) České republice-České správě sociálního zabezpečení, Všeobecné zdravotní pojišťovně České republiky a České republice-Finančnímu úřadu v Hradci Králové (dále jen odvolatel a), odvolatel b) a odvolatel c), popř. odvolatelé), aby do patnácti dnů od právní moci usnesení společně a nerozdílně zaplatili na účet soudu zálohu na náklady insolvenčního řízení dle ust. § 297 odst. 1 insolvenčního zákona (dále jen IZ) ve výši 51.804,-Kč.
V odůvodnění usnesení soud zejména uvedl, že dne 9.4.2009 rozhodl o zjištění úpadku Everest One, s.r.o. (dále jen dlužnice), prohlášení konkursu na její majetek a ustanovení Ing. Vladimíra Diveckého (dále jen správce) do funkce insolvenčního správce. Konstatoval, že mu správce v podání doručeném dne 5.1.2012 doplněném dne 30.1.2012 sdělil, že se v majetkové podstatě nacházejí finanční prostředky ve výši 55.000,-Kč (sestávající z dlužnicí složené zálohy na náklady insolvenčního řízení ve výši 45.000,-Kč a výtěžku zpeněžení prodejního stánku ve výši 10.000,-Kč) a že dosud neuhrazené výdaje podstaty ve výši 51.804,-Kč tvoří náklady právního zastoupení ve sporu o zaplacení částky 241.314,-Kč s příslušenstvím (dále jen Pohledávka), jenž vede s jednatelem dlužnice Petrem Hendrychem. Správce proto požádal soud, aby členům PVV uložil povinnost složit zálohu na náklady insolvenčního řízení, konkrétně (právě) na náklady výše zmiňovaného právního zastoupení.
Při posuzování důvodnosti návrhu insolvenční soud konstatoval, že ačkoli IZ blíže neupravuje povinnost (právo) věřitelského výboru (dále jen VV) složit zálohu na náklady insolvenčního řízení, jež vznikly v jeho průběhu, z ust. § 297 odst. 1 téhož zákona lze dovodit, že s touto možností počítá. Potřebu složit zálohu v této věci odůvodnil tím, že správce na základě pokynu PVV vymáhá Pohledávku soudně a tím mu vznikly náklady spojené s právním zastoupením, k jejichž krytí není v majetkové podstatě dostatek finančních prostředků, neboť dle ust. § 305 odst. 2 IZ je třeba počítat s tím, že se nejdříve uspokojí (musí uspokojit) odměna a hotové výdaje správce. Proto rozhodl, jak uvedeno výše. Současně upozornil na to, že pokud členové PVV zálohu neuhradí, vystavují se riziku, že v případě skončení právního zastupování, nebude správce ve sporu o zaplacení Pohledávky úspěšný; naopak v případě vymožení Pohledávky, kdy v majetkové podstatě bude dostatek finančních prostředků, mohou členové PVV uplatnit náhradu za složenou zálohu jako pohledávku za majetkovou podstatou.
Proti tomuto usnesení Krajského soudu v Hradci Králové se odvolatelé včas odvolali a požadovali, aby je odvolací soud zrušil.
Odvolatel a) zdůraznil, že IZ neobsahuje ustanovení o povinnosti, ale toliko o možnosti VV složit zálohu na náklady insolvenčního řízení, přičemž ust. § 297 odst. 1 IZ s tím počítá v případě, že v majetkové podstatě není dostatek finančních prostředků. Správci vytýkal, že předem nepožádal PVV o schválení nákladů na právní služby, jak mu to ukládá ust. § 39 IZ.
I odvolatel b) upozornil na to, že správce nepožádal PVV o poskytnutí zálohy ani o souhlas s náklady spojenými s využitím právních služeb. Poukazuje na Komentář k IZ autorů Jana Kozáka, Petra Budína, Alexandra Dadama a Lukáše Pachla, vydaný ASPI v roce 2008, dovodil, že posouzení nákladů správce vynaložených na úhradu činností třetích osob v insolvenčním řízení musí být zejména věcí VV, který v insolvenčním řízení chrání zájmy věřitelů dlužníka, a že záloha na výdaje správce by měla být účelově určena s jasně stanovenými podmínkami pro její použití a následné vyúčtování, k čemuž v tomto případě nedošlo. Uzavřel na tom, že ust. § 297 odst. 1 IZ sice umožňuje použít prostředky získané zálohou poskytnutou VV ke krytí pohledávek a nákladů na správu majetkové podstaty, pokud na jejich úhradu nepostačuje výtěžek zpeněžení, ale k tomu je nutný souhlas VV.
Odvolatel c) ve shodě s odvolateli a) a b) akcentoval, že insolvenční soud pochybil, pokud vyhověl návrhu správce, aniž by si ověřil, zda správce předem požádal PVV o schválení nákladů spojených s využitím právních služeb.
Odvolací soud považoval v první řadě za nutné připomenout, že náklady na právní pomoc při vymáhání Pohledávky poskytnutou třetí osobou patří mezi náklady spojené s udržováním a správou majetkové podstaty dlužnice dle ust. § 168 odst. 2 písm. b) IZ, které se podle odst. 3 téhož ustanovení zásadně uspokojují v plné výši kdykoli po rozhodnutí o úpadku. Účelnost a výše těchto nákladů však (logicky) podléhá kontrole ze strany věřitelů reprezentovaných VV či PVV, jenž dle ust. § 58 odst. 2 písm. d) IZ průběžně schvaluje jejich výši a správnost, a potažmo i insolvenčním soudem (např. při schvalování konečné zprávy dle ust. § 304 IZ).
V posuzovaném případě je napadené usnesení postaveno na tom, že IZ sice (výslovně) neupravuje právo nebo povinnost VV složit zálohu na náklady insolvenčního řízení, avšak tuto povinnost lze dovodit z ust. § 297 odst. 1 IZ. S tímto závěrem však odvolací soud nesouhlasí. V první řadě proto ne, že ust. § 297 odst. 1 IZ, dle něhož v případě, že výtěžek zpeněžení nepostačuje k uspokojení pohledávek za majetkovou podstatou, pohledávek na roveň jim postavených, jakož i nákladů souvisejících se správou majetkové podstaty, lze použít zálohu na náklady insolvenčního řízení nebo zálohu poskytnutou VV, má, pokud jde o zálohu VV, zjevně na mysli zálohu poskytnutou dle ust. § 39 odst. 1 IZ. Odvolací soud je tudíž s odvolateli zajedno v tom, že insolvenční soud zcela pominul úpravu obsaženou v tomto ustanovení, dle něhož jsou věřitelé oprávněni poskytnout se souhlasem insolvenčního soudu na základě rozhodnutí VV insolvenčnímu správci zálohu k úhradě jeho výdajů, a to i opětovně, přičemž při poskytnutí zálohy se určí podmínky jejího vyúčtování; určit lze též účel, na který má být záloha vynaložena. Toto ustanovení tedy upravuje možnost (právo) VV poskytnout správci zálohu k úhradě jeho výdajů. Poskytnutí zálohy správci je však dobrovolné a žádného věřitele (člena VV či PVV) k němu nelze nutit.
Odvolací soud dále poukazuje na ust. § 39 odst. 3 IZ, jež určuje, že náklady insolvenčního správce spojené s využitím právních, ekonomických a jiných specializovaných odborníků lze hradit z majetkové podstaty, jen je-li jejich využití účelné vzhledem k rozsahu a náročnosti insolvenčního řízení a jsou-li předem schváleny VV. Toto ustanovení dává správci možnost, aby činnosti, které-vzhledem k jejich povaze a k obsahu povinností správce vyplývajících z IZ-je jinak povinen konat osobně a za jejichž provedení je honorován odměnou, zadal k provedení na účet podstaty třetí osobě. To ovšem jedině za předpokladu, že s takovým postupem, který podstatu zatíží náklady zákonem jinak nepředpokládanými, vyslovil předem souhlas VV. Jestliže tedy správce sjedná se třetí osobou, že činnost, kterou je jinak povinen konat osobně on sám, provede místo něj tato osoba, a jestliže tento postup VV předem neschválí, pak nároky třetí osoby vyplývající z tohoto závazku správce nemohou být k tíži věřitelů uspokojovány z majetkové podstaty, ale správce je nese ze svého.
Typickým příkladem činnosti, kterou je správce povinen konat osobně a na kterou dopadá úprava obsažená v posledně zmiňovaném ustanovení, je dle ust. § 294 odst. 1 IZ povinnost uplatnit a vymáhat ve prospěch majetkové podstaty pohledávky dlužnice. V daném případě je z obsahu spisu (č.l. B-37 a B-39) zřejmé, že správce sjednal s advokátem JUDr. Kamilem Podroužkem smlouvou o poskytnutí právních služeb spočívajících v jeho zastupování v soudním řízení o vymožení Pohledávky dlužnice a že k tomuto postupu neobdržel předchozí souhlas od PVV nutný k tomu, aby tyto náklady bylo možné hradit z majetkové podstaty. Odvolací soud se neztotožnil ani s argumentem, dle něhož byla potřeba složení zálohy (uložení povinnosti složit zálohu), dána tím, že PVV nesouhlasil s prodejem Pohledávky, ale požadoval její vymožení soudní cestou. Především proto ne, že dle ust. § 294 odst. 2 IZ nemá insolvenční správce povinnost uplatnit a vymáhat dlužníkovy pohledávky, pokud náklady s tím spojené jsou neúměrně vysoké nebo je nelze krýt z majetkové podstaty. Jinými slovy, a opakovaně to budiž zdůrazněno, v posuzované věci bylo na správci, aby v situaci, kdy považoval za účelné nechat se zastoupit v řízení o žalobě na zaplacení Pohledávky advokátem a kdy náklady s tím spojené nebylo lze krýt z majetkové podstaty, postupoval dle ust. § 39 odst. 1 IZ a požádal PVV o poskytnutí zálohy na jejich úhradu. Jelikož tak neučinil a PVV o poskytnutí zálohy na právní zastoupení nerozhodl, nemohl tak učinit ani insolvenční soud.
Na základě těchto zjištění a veden názory vyjádřenými shora postupoval odvolací soud podle ust. § 220 odst. 1 a § 167 odst. 2 občanského soudního řádu a napadené usnesení změnil způsobem ve výroku uvedeným.

matches:
soud
soud
soud
§ 297
soud
soud
§ 297
§ 305
soud
§ 297
§ 39
§ 297
soud
soud
§ 168
§ 58
§ 304
§ 297
soud
§ 297
§ 39
soud
soud
soud
§ 39
§ 294
soud
§ 294
§ 39
soud
§ 220
§ 167


Seznam kvalifikovaných dodavatelů - dotaz vznesený podle zákona 106/1999 Sb., o svobodném přístupu k informacím na instituci Ministerstvo pro místní rozvoj - Informace pro všechny
Printed from https://www.infoprovsechny.cz/request/seznam_kvalifikovanych_dodavatel on December 10, 2019 16:49
Michal Blaha vznesl tento dotaz pro instituci Ministerstvo pro místní rozvoj
Odpověď na tento dotaz má velké zpoždění. Podle zákona by instituce Ministerstvo pro místní rozvoj měla v každém případě odpovědět. (podrobnosti). Můžete si stěžovat a požádat o doplnění dotazu .
Michal Blaha 4/4/2017
Na základě § 224 a následujících ustanovení zákona č. 134/2016 Sb., o zadávání veřejných zakázek (dále jen "zákon o zadávání veřejných zakázek) , 106/1999 Sb. a další zákonů prosím o zaslání úplnéno seznamu dodavatelů (a všech údajů o nich evidovaných), kteří splnili způsobilost podle § 74 (základní způsobilost) a § 77 (profesní způsobilost) zákona o zadávání veřejných zakázek ve strojově zpracovatelné formě (XML, XLS, CSV apod.).
Dále prosím o dokumentaci (popis) jednotlivých polí dodaných dat.
Ministerstvo pro místní rozvoj 4/4/2017
04.04.2017 23:30:18
Vasemu podani bylo prideleno cislo : 1993/2017
Ministerstvo pro místní rozvoj 5/4/2017
Vaše podání "Žádost o informace podle dotaz - Seznam kvalifikovaných dodavatelů"
bylo doručeno do schránky elektronické podatelny dne: 4.4.2017 23:30:18, zaregistrováno bylo dne: 5.4.2017 7:29:13 pod číslem jednacím: 2017/16714.
Voříšková Romana, Ministerstvo pro místní rozvoj 21/4/2017
Ministerstvo pro místní rozvoj (dále jen „ministerstvo“) obdrželo Vaši
žádost o informace podle zákona č. 106/1999 Sb., o svobodném přístupu k
informacím, ve které jste požádal o zaslání seznamu dodavatelů, kteří
splnili způsobilost podle § 74 (základní způsobilost) a § 77 (profesní
způsobilost) zákona o zadávání veřejných zakázek.
K Vaší žádosti Vám sdělujeme, že ministerstvo vede podle § 226 a
následujících ustanovení zákona o zadávání veřejných zakázek dodavatele,
kteří splnili kvalifikaci podle § 74 (základní způsobilost) a § 77
(profesní způsobilost) zákona o zadávání veřejných zakázek a splnění
kvalifikace doložili ministerstvu příslušnými doklady a současně zaplatili
správní poplatek. Současně je zde možné zobrazit informativní i úřední
Výpis ze seznamu kvalifikovaných dodavatelů v souladu s požadavky dle §
229 zákona o veřejných zakázkách.
Tento seznam je součástí Informačního systému o veřejných zakázkách a je k
dispozici na tomto odkazu -
[1]http://www.isvz.cz/isvz/SKD/ISVZ_SKD_tex....
Další informace, včetně příslušných dokumentů, jsou uvedeny na Portále o
veřejných zakázkách a koncesích na tomto odkazu -
[2]http://www.portal-vz.cz/cs/Informacni-sy...
[3]e-mail:[emailová adresa]
[4]www.mmr.cz
1. http://www.isvz.cz/isvz/SKD/ISVZ_SKD_tex...
2. http://www.portal-vz.cz/cs/Informacni-sy...
4. http://www.mmr.cz/
Michal Blaha 21/4/2017
Vážená paní Voříšková
Děkuji za vaši odpověď, ale ta nezodpovídá mou žádost o informace.
Vámi uváděná URL samozřejmě znám, ani na jednom není možné získat seznam kvalifikovaných dodavatelů ve strojově čitelné formě.
Zákon 106/1999 Sb., § 4b od.st 1) říká: Informace poskytovaná zveřejněním se poskytuje ve všech formátech a jazycích, ve kterých byla vytvořena; při zveřejnění takové informace v elektronické podobě musí být jeden z těchto formátů otevřený a, je-li to možné, též strojově čitelný. Je-li to možné a vhodné, zveřejní povinný subjekt spolu s informací též metadata, která se k ní vztahují. Formát i metadata by měly co nejvíce splňovat otevřené formální normy.
Vzhledem k tomu, že seznam kvalifikovaných dodavatelů je uchováván v elektronické formě, v databázi, je získání strojově čitelné podoby databáze možná. A pro úplnost dodávám že je to velmi jednoduchá operace.
Prosím tímto o zaslání požadovaných informací ve formě definované zákonem 106/1999 Sb. § 3
odst. 7).
koncesni smlouva s NESS
Výroční zpráva o stavu veřejných zakázek v České republice pro rok 2015
Prosím o zaslání těchto dokumentů a informací k systému ARES


text:
PČR, PS 2002-2006, 30. schůze, část 70 (25. 3. 2004)
Bezplatné podávání údajů podle věty první pojištěncům na jejich žádost tím není vyloučeno.
Původní body 34 a 35 části první vládního návrhu zákona se označí jako body 35 a 36.
Za druhé. V části druhé vládního návrhu zákona, článek 3, bod 10 zní: V § 21 se za odstavec 3 doplňuje nový odstavec 4, který zní "(4) Zaměstnanecká pojišťovna je povinna podávat pojištěncům ze svého informačního systému informace o zdravotní péči, která jim byla poskytnuta praktickým lékařem nebo praktickým lékařem pro děti a dorost, u něhož byli registrováni, jakož i jinými zdravotnickými zařízeními včetně předpisů léčivých přípravků a zdravotnických prostředků. Údaje podle věty první zašle zdravotnická pojišťovna pojištěncům na adresu jejich pobytu, nedohodne-li se s nimi jinak, a to bezplatně vždy zpětně za kalendářní rok, nejpozději do 31. března následujícího po kalendářním roce, v němž byli pojištěnci účastni na zdravotním pojištění. Bezplatné podávání údajů podle věty první pojištěncům na jejich žádost tím není vyloučeno."
Původní body 10 a 11 části druhé vládního návrhu zákona se označí jako body 11 a 12.
Vážené kolegyně, vážení kolegové, nyní bych stručně odůvodnil tento svůj pozměňovací návrh. Cílem mého pozměňovacího návrhu je uzákonit povinnost Všeobecné zdravotní pojišťovny České republiky, resp. zaměstnaneckých zdravotních pojišťoven, pravidelně, a to vždy jednou za rok, rozesílat svým pojištěncům informace o zdravotní péči, včetně léků, léčivých přípravků a zdravotnických prostředků, které jim byly poskytnuty ve sledovaném období. Sledovaným obdobím se zde rozumí období kalendářního roku, event. jeho poměrná část, v němž byli pojištěncem té které zdravotní pojišťovny a byli účastni na zdravotním pojištění podle zvláštních právních předpisů. Informace o zdravotní péči poskytnuté pojištěncům v uplynulém kalendářním roce by byly zasílány na náklady zdravotní pojišťovny každoročně na adresu pobytu pojištěnců, a to vždy nejpozději do konce měsíce března následujícího po sledovaném kalendářním roce nebo jeho části. Současně je tím dána možnost, aby se pojištěnec s pojišťovnou dohodl na odlišném způsobu poskytnutí informace, tedy výpisu z jeho účtu.
Domnívám se, že ačkoliv je povinnost zdravotním pojišťovnám podávat svým pojištěncům informace o jim poskytnuté zdravotní péči uložena již dnes platným právním řádem, je jen velmi málo pojištěnců, kteří o takové informace žádají. Důvodem však určitě není nezájem ze strany samotných pojištěnců. Dílem je to jistě neznalost zákona, neinformovanost, dílem je to i nutnost sami požádat pojišťovnu, tedy v určitém administrativním úkonu. Můj pozměňovací návrh proto každému jednotlivému pojištěnci garantuje, že vždy nejméně jednou za rok, nevyžádá-li si takovou informaci on sám, získá přehled o zdravotní péči, která mu byla poskytnuta.
Jsem také přesvědčen, že pozměňovací návrh naplní na jedné straně právo pojištěnce na výše uvedené informace v celém svém rozsahu, aniž by musel zdravotní pojišťovnu o takové informace sám žádat, a na druhé straně bude nepochybně představovat nástroj omezující falešné vykazování zdravotní péče zdravotními zařízeními. O tom, že jsou také i ve zdravotnictví bohužel nepoctivci, kteří pojišťovny obírají prostřednictvím nic netušících, a tedy zneužitelných pacientů, myslím není pochyb. Svědčí o tom i řada případů z poslední doby, která byla prezentována v médiích. Myslím, že toto opatření bude tedy ve finále i ve prospěch samotných zdravotních pojišťoven.
Vzhledem k tomu, že se náklady na tisk a následnou distribuci časopisů, různých propagačních letáků a materiálů vydávaných zdravotními pojišťovnami pro jejich pojištěnce pohybují v řádu několika stovek milionů korun ročně a že je drtivá většina pojištěnců stejně ani nečte, jinak ignoruje a většinou skončí v koši, může být právě z těchto nákladů pokryto zasílání výpisů z účtů. Co je pro pojištěnce větším přínosem? Je to časopis jeho zdravotní pojišťovny, který obsahuje několik stránek reklamy nebo křížovku, byť je distribuován do jeho poštovní schránky zdarma, nebo informace o jeho zdravotní péči, poskytnuté mu do jeho poštovní schránky v podstatě také zdarma?
Děkuji za pozornost a za podporu mému pozměňovacímu návrhu.
Místopředseda PSP Jan Kasal: Děkuji panu poslanci Votavovi. Prosím, aby se ujal slova pan poslanec Stanislav Grospič. Připraví se místopředseda sněmovny Vojtěch Filip.
Poslanec Stanislav Grospič: Pane místopředsedo, vážené kolegyně, vážení kolegové, dovolte mi, abych uvedl svůj pozměňovací návrh, který vám byl rozdán v písemné podobě k vládnímu návrhu zákona, kterým se mění zákon č. 551/1991 Sb., o Všeobecné zdravotní pojišťovně České republiky, ve znění pozdějších předpisů, a zákon č. 280/1992 Sb., o resortních, oborových, podnikových a dalších zdravotních pojišťovnách, ve znění pozdějších předpisů.
Můj pozměňovací návrh se týká § 20 a § 21 a nově vloženého § 21a. Jak jsem již uvedl, dostali jste písemně tento návrh na stůl, takže se zaměřím jen na krátké odůvodnění změn, které vám předkládám.
Cílem pozměňovacího návrhu je převést významný podíl prostředků pojištěnců zaměstnaneckých zdravotních pojišťoven do VZP. Aby bylo možné postupně posílit financování VZP zdroji od zaměstnaneckých zdravotních pojišťoven ve výši přes 2 mld. Kč v cenách roku 2002, musí proto o tuto částku dlouhodobě zaměstnanecké pojišťovny snížit výdaje na zdravotní péči. To představuje pokles v průměru o více než 5 %. U některých zaměstnaneckých pojišťoven je tento pokles příjmů pak až o 13,8 %. Přitom aktuální výsledky hospodaření zaměstnaneckých zdravotních pojišťoven nejen za rok 2003 ukazují, že současná výdajová hladina úhrad zdravotní péče plně odčerpává veškeré příjmy základního fondu. Analýzy přesvědčivě dokazují, že skokovitý a neřízený přechod na nový systém přerozdělování by vedl k destrukci stávajícího systému veřejného zdravotního pojištění s vážnými dopady na zdravotnická zařízení a v konečném důsledku i na pojištěnce. Při nekoordinovaném zavedení stoprocentního přerozdělování by nebylo možné realizovat nastavení úhradových systémů pro zdravotnická zařízení, kterými jsou vázány zdravotní pojišťovny a pro které je charakteristická vysoká míra setrvačnosti. Koordinovaný přechod pomocí přechodného období by zároveň ošetřil i relativně vysokou nestabilitu stoprocentního přerozdělení, která je dána více než patnáctiprocentním meziročním rozdílem v kalkulovaných hodnotách jednotlivých věkových skupin.
Z výše uvedených důvodů předkládám pozměňovací návrh ve dvou variantách, z nichž první uvažuje o použití systému přerozdělení podle rizika nákladů ve věkových skupinách od začátku účetního období, a to je od roku 2005, nikoliv od 1. 7. 2004. Děkuji.
Místopředseda PSP Jan Kasal: Děkuji. Prosím, aby se slova ujal místopředseda sněmovny Vojtěch Filip. Připraví se pan poslanec Strnad.
Místopředseda PSP Vojtěch Filip: Vážený pane místopředsedo, vážení členové vlády, paní a pánové, já se pokusím krátce uvést pozměňovací návrh k tisku 444, s tím, že do tisku 444 by byla vložena část třetí, tak jak je to upraveno v usnesení výboru v tisku 444/2, čili obdobným způsobem - netrvám na tom, že to musí být část třetí, ale tak to bylo upraveno - který by uvedl změnu zákona o pojistném na všeobecné zdravotní pojištění, tedy zákona 592/92 Sb., o pojistném na všeobecné zdravotní pojištění, ve znění zákona č. 10/93 Sb., zákona č. 15/93 Sb., zákona č. 161/93 Sb., zákona č. 324/93 Sb., zákona č. 42/94 Sb., zákona č. 241/ 94 Sb., zákona č. 59/95 Sb., zákona č. 149/96 Sb., zákona č. 48/97 Sb., zákona č. 127/98 Sb., zákona č. 29/2000 Sb., zákona č. 118/2000 Sb., zákona č. 258/2000 Sb., zákona č. 492/2000 Sb., zákona č. 138/2001 Sb., zákona č. 49/2002 Sb., zákona č. 176/2002 Sb., zákona č. 309/2002 Sb., zákona č. 424/2003 Sb., zákona č. 437/2003 Sb., zákona č. 455/2003 Sb. a zákona č. 53/2004 Sb.

matches:
§ 21
§ 20
§ 21
§ 21
zákona č. 10
zákona č. 15
zákona č. 161
zákona č. 324
zákona č. 42
zákona č. 241
zákona č. 59
zákona č. 149
zákona č. 48
zákona č. 127
zákona č. 29
zákona č. 118
zákona č. 258
zákona č. 492
zákona č. 138
zákona č. 49
zákona č. 176
zákona č. 309
zákona č. 424
zákona č. 437
zákona č. 455
zákona č. 53