text:
Interview s Eliškou Wagnerovou k amnestii prezidenta Klause a odmítnutí ústavní stížnosti T. Okamury | Eliška Wagnerová
Interview s Eliškou Wagnerovou k amnestii prezidenta Klause a odmítnutí ústavní stížnosti T. Okamury
Dobrý večer. Ústavním soudem zamítnutá stížnost senátora Tomia Okamury na protiústavnost zákona o přímé volbě prezidenta republiky a stále ne zcela jasné okolnosti amnestie vyhlášené na Nový rok prezidentem Václavem Klausem. To jsou témata dne. Hostem dnešního Interview je senátorka, bývalá ústavní soudkyně Eliška Wagnerová. Bývalá ústavní soudkyně, dnes senátorka Eliška Wagnerová. Dobrý večer, zdravím vás do Brna.
Eliška WAGNEROVÁ, senátorka, bývalá ústavní soudkyně /nestranice/
Tak nejprve pojďme k aktuálnímu. Ústavní soud poté, co před týdnem odmítl žádost nezaregistrovaného kandidáta senátora Tomia Okamury na odklad prezidentských voleb, dnes zamítl jeho žádost na… jeho stížnost na ústavnost zákona o přímé volbě, respektive prováděcího zákona k této volbě. Překvapilo vás to nebo jste takový verdikt po týdnu čekala?
Tak já jsem v tento verdikt, který dneska padnul, čekala prakticky už od pondělka, kdy bylo oznámeno, že bude vynesen tento verdikt dnes. Protože mně bylo naprosto zřejmé, že když má být vynesen ten verdikt prakticky za 5 dnů poté, co byla odmítnuta ta jeho žádost o… nebo ten jeho návrh na odložení vykonatelnosti rozhodnutí předsedy Senátu o nařízení voleb na určité datum, tak mně bylo naprosto jasné, že v tak krátké době je možné vlastně jedině zamítnout ten návrh. Není možné přerušit řízení a není možné posuzovat ústavnost toho prováděcí zákona, tím méně tedy ústavy. Minimálně už jenom proto, že vlastně Ústavní soud nežádal parlament, což v takových případech samozřejmě musí učinit, o vyjádření právě k té zákonné úpravě, potažmo tedy k té ústavní úpravě. To se nestalo, takže mně
bylo jasné, že ten verdikt nemůže být jiný, než jaký dneska padl.
Tedy když předseda Ústavního soudu Pavel Rychetský už před týdnem zdůvodňoval verdikt Ústavního soudu, argumentoval veřejným zájmem, aby volby už v pokročilém stádiu příprav proběhly v řádném termínu. To je podle vás v pořádku toto jakési předsazení veřejného zájmu před eventuální práva stěžovatele?
No, pane redaktore, on argumentoval tak ústně, ale je pravda, že když jsem si přečetla odůvodnění toho rozhodnutí o tom odmítnutí tedy toho návrhu, tak tam jsem tu argumentaci veřejným zájmem vlastně nenalezla. Tam byly spíš formální argumenty, k nedostatečnosti návrhu a tak dál. Čili tam to bylo odůvodněno jinak. A koneckonců ten veřejný zájem vlastně moc nenalézáme ani tedy dnes v té, v tom samotném nálezu, který jaksi se týká rozhodnutí ve věci samé. Takže možná že soudci tak o tom hovořili a že tak se dohodli. Ale v každém případě v odůvodnění se neobjevilo.
Vy říkáte, když mluvíte o nedostatečnosti nálezu, on Ústavní soud před týdnem tam vytkl formální nedostatek toho, toho podání. A pak ústně bylo argumentováno tím veřejným zájmem. Čili tam mohla vzniknout domněnka, jestli se nehledal formální nedostatek, aby, aby bylo učiněno za dost veřejnému zájmu.
No, anebo tedy naopak můžete to obrátit a říci, že aby nebyl Ústavní soud obviněn z formalismu, tak se teda ústně ještě přidal veřejný zájem. To už dnes nedohledáme. Víte, to je ten problém. Prostě on vlastně ty základní myšlenky, které… a ty základní důvody, o které to které soudní rozhodnutí opírá, musí být obsaženy v odůvodnění takového rozhodnutí, protože jinak je to vlastně nepřezkoumatelné a jinak se právě můžeme jenom dohadovat, tak jak se nyní dohadujeme my dva.
Tak když si ještě ty jednotlivé jednotlivosti stížnosti Tomia Okamury a vyjádření Ústavního soudu k nim trochu víc rozebereme. K limitu 50 tisíc podpisů od lidí pro takzvaného nezávislého kandidáta, tedy kandidáta nenavrženého poslanci nebo senátory, tak Ústavní soud sice připouští,že s chystanou změnou prováděcího zákona nebo s přípravou nového volebního zákoníku tento početní limit lze změnit, nicméně za daných okolností ho Ústavní soud považuje za přiměřený a za diskriminaci těchto nezávislých kandidátů ho nepovažuje, protože i poslanci a senátoři svůj mandát
museli získat od většího počtu voličů. Tedy změna možná, ale momentálně to diskriminace není. Není to od Ústavního soudu trochu alibismus?
Pane redaktore, já bych to skoro tedy vlastně ještě… já bych začala trošičku jinak. Ten návrh podaný k Ústavnímu soudu panem Okamurou, to byl vlastně, především to byla ústavní stížnost, která zpochybňovala a napadala rozhodnutí Nejvyššího správního soudu a tedy také rozhodnutí ministerstva vnitra. A tedy individuální rozhodnutí, jo, individuální právní akt. A s touto ústavní stížností byly spojeny návrhy na zrušení, myslím tří ustanovení toho prováděcího zákona, potažmo tedy právě i návrh na zrušení oné číslovky 50 tisíc, která ovšem je uvedena v článku 56 v ústavě samotné. Jinými slovy, byla to opravdu především ona ústavní stížnost, která měla být projednáván. A tady já musím říct a Ústavní soud to také říká v tom, v tom svém odůvodnění nálezu, že ovšem ten návrh je psán tak, jako by ho psala třeba právě skupina senátorů nebo jako by ho psal, já nevím, prezident republiky. Prostě ti navrhovatelé, jimž je svěřen na možnost navrhovat zrušení zákonů k té abstraktní podobě. Ale pan Tomio Okamura, protože nebyl v té pozici toho kvalifikovaného navrhovatele, tak musel ty své návrhy spojit s tou ústavní stížností a teď musel zpochybňovat jenom
ta ustanovení, která v jeho případě byla skutečně aplikována, skutečně aplikována, jo. Z toho potom tedy také právě vypadla určitá ustanovení vlastně z toho vůbec přezkumu, protože i když on navrhoval, aby byla přezkoumávána, protože Ústavní soud dospěl k závěru, že vlastně ta ustanovení nebyla aplikována a že tedy vlastně tam ani není on aktivně legitimitovaný k tomu, aby ten návrh činil. Ale dobře, pojďme k těm 50 tisícům. To je samozřejmě ústavní požadavek obsažený v ústavě. Já jsem dnes zaslechla v nějakém vstupu předsedy Ústavního soudu před televizními kamerami, že řekl, že tedy vlastně Ústavní soud se tím ale nechtěl zabývat, protože je to součást ústavy a že to vlastně k tomu nemá kompetenci. No, to mě trošičku udivilo, protože všichni ještě máme ještě v živé paměti kauzu Melčák, že jo. Tam Ústavní soud prostě šel do ústavního pořádku, byť tedy samozřejmě to nebyla vlastně součástí ústavy, byl to tedy ten jednorázový ústavní zákon, nicméně byl to prostě, byl to ústavní zákon. To jakoby signalizuje, že Ústavní soud se trochu začíná distancovat od té své možnosti eventuálně přezkoumávat ústavu. Já nevím, dobře, je to možná posun v názoru, ale jenom chci upozornit na to, že tedy naopak spíš vidím v Evropě trend, že se do té ústavy přece jenom zasahuje ze strany Ústavních soudů, když je tedy samozřejmě k tomu patřičný důvod. A poslední takové rozhodnutí je tedy rozhodnutím maďarského Ústavního soudu z konce prosince loňského roku, kdy zrušil, já nevím, asi snad 5 nebo 6 ustanovení ústavních z formálních důvodů. No, dobře, ale tedy těch 50 tisíc, jak říkám, ústavní ustanovení. Proto se mu, tak jak já jsem pochopila tedy ten, ten nález, vlastně Ústavní soud v této chvíli nevěnoval, protože jednoduše je to ona ústava, jak řekl poté Pavel Rychetský na té tiskové konferenci nebo co to bylo. Tak prostě tu ústavu považují v tomto směru za nedotknutelnou. Máte ovšem pravdu, že ono obiter dictum, které je připojeno k tomu nálezu a které vlastně říká, že pokud tedy ta ústava hovoří tedy o těch 50 tisících, takže tím ale má na mysli skutečně 50 tisíc ověřených vlastně podpisů, protože jenom takových podpisů, u nichž je prostě zjistitelné, že je skutečně dala ta konkrétní osoba. Tak teď je otázka, a na to je napojen právě případně ten, to připuštění, že těch 50 tisíc je možná příliš mnoho, protože jisté je, že ověřovat prostě 50 tisíc podpisů, zda skutečně jsou to podpisy osob, které se podepsaly na tu petici a které skutečně oni sami projevili svou vůli…
Paní senátorko, i o tom, i o tom byla, že vám do toho vstupuji, i o tom byla řeč, protože Pavel Rychetský říká, že současná právní norma Ústavnímu soudu ani nedovoluje pravost všech podpisů ověřit. A to v podstatě zřejmě požadoval Tomio Okamura, když říká, že ho ty 8,5tisícové kontrolní vzorky poškodily a že trvá na tom, že 50 tisíc věrohodných podpisů. Tedy s tím lze souhlasit, že ani Ústavní soud ani Nejvyšší správní soud překontrolování pravosti všech podpisů nemůže nařídit?
No, tak takhle, zákon o tom, ten prováděcí zákon o tom nemluví, jo, že by, že by se měla nařizovat kontrola pravosti těch podpisů. Zákon jen dal určitá, určité údaje o té osobě, které se kontrolují, ale nikoliv už tedy to, zda to je skutečně její podpis, který signalizuje její pravou a skutečnou, skutečnou vůli. O tom zákon mlčí. Jistě, asi Nejvyšší správní soud mohl uvažovat o něčem, ale víte, zase z druhé strany já si neumím představit, jak by v oné lhůtě, kterou má k dispozici, to jest 15 dnů, mohl kontrolovat pravost tedy těch podpisů. To si neumím představit. Druhá věc je ovšem, jestli mohl
kontrolovat ony údaje, správnost těch údajů u všech těch podpisů, které byly uvedeny na petici pana Okamury, bylo jich přes 60 tisíc. No, tady si skoro myslím, že to udělat i mohl, protože mně někdo říkal, že to zkoušel a že ověření těch údajů prostě mu vzalo pár sekund. To znamená, když by na to vyčlenil nějaký tým lidí, kteří by se tomu soustředěně věnovali, tak si myslím, že to tedy proveditelné bylo. Ale to pořád ještě nehovoří nic o tom, jestli ti lidé, kteří i by se zjistilo, že jsou, že existují, že ty údaje jaksi odpovídají a tak dál, tak že skutečně také to podepsali.
Takže zjednoduše, jestliže podle dnešního vyhlášení Ústavního soudu on nezjistil žádný zásah do základních práv Tomia Okamury, s tím vy za sebe souhlasíte, také to tak vidíte?
Pane redaktore, já nechci vynášet nějaké jednoznačné soudy, protože na rozdíl od Ústavního soudu já jsem se nevěnovala jenom této kauze, já mám spoustu jiných starostí a spíš jsem to sledovala jenom tak zpovzdálí. Čili neponořila jsem se do toho studia tak, jak by asi ta kauza vyžadovala, tak jak bych chtěla. Já tam vidím určitá slabá místa v onom odůvodnění. Kupříkladu tam byla posvěcena ona dvoudenní lhůta s tím, že Tomiovi Okamurovi bylo vytknuto, že vlastně neuplatňoval určité námitky a specificky to bylo k tomu výběru oněch archů přezkoumáváním ministerstvem vnitra, protože tam řada odborníků zpochybňuje onu metodu výběru těch arch ke kontrole, takže už to neuplatnil jako námitku před Nejvyšší správním soudem. A já tady celkem jako rozumím tomu, že on ji neuplatnil, protože v těch dvou dnech ještě tato námitka nebyla odbornou veřejností vznesena. On sám tedy odborník není a jeho advokátka přirozeně také ne. No, takže mohl by ji býval uplatnit až později. Ale zase tam platí tedy v tom správním soudnictví zásada, že lze uplatňovat všechny námitky jenom do té doby, co vám běží lhůta k podání tedy toho opravného prostředku. No, a sice Nejvyšší správní soud se vyjádřil tak, že by býval tedy ty námitky všechny jaksi bral, kdyby byly vzneseny, no, ale v zákoně to nestojí, že se má takto chovat. A to je prostě problém, že jo, to je problém.
Paní senátorko, druhá záležitost amnestie prezidenta republiky a vše, co se kolem ní strhlo. A abychom si to ujasnili všechno hned na začátku. Vy jste ve skupině senátorů, kteří připravují ústavní stížnost, která chce dosáhnout zrušení toho druhého článku amnestie, toho který zastavuje vyšetřování kauz se sazbou trestní odpovědnosti do 10 let, pokud se táhnou déle než 8 let?
Pane redaktore, nejsem. Nejsem v této skupině.
Protože, já vám to hned řeknu, ne že by se amnestie líbila, to se mně tedy vůbec nelíbí, ale zejména ten článek druhý tedy. Ale já v ní nejsem proto, protože ono to není vůbec triviální. To posouzení, zda vůbec lze zpochybnit amnestijní akt před Ústavním soudem a pro jaké důvody ho zpochybnit. Já jsem byla iniciátorkou konání onoho veřejného slyšení, oslovila jsem pana senátora Antla, který je předsedou ústavněprávního výboru, protože výbory mohou konat ona veřejná slyšení, on to velmi jaksi uvítal tu mou iniciativu, nakonec to budeme pořádat spolu já jako předsedkyně komise, která samostatně toto dělat ovšem nemůže. Takže to uděláme spolu a já si chci i v rámci toho veřejného
slyšení sjednávat jasno o tom, i právě o tom, do jaké míry je ten akt zpochybnitelný před Ústavním soudem. Já jsem nezahálela. Já jsem si dělala i samostudium a šla jsem prostě po komparativních nebo sháněla jsem si materiály ke komparaci. A objevila jsem, že mezi americký nebo interamerický soud pro lidská práva, který je jakýmsi pandánem štrasburského soudu, skutečně v několika případech, nejenom v jednom, ale v několika případech zhruba od roku 2000 zinvalidnil nebo zneplatnil amnestijní výnosy, které měly buď formu dekretu, a to já si myslím, že je náš případ, anebo formu tedy dokonce zákona, to by podle mě nebyl problém, zneplatil je a dokonce vyslovil přímé účinky pro ty soudce ve státě, jichž se to týkalo. A těm soudům umožnil stíhání osob, které měly být amnestovány. Ale a teď to přichází to velké ale, tam ovšem šlo o zločiny, kterým mezinárodním právo říká, že jsou jus cogens, tedy zločiny, které se týkají prostě lidskosti samotné a tak dále. V našem případě to tak není.
Paní senátorko, vraťme se ke konkrétnímu případu té české momentální amnestie. Zdá se i dnes, že všichni se snaží dopátrat toho, kdo při této amnestii selhal. Mluvil o tom dnes i Pavel Rychetský, tak si společně jeho slova poslechněme a podívejme se i na reakci poradce premiéra pro legislativu pana Bezouška.
To není kritika ani prezidenta republiky, ani předsedy vlády. To je kritika těch lidí, kteří jim podávají špatné informace a dostávají je do podle mého soudu v očích odborné veřejnosti nepříznivé situace.
redaktor /citace: Petr BEZOUŠKA, poradce premiéra/
„Nemyslím, že doktor Rychetský myslel konkrétně mne. Vnímám to spíše tak, že zvolil termín poradce k označení těch, se kterými se pan premiér radil. Já mezi ně v této věci nepatřil, o amnestii jsem se dozvěděl až ze zpráv.“
Takže, paní senátorko, pokud lze mluvit o vině nebo pochybení někoho, na čí straně ho vidíte?
No, tak podívejte se, já vycházím z ústavy, kde je založena prostě odpovědnost vlády za rozhodnutí amnestijní a marná sláva z kontrasignace prezidentova. Já vykládám nějakým způsobem tedy tento článek, článek 63 ústavy, vykládám ho tak, že skutečně u těch kontrasignovaných aktů jde o akty vlády, které prostě z jistých tradičních i důvodů jsou jejich vynesení svěřeno tedy prezidentovi republiky. Ale de facto právě proto, že vláda za ně nese odpovědnost, jsou to tedy akty, akty vládní. Jinými slovy…
Ale víte, co mi není jasné, paní senátorko, za rozhodnutí prezidenta republiky, která vyžadují podpis premiéra, nese odpovědnost vláda, čili se to týká i této amnestie, přitom vláda s ní vůbec nebyla seznámena. Její členové o ní předem nevěděli, premiér je s ní neseznámil. Ministr spravedlnosti Pavel Blažek se o amnestii podle svých slov dozvěděl několik dní před novým rokem, ale říká: „Dovedete si představit, kdyby se ta informace předem vyzradila, co by se dělo ve věznicích?“ Čili jak to jde dohromady? Vláda přebírá odpovědnost za něco, s čím nebyla seznámena ani prezidentem, ani
premiérem?
No, to je právě ta chyba. To je právě ta chyba. Jako já jsem slyšela i včera tedy ty dlouhé rozklady vlády a tamních právník a tak dál, s nimiž hrubě, ale hrubě nesouhlasím. A Pavel Rychetský to dneska řekl jednoznačně. Prostě to je dokonce naše tradice, že tedy nejprve o věci jedná vláda a potom případně i velmi intimně prezidentovi sdělí, že tedy jeho představa jaksi není úplně taková, že by za ní mohla nést odpovědnost a že by mohl narazit právě u toho podpisu po premiéra. A tudíž že se to předjednávalo. V tomto případě to tak nebylo. Já vám dokonce dodám ještě jeden takový,
takovou historku, tedy historickou. Mně říkal prezident Václav Havel autenticky mně, že jaksi je vždycky smutný, když slyší, jak je kritizován právě a jenom on za tu svou první amnestii a přitom říkal: mně s ní pomáhali ji udělat jak doktor Motejl, tak doktor Rychetský, jo. Čili jako vím, že i ten prezident Havel skutečně konzultoval ty věci dopředu s lidmi povolanými a tak než se, než se prostě do toho pustil. Já nemám důvodu mu nevěřit. A přitom, přitom mám pocit, že v tehdejší ústavě, že to byla, ta první amnestie byla samozřejmě dělaná podle tedy té staré ústavy a tam, tam snad ani
kontrasignace premiéra nebyla a odpovědnost vlády nebyla založena. A přesto to ten prezident Havel dělal.
Ano, a otázka, která také je na stole, mohl premiér Petr Nečas tuto amnestii nepodepsat? On říká, že ne, říká, že jde o ústavní zvyklost podepisovat.
A já nevím, kde vzal tu ústavní zvyklost. Když Pavel Rychetský říká jasně, vždycky se to tak dělalo a já vám teď také dokládám, že i prezident Havel to tak dělal. Tak já nevím, odkud tedy on vzal ústavní zvyklosti. Asi mu někdo řekl špatnou informaci. Tak jak o tom hovoří Pavel Rychetský, protože to prostě není pravda. A je to, je to, je to tedy úplně jaksi, bych tak řekla, vzato tedy skutečně nějakou takovou ústavní dogmatikou, nonsens, prostě nonsens. Ten článek 63 je potřeba vyložit tak, jak jsem uvedla na samém počátku. Jinými slovy, jistě je v tomto případě došlo k defektu, došlo k defektu. Ale jeho následky pro platnost toho amnestijního aktu si zatím netroufám jaksi hodnotit a netroufám tedy si
říct, zda to může mít přímý vliv na platnost, či neplatnost toho aktu.
Paní senátorko, ještě poslední otázka, vy jste byla soudkyní Ústavního soudu, ústavní soudce navrhuje prezident republiky. Pociťovala jste před vypršením vašeho mandátu nějakou proměnu Ústavního soudu, tak jak odcházeli ústavní soudci nominovaní prezidentem Václavem Havlem a přicházeli tam ústavní soudci nominovaní prezidentem Václavem Klausem? Je dnešní Ústavní soud hodnotově ideově jiný než ten, do kterého jste přišla kdysi vy?
Tak je bezpečně prostě jiný, zůstaňme u toho, je prostě jiný. Je prostě jiný. Přišli tam lidé se svými osudy, které se značně lišily od osudů těch, té první desítky nebo mnoha soudců z té první desítky soudců Ústavního soudu. Takže musí být samozřejmě jiný. Musí být samozřejmě jiný. Já bych řekla, je méně možná orientován na akcent právě k tomu, jak bych to vyslovila, aby to, aby to, no, to těžko říct, ale já to teda opravdu asi jinak teď nebudu umět říct, než že je méně orientován tedy na ducha ústavy, méně orientován na skutečné uznání přirozenoprávnosti jistých práv a tak dál.
Paní senátorko, já vám, děkuji vám, náš čas vypršel, přeji vám hezký večer do Brna, na shledanou.
A vážení diváci, děkuji i vám, i vám přeji hezký večer.
Zdroj: ČT 24, 10.1.2013, Interview ČT24

matches: soud soud soud soud soud soud soud soud soud soud soud soud soud soud soud soud soud soud


text:
1Ao6/2011
1 Ao 6/2011-162
Nejvy¹¹í správní soud rozhodl v senátu slo¾eném z pøedsedkynì JUDr. Lenky Kaniové a soudcù JUDr. Marie ®i¹kové a JUDr. Zdeòka Kühna v právní vìci navrhovatelù: a) A. M. a b) A. M., oba zastoupeni JUDr. Janem Voèkou, advokátem, se sídlem Horní námìstí 12, Vsetín, proti odpùrci: Obec Zdìchov, se sídlem Zdìchov 175, o návrhu na zru¹ení opatøení obecné povahy-obecnì závazné vyhlá¹ky è. 02/1993 o závazných èástech územního plánu sídelního útvaru Zdìchov ze dne 23. 12. 1993, a to v èásti II. Závazné regulativy, v èlánku 5, bod 6. Rekreace, cestovní ruch a zeleò,
I. Návrh navrhovatele b) s e o d m í t á .
II. Návrh navrhovatelky a) s e z a m í t á .
IV. Ustanovenému zástupci navrhovatelù, advokátovi JUDr. Janu Voèkovi, s e p ø i z n á v á odmìna za zastupování v øízení o návrhu na zru¹ení èásti opatøení obecné povahy v èástce 7.320 Kè, která mu bude vyplacena z úètu Nejvy¹¹ího správního soudu do 60 dnù od právní moci tohoto usnesení.
[1] Nejvy¹¹ímu správnímu soudu byl dne 26. 10. 2011 doruèen návrh navrhovatelù. Návrh byl dne 22. 12. 2012 upøesnìn soudem ustanoveným advokátem tak, ¾e po¾aduje zru¹ení opatøení obecné povahy-obecnì závazné vyhlá¹ky è. 02/1993 o závazných èástech územního plánu sídelního útvaru Zdìchov ze dne 23. 12. 1993, a to v èásti II. Závazné regulativy, v èlánku 5, bod 6. Rekreace, cestovní ruch a zeleò (dále té¾ jen vyhlá¹ka è. 02/1993 ). V této èásti se mimo jiné uvádí následující: chatová osada Vlènov-ve výhledu navr¾ena ke zru¹ení (pro nejbli¾¹í období osázet celý areál hustou zelení , a dále: stávající stavby pro doèasné ubytování [ ] ponechat bez vnìj¹ích stavebních zmìn ve stávajícím hmotovém objemu a vý¹kové hladinì.
[2] Navrhovatelé tvrdí, ¾e uvedená vyhlá¹ka byla vydána v rozporu s èlánkem 11 odst. 1 Listiny základních práva a svobod. Jsou pøesvìdèeni, ¾e napadená vyhlá¹ka è. 02/1993 znehodnotila majetek vlastníkù rekreaèních chat a omezila jejich u¾ívání a zvelebování jejich majetku. Její pøijetí obecním zastupitelstvem obce Zdìchov (odpùrce) pova¾ují za prvek libovùle a za pøekroèení mezí ústavnì konformních postupù. Jejich majetku se napadená vyhlá¹ka dotýká v tom smìru, ¾e s ohledem na nemo¾nost stavebních úprav jim nebylo udìleno dodateèné stavební povolení ke stavbám na pozemku ve vlastnictví navrhovatelky a) a místo toho bylo rozhodnuto o jejich odstranìní. Navrhovatelé se svým návrhem sna¾í výkonu rozhodnutí o odstranìní staveb zabránit.
[3] Dále namítají, ¾e stavební úøad vùbec nepøihlédl ke stanoviskùm odboru ¾ivotního prostøedí Mìstského úøadu Vsetín (ze dne 27. 9. 2010 a 22. 11. 2010), z nich¾ vyplývá, ¾e tento orgán nemá ¾ádné pøipomínky k provedeným stavbám vèetnì oplocení. Závìrem svého návrhu navrhovatelé té¾ citují schválené zadání pro vypracování nového územního plánu ze dne 20. 3. 2009, z nìho¾ dovozují neexistenci spoleèenského zájmu na trvání stavební uzávìry v této èásti obce.
[4] Navrhovatelé dále zaslali soudu øadu písemností, obsahujících nejrùznìj¹í tvrzení a argumenty, které ov¹em nejsou pøedmìtem nyní posuzované vìci (viz bod [30] ní¾e).
[5] Odpùrce ve svém vyjádøení doruèenému soudu dne 10. 1. 2012 uvedl, ¾e vý¹e uvedenou podmínkou, týkající se rekreace v dané oblasti, nejsou (a nikdy nebyla) dotèena vlastnická práva k nemovitostem v pøedmìtném území, ani mo¾nost jejich u¾ívání. I pøes vý¹e uvedené toti¾ stále platí zákonná povinnost udr¾ovat stavby v dobrém stavebním stavu. Odpùrce dále uvedl, ¾e napadené opatøení obecné povahy bylo øádnì projednáno s dotèenými správními orgány. K návrhu územního plánu bylo vydáno stanovisko nadøízeného orgánu územního plánování (Ministerstvo hospodáøství Èeské republiky), který posuzoval jak vìcnou správnost øe¹ení, tak zákonnost procesu poøizování územního plánu. Navrhovatelé tudí¾ dlouhodobì vìdìli o omezeních vyplývajících z územnì plánovací dokumentace. K tomu odpùrce dodává, ¾e navrhovatelé nikdy neøe¹ili podmínky územního plánu návrhem na jeho zmìnu. Na základì vý¹e uvedeného pova¾uje odpùrce za podstatné v maximální mo¾né míøe zohlednit práva osob nabytá v dobré víøe ostatních u¾ivatelù územního plánu sídelního útvaru Zdìchov tak, jak vyplývají z jeho schváleného územního plánu a právní jistotu vycházející z právního pøedpisu obce (vyhlá¹ka è. 02/1993), který platí ji¾ od roku 1993. Podle názoru odpùrce jde v tomto pøípadì o pou¾ití pravé retroaktivity, která by nemìla být v na¹em právu u¾ívána.
III. Postup Nejvy¹¹ího správního soudu
[6] Soud si k posouzení dùvodnosti návrhu vy¾ádal územní plán obce Zdìchov vydaný dne 24. 11. 1993, a to vèetnì související spisové dokumentace. Z pøedlo¾eného spisu soud zjistil následující pro vìc rozhodné skuteènosti. Navrhovatelka je vlastníkem stavby pro rodinnou rekreaci ev. è. 68 v chatové oblasti Vlènov, zapsané v k. ú. Zdìchov, a dal¹ích nemovitostí v této oblasti, p. è. 1355/4, p. è. 1355/13, p. è. 4845/7. Stavbu pro rodinnou rekreaci u¾ívají oba navrhovatelé k trvalému bydlení od roku 2006. V období od r. 1986 do 1998 byly na uvedených parcelách pøistavìny kùlna (p. è.1355/13) a altán (p. è. 1355/4) a v¹echny tøi uvedené parcely byly oploceny. V roce 2004 probìhly stavební úpravy na stavbì pro rodinnou rekreaci, v roce 2009 navrhovatelé po¾ádali pøíslu¹ný stavební úøad (Mìstský úøad Vsetín) o dodateèné stavební povolení. Stavební úøad jejich ¾ádost zamítl s odùvodnìním, ¾e vý¹e uvedené stavby jsou umístìny v rozporu s územnì plánovací dokumentací, dále ¾e chatová oblast Vlènov je navr¾ena ke zru¹ení z dùvodu negativního estetického a hygienického pùsobení v krajinì a podle územního plánu sídelního útvaru Zdìchov je v dané lokalitì zakázána nová výstavba. Z tohoto dùvodu naøídil stavební úøad odstranìní staveb, obsa¾ených v ¾ádosti o dodateèné stavební povolení. Na návrh mìsta Vsetín je toto rozhodnutí v souèasnosti vymáháno na základì exekuèních pøíkazù.
[7] Souèástí podání navrhovatelù doruèeného soudu dne 26. 10. 2011 byly kromì návrhu na zru¹ení vyhlá¹ky è. 02/1993 rovnì¾ dal¹í návrhy, které zdej¹í soud postoupil k vyøízení pøíslu¹ným krajským soudùm (viz usnesení ze dne 9. 11. 2011, èj.-21), pøíp. odmítl podle § 46 odst. 2 s. ø. s. pro nedostatek své kompetence (viz usnesení ze dne 9. 11. 2011, èj.-25).
[8] Jde-li o samotný návrh na zru¹ení vyhlá¹ky è. 02/1993, z pøedlo¾eného správního spisu, jako¾ i z tvrzení úèastníkù øízení vyplývá, ¾e navrhovatelé po¾adují zru¹ení èásti územního plánu z roku 1993, tj. územnì plánovací dokumentace staré bezmála 20 let. Soud v dané vìci zohlednil, ¾e vìc navrhovatelù je obdobná pøípadu vedenému soudem pod sp. zn. 1 Ao 1/2010. V právì uvedené vìci pøedlo¾il soud v roce 2010 Ústavnímu soudu podle èl. 95 odst. 2 Ústavy návrh na zru¹ení dílu 7. hlavy II. èásti III. zákona è. 150/2002 Sb. s. ø. s. (øízení o zru¹ení opatøení obecné povahy nebo jeho èásti), jí¾ je tøeba ve vìci ve znìní úèinném do 31. 12. 2011 (rozhodné znìní) pou¾ít. Pøedseda senátu proto øízení o tomto návrhu usnesením ze dne 12. 1. 2012, èj.-72 pøeru¹il.
[9] Nálezem ze dne 24. 7. 2012, sp. zn. Pl. ÚS 34/10, Ústavní soud návrh ve vìci sp. zn. 1 Ao 1/2010 zamítl. V nìm uvedl, ¾e absence lhùty sama o sobì protiústavní není. Podporu pro tento závìr ÚS shledal ve tøech dùvodech: 1) v døívìj¹í nemo¾nosti napadat územní plány pøed soudem, 2) ve zmìnách právních názorù soudù na to, zda územní plány pøijaté za úèinnosti stavebního zákona z roku 1976 jsou opatøeními obecné povahy, a na materiální a formální pojetí opatøení obecné povahy, 3) ve skuteènosti, ¾e kritizovaná absence lhùty k podání návrhu ji¾ byla zákonodárcem odstranìna (novela soudního øádu správního provedená zákonem è. 303/20011 Sb.).
[10] Pøedsedkynì senátu nato usnesením ze dne 8. 8. 2012, èj.-143, podle § 48 odst. 5 s. ø. s. rozhodla, ¾e se v øízení pokraèuje. Nejvy¹¹í správní soud vázán názorem Ústavního soudu pøezkoumal napadené opatøení obecné povahy bez ohledu na dobu, je¾ uplynula od jeho pøijetí. Nejprve zkoumal podmínky øízení, následnì pak dùvodnost návrhu ve vìci samé. Dospìl pøitom k závìru, ¾e návrh není dùvodný.
IV. Podmínky øízení
[11] Podmínkami øízení o návrhu na zru¹ení opatøení obecné povahy nebo jeho èásti (§ 101a s. ø. s.), jsou zejména existence opatøení obecné povahy, aktivní ¾alobní legitimace navrhovatele a formulace závìreèného návrhu (shodnì napø. rozsudek NSS ze dne 18. 9. 2008, èj. 9 Ao 1/2008-34, v¹echna zde citovaná rozhodnutí NSS jsou dostupná na www.nssoud.cz).
[12] Územní plán obce Zdìchov, jeho¾ èást navrhovatelé napadají, byl vydán za úèinnosti pøedchozího stavebního zákona, tj. zákona 50/1976 Sb., o územním plánování a stavebním øádu (stavební zákon), ve znìní úèinném do 30. 6. 1998 (dále jen stavební zákon ) a pøedchozího obecního zøízení, tj. zákona è. 367/1990 Sb., o obcích (obecní zøízení), ve znìní úèinném do 30. 11. 1995 (dále jen obecní zøízení ).
[13] Pro vydání a schvalování územního plánu obce platily v dobì pøijetí napadeného opatøení obecné povahy § 16 a¾ 28 stavebního zákona, pøièem¾ závaznou èást územního plánu obce vyhla¹ovalo zastupitelstvo obce obecnì závaznou vyhlá¹kou [§ 29 odst. 2 stavebního zákona ve spojení s § 14 odst. 1 písm. i) obecního zøízení]. Územní plán obce Zdìchov, který byl vydán formou obecnì závazné vyhlá¹ky, je tøeba v souladu se závìry ÚS pova¾ovat za opatøení obecné povahy [viz nález sp. zn. Pl. ÚS 14/07 ze dne 19. 11. 2008 (N 198/51 SbNU 409) a nález sp. zn. IV. ÚS 2239/07 ze dne 17. 3. 2009 (N 57/52 SbNU 267) v¹echna rozhodnutí ÚS dostupné na http://nalus.usoud.cz]. O vydání územního plánu sídelního útvaru obce Zdìchov rozhodlo zastupitelstvo odpùrce na svém 38. zasedání konaném dne 24. 11. 1993 usnesením. Závazné èásti územního plánu byly v souladu s § 29 odst. 2, vìtou tøetí stavebního zákona ve spojení s § 14 odst. 1 písm. i) obecního zøízení vyhlá¹eny veøejnou vyhlá¹kou è. 02/1993, která byla podle § 16 odst. 3 obecního zøízení vyvì¹ena na úøední desce odpùrce dne 7. 12. 1993 a sejmuta dne 23. 12. 1993. V souladu s § 16 odst. 4 vìtou první in fine obecního zøízení nabyl územní plán úèinnosti dne 23. 12. 1993. Napadený akt je tedy opatøením obecné povahy, které bylo øádnì vydáno a je úèinné. Tato podmínka øízení je splnìna.
[14] Navrhovatelem v øízení o návrhu na zru¹ení územního plánu nebo jeho èásti mù¾e být zásadnì jen taková osoba, která má pøímý a nezprostøedkovaný vztah k nìjaké èásti území, které je územním plánem regulováno. Bude jím tedy zpravidla vlastník (spoluvlastník) pozemku nebo jiné nemovitosti, event. bytu, a oprávnìný z vìcného práva k takovýmto vìcem (majetkovým hodnotám). Nebude jím v¹ak osoba, její¾ právo k dispozici vìcí nemá povahu práva absolutního, nýbr¾ toliko relativního, jako je nájemce, podnájemce, apod. (viz usnesení roz¹íøeného senátu NSS ze dne 21. 7. 2009, èj. 1 Ao 1/2009-120, publ. pod è. 1910/2009 Sb. NSS, vìc POLABÍ Vysoká , bod 36).
[15] Navrhovatelka vlastní nemovitosti specifikované v bodì [6] shora. Navrhovatel k výzvì soudu ze dne 9. 12. 2011 (viz usnesení èj.-42) v doplnìní návrhu pouze uvedl, ¾e nemovitosti u¾ívá spoleènì s navrhovatelkou jako svou man¾elkou. Tyto skuteènosti jsou tedy v øízení mezi stranami nesporné ji¾ od poèátku øízení. Tato skuteènost vyplývá té¾ z evidence katastru nemovitostí na listu vlastnictví 455 pro kat. území Zdìchov (zalo¾eno na è. l. 158 spisu NSS).
[16] Navrhovatel tedy není vlastník a nemá k nemovitostem ani ¾ádné jiné vìcné právo. Proto je osobou zjevnì neoprávnìnou k podání návrhu na zru¹ení opatøení obecné povahy. Z tohoto dùvodu soud návrh navrhovatele v souladu s § 46 odst. 1 písm. c) s. ø. s. odmítl tak, jak je uvedeno ve výroku I. tohoto rozsudku.
[17] Dále byl soud oprávnìn zabývat se pouze návrhem navrhovatelky. Navrhovatelka se domáhá zru¹ení èásti II. opatøení obecné povahy-Závazné regulativy, v èlánku 5, bod 6. Rekreace, cestovní ruch a zeleò, která dopadá na nemovitosti specifikované v bodì [6] shora. Splnìna je tak i podmínka formulace závìreèného návrhu a návrh navrhovatelky je projednatelný.
V. Posouzení dùvodnosti návrhu
[18] O návrhu soud rozhodl v souladu s § 51 odst. 1 s. ø. s. bez jednání poté, co v¹ichni úèastníci øízení s tímto postupem výslovnì souhlasili. Proto¾e jde o øízení o zru¹ení opatøení obecné povahy nebo jeho èásti zahájené pøed 1. 1. 2012, na vìc soud aplikoval soudní øád správní ve znìní do 31. 12. 2011 (bod 9 èl. II zákona è. 303/2011 Sb.).
[19] V otázce meritorního pøezkumu vychází ustálená judikatura NSS z pìtistupòového algoritmu, vyjádøeného ji¾ v rozsudku ze dne 27. 9. 2005, èj. 1 Ao 1/2005-98, publ. pod è. 740/2006 Sb. NSS. Tento algoritmus spoèívá v pìti krocích, a to 1) v pøezkumu pravomoci správního orgánu vydat opatøení obecné povahy; 2) v pøezkumu otázky, zda správní orgán pøi vydávání opatøení obecné povahy nepøekroèil meze zákonem vymezené pùsobnosti (jednání ultra vires); 3) v pøezkumu otázky, zda opatøení obecné povahy bylo vydáno zákonem stanoveným postupem; 4) v pøezkumu obsahu opatøení obecné povahy z hlediska jeho rozporu se zákonem (materiální kritérium); 5) v pøezkumu obsahu vydaného opatøení obecné povahy z hlediska jeho proporcionality (kritérium pøimìøenosti právní regulace). Soud pøi pøezkumu postupuje od prvního kroku k dal¹ím s tím, ¾e pokud u nìkterého z krokù algoritmu shledá dùvod pro zru¹ení napadeného opatøení obecné povahy, aplikací dal¹ích krokù se ji¾ nezabývá.
[20] Ke krokùm ad. 1) a ad. 2) soud uvádí následující. Jak ji¾ bylo uvedeno v bodì [13] shora pravomoc a pùsobnost odpùrce vydat územní plán je zakotvena v § 16 a¾ 28 a § 29 odst. 2 stavebního zákona a § 14 odst. 1 písm. i) obecního zøízení, oba v rozhodném znìní. V daném pøípadì postaèí konstatovat, ¾e odpùrce byl nadán pravomocí vydat územní plán obce Zdìchov, a tento byl vydán v jeho zákonem vymezené pùsobnosti. Navrhovatelka ostatnì otázku pravomoci a pùsobnosti pøi pøijímání územního plánu v návrhu nijak nezpochybòovala.
[21] Dále vzal soud v potaz to, ¾e navrhovatelka pova¾uje pøijetí vyhlá¹ky è. 02/1993, za projev libovùle odpùrce a tvrdí, ¾e odpùrce pøekroèil meze ústavnì konformního postupu. Uvedené námitky navrhovatelka nijak blí¾e nespecifikuje, neuvádí, v èem konkrétnì spatøuje libovùli pøi pøijímání vyhlá¹ky a jakým zpùsobem odpùrce pøekroèil meze ústavnì konformních postupù. Její námitky jsou tak zcela obecné. Naopak, z podání navrhovatelky a z pøedlo¾ených spisù je zøejmé, ¾e navrhovatelka se ve skuteènosti sna¾í pouze vyhnout výkonu rozhodnutí o odstranìní staveb, na které jí nebylo udìleno dodateèné stavební povolení s odkazem na stávající vyhlá¹ku è. 02/1993, a tu pova¾uje za nezákonnou, ¹ikanózní apod. Samotný negativní názor navrhovatelky na vyhlá¹ku è. 02/1993 v¹ak nelze pova¾ovat za relevantní tvrzení nezákonnosti postupu odpùrce.
[22] Ze správního spisu vyplývá, ¾e Okresní úøad Vsetín, referát regionálního rozvoje (tehdy pøíslu¹ný poøizovatel územnì plánovací dokumentace podle § 16 stavebního zákona) pøedlo¾il odpùrci dne 23. 11. 1993 ke schválení návrh územního plánu sídelního útvaru Zdìchov (viz è. l. 69 spisu NSS, pøedávací protokol, s. 11). Souèástí této dokumentace je také vyhodnocení pøipomínek uplatnìných pøi projednání návrhu územního plánu orgánù, organizací i obèanù (body 3. a 4. Návrhu) a dále návrh regulativù územního rozvoje-mezi nimi i napadený bod 6 Rekreace, cestovní ruch a zeleò, jako¾to závazné èásti územního plánu (bod 5):
6. Rekreace, cestovní ruch a zeleò -chatová osada Vlènov-ve výhledu navr¾ena na zru¹ení (pro nejbli¾¹í období osázet celý areál hustou zelení) -( ) ( )
-stávající stavby pro doèasné ubytování (vyjma zaøízení AMBRA, LUX) ponechat bez vnìj¹ích stavebních zmìn ve stávajícím hmotovém objemu a vý¹kové hladinì.
[23] Obecní zastupitelstvo odpùrce schválilo závazné èásti dne 24. 11. 1993 usnesením v navr¾ené podobì. Následnì, dne 9. 12. 1993 vydalo vyhlá¹ku è. 02/1993 o závazných èástech územního plánu sídelního útvaru Zdìchov. Nabytí úèinnosti vyhlá¹ky je stanoveno v souladu s § 16 odst. 4 vìty první in fine obecního zøízení v èásti IV èlánku 2 vyhlá¹ky ke dni 23. 12. 1993.
[24] Postup odpùrce zcela odpovídal tehdy platným právním pøedpisùm. Procesní pochybení, který by mohla mít vliv na právní sféru navrhovatelky, soud v kontextu podaného návrhu neshledal.
[25] Navrhovatelka tvrdí, ¾e vyhlá¹ka è. 02/1993 znehodnotila majetek vlastníkù rekreaèních chat a omezila jejich u¾ívání a zvelebování jejich majetku. Odpùrce s tímto tvrzením nesouhlasí; uvádí, ¾e i pøes uvedenou podmínku stále platí povinnost udr¾ovat stavby v dobrém stavebním stavu tak, aby nedocházelo k jejich znehodnocování nebo ohro¾ení jejich vzhledu.
[26] Navrhovatelka opìt neuvedla, proè by mìl být tento regulativ nesprávný èi nezákonný a soud sám jej takovým neshledává. Hodlá-li se obec profilovat jako obec rezidenèní (takovéto rozhodnutí v zásadì nále¾í jen obèanùm obce, resp. jejich voleným zastupitelùm), je tento po¾adavek plnì odùvodnitelný, zcela jasný a urèitý. Soud se neztoto¾òuje ani s tvrzením navrhovatelky, ¾e stanovením pøedmìtných regulativù do¹lo k omezení vyu¾ití jejích nemovitostí a sní¾ení jejich hodnoty. Zde se soud plnì ztoto¾òuje s argumentací odpùrce: napadené opatøení obecné povahy neporu¹uje vlastnická práva majitelù nemovitostí v oblasti Vlènov a naopak zachovává existující funkèní vyu¾ití tohoto území, jako¾ ani nemìní èi neru¹í ji¾ vydaná územní rozhodnutí v této oblasti. Pouze do budoucna stanoví nový zpùsob vyu¾ití území a omezuje pøípadný dal¹í rozvoj výstavby nad stanovené limity hmotového objemu a vý¹kové hladiny.
[27] Napadená èást územního plánu reguluje obecnì celé území obce a konkrétnì chatovou oblast Vlènov. Nevztahuje se tak výluènì na navrhovatelku. Navrhovatelka namítá nesprávnost a nezákonnost vyhlá¹ky è. 02/1993 teprve poté, kdy jí nebyly stavby na jejich pozemcích dodateènì povoleny (tj. v roce 2010), a to z dùvodu, ¾e nebyly postaveny v souladu s územnì plánovací dokumentací (územním plánem). Tyto námitky proto soud opìt pova¾uje za úèelové. Navrhovatelka se sna¾í tento stav obejít cestou zpochybnìní vyhlá¹ky è. 02/1993, a dále tvrzeními, ¾e jiným stavebníkùm v okolí byly obdobné stavby dodateènì povoleny. To v¹ak na vìci nic nemìní, nebo» pøedmìtem øízení je posouzení zákonnosti samotné vyhlá¹ky è. 02/1993, resp. její pøíslu¹né èásti, nikoliv zákonnost èi správnost postupu stavebního úøadu pøi vydávání dodateèných stavebních povolení. Proti postupu stavebního úøadu poskytuje právní øád navrhovatelce jiné formy ochrany, pøedev¹ím ¾alobu proti rozhodnutím vydaným v øízení o dodateèné povolení stavby. Ze stejného dùvodu nemù¾e mít pro vìc ¾ádný význam tvrzení navrhovatelky, ¾e stavební úøad vùbec nepøihlédl ke stanoviskùm odboru ¾ivotního prostøedí Mìstského úøadu Vsetín.
[28] Posledním, pátým krokem algoritmu je proporcionalita opatøení obecné povahy. V projednávané vìci je z pøedlo¾eného správního spisu zøejmé, ¾e navrhovatelka (ani nikdo dal¹í z øad obèanù) nepodala ve fázi projednávání územnì plánovací dokumentace ¾ádné námitky, aè tak uèinit mohla, a to podle výslovné dikce § 23 odst. 3, vìta druhá stavebního zákona (viz è. l. 69 spisu NSS, bod 4 návrhu na pøijetí územního plánu). Nepodáním námitek k otázce pøimìøenosti zásahu do svého práva napadeným opatøením obecné povahy (tedy k otázce proporcionality) se navrhovatelka sama zbavila mo¾nosti, aby její pøipomínky byly nále¾itì vypoøádány správním orgánem. Pøezkum proporcionality nemù¾e provádìt jako první na místo správního orgánu soud
(srov. obdobnì rozsudek NSS ze dne 7. 10. 2011, èj. 6 Ao 5/2011-43, Zásady územního rozvoje Zlínského kraje, body 31-33, s odkazem na usnesení roz¹íøeného senátu NSS ze dne 16. 11. 2010, èj. 1 Ao 2/2010-116, územní plán obce Moravany, publ. pod è. 2215/2011 Sb. NSS, bod 32).
[29] Pokud jde o tvrzení navrhovatelky, ¾e podle zadání nového územního plánu ji¾ neexistuje spoleèenský zájem na pokraèování tzv. stavební uzávìry, soud konstatuje, ¾e proces poøizování územnì plánovací dokumentace je dynamický. Zadání územního plánu je pouze východiskem celého procesu, av¹ak stavební zákon nestanoví, ¾e by výsledek tohoto procesu (tj. schválený územní plán) mìl obsahovì plnì korespondovat s obsahem zadání (srov. pøimìøenì rozsudek NSS ze dne 24. 11. 2010, èj. 1 Ao 5/2010-169, bod 116, územní plán obce Jesenice, publ. pod è. 2266/2011 Sb. NSS). Z pøedlo¾eného spisu vyplývá, ¾e nový územní plán nebyl dosud navr¾en ani schválen. Ani skuteènost, ¾e zde ji¾ zadání nového územního plánu existuje, automaticky neru¹í platnost stávajícího územního plánu.
[30] Závìrem zdej¹í soud konstatuje, ¾e dal¹í skuteènosti, námitky a tvrzení obsa¾ené v návrhu a v poèetných písemných podáních nemohly být pøedmìtem øízení o zru¹ení opatøení obecné povahy nebo jeho èásti, nemìly k nìmu ¾ádný vztah a ¾ádný vliv na jeho výsledek. Jednalo se pøedev¹ím o prùbìh jednotlivých územních a stavebních øízení, o námitky týkající se ¹ikanózního jednání ze strany exekutorù i odpùrce, èi námitky vztahující se k stavbám a pozemkùm jiných subjektù. Soud tyto skuteènosti sice vzal v potaz pøi posuzování aktivní procesní legitimace navrhovatelky, nebo» urèitým zpùsobem dokreslovaly její situaci a dotèení její právní sféry, nicménì se jimi nemohl zabývat vìcnì. Pøedmìtem tohoto øízení byl jen pøezkum napadené èásti platného územního plánu sídelního útvaru Zdìchov, nic jiného.
[31] S ohledem na v¹e shora uvedené soud návrh navrhovatelky na zru¹ení èásti opatøení obecné povahy zamítl na základì § 101d odst. 2 vìty druhé s. ø. s. O náhradì nákladù øízení rozhodl soud v souladu s § 101d odst. 5 s. ø. s., dle nìho¾ nemá ¾ádný z úèastníkù øízení právo na náhradu nákladù.
[32] Obìma navrhovatelùm byl pro øízení o návrhu ustanoven advokát (è. l. 36). V takovém pøípadì platí hotové výdaje a odmìnu za zastupování stát (§ 35 odst. 7, § 120 s. ø. s.). Soud ustanovenému zástupci pøiznal dle § 7 a § 9 odst. 3 písm. f), s pøihlédnutím k § 11 odst. 1 písm. a) a d) vyhlá¹ky è. 177/1996 Sb. (advokátní tarif) odmìnu 2 x 2.100 Kè, za dva spoleèné úkony právní slu¾by (pøevzetí a pøíprava zastoupení a doplnìní návrhu podle § 101a s. ø. s.) pøi zastupování dvou osob, tj. 8.400 Kè, sní¾enou o 20 %, tedy 6.720 Kè (§ 12 odst. 4 advokátního tarifu) a 2 x 300 Kè jako pau¹ální náhradu výdajù s tìmito úkony spojenými (§ 13 odst. 3 advokátního tarifu), tj. 600 Kè. Advokát není plátcem DPH (viz è. l. 75). Celkem tedy zástupci nále¾í odmìna ve vý¹i 7.320 Kè a bude vyplacena z úètu soudu do 60 dnù od právní moci tohoto rozsudku.

matches:
soud
Soud
soud
soud
§ 46
Soud
soud
soud
§ 48
soud
§ 16
§ 14
SbNU 409
SbNU 267
§ 29
§ 14
§ 16
§ 16
in fine
soud
§ 46
soud
soud
§ 51
soud
Soud
soud
§ 16
§ 29
§ 14
soud
§ 16
§ 16
in fine
soud
soud
Soud
soud
soud
§ 23
soud
soud
soud
Soud
soud
§ 101
soud
§ 101
§ 120
Soud
§ 7
§ 9
§ 11
§ 101


o úpravě některých vztahů v souvislosti s vystoupením Velké Británie z Evropské unie
ČÁST DRUHÁ - POBYT OBČANA SPOJENÉHO ...
§ 2 - Přechodný pobyt občana Spojeného ...
§ 3 - Přechodný pobyt rodinného ...
§ 4 - Žádost o vydání povolení k pobytu ...
ČÁST TŘETÍ - NABÝVÁNÍ STÁTNÍHO ...
§ 5 - Občan Spojeného království, který ...
ČÁST ČTVRTÁ - UZAVÍRÁNÍ MANŽELSTVÍ A ...
§ 6 - Uzavírání manželství a ...
§ 7 - Prohlášení o podobě jména občanem ...
ČÁST PÁTÁ - PŘÍSTUP OBČANA SPOJENÉHO ...
§ 8 - Přístup občana Spojeného ...
§ 9 - Doba pojištění, zaměstnání nebo ...
§ 10 - Podpora v nezaměstnanosti, která ...
ČÁST ŠESTÁ - VÝPLATA NĚKTERÝCH DÁVEK ...
§ 11 - (1) Nárok občana Spojeného ...
ČÁST SEDMÁ - DANĚ Z PŘÍJMŮ VE VZTAHU KE ...
§ 12 - (1) Poplatník daní z příjmů, ...
ČÁST OSMÁ - STAVEBNÍ SPOŘENÍ OBČANA ...
§ 13 - Občan Spojeného království, ...
ČÁST DEVÁTÁ - PENZIJNÍ PŘIPOJIŠTĚNÍ SE ...
§ 14 - Penzijní připojištění se státním ...
§ 15 - Doplňkové penzijní spoření osoby ...
ČÁST DESÁTÁ - PROVÁDĚNÍ PLATEBNÍ ...
§ 16 - (1) Platební transakce prováděná ...
ČÁST JEDENÁCTÁ - UZNÁVÁNÍ ODBORNÉ ...
§ 17 - (1) Občan Spojeného království, ...
ČÁST DVANÁCTÁ - UZNÁVÁNÍ ODBORNÉ ...
§ 18 - Uznávání odborné způsobilosti k ...
§ 19 - Uznávání specializované ...
§ 20 - Uznávání odborné způsobilosti k ...
§ 21 - Uznávání specializované ...
ČÁST TŘINÁCTÁ - POSKYTOVÁNÍ PRÁVNÍCH ...
§ 22 - Občan Spojeného království ...
ČÁST ČTRNÁCTÁ - POSKYTOVÁNÍ DAŇOVÉHO ...
§ 23 - (1) Občan Spojeného království ...
ČÁST PATNÁCTÁ - POSKYTOVÁNÍ FINANČNÍCH ...
§ 24 - (1) Právo poskytovatele ...
ČÁST ŠESTNÁCTÁ - POSKYTOVÁNÍ ...
§ 25 - (1) Zahraniční vysoká škola se ...
ČÁST SEDMNÁCTÁ - NAKLÁDÁNÍ S LÉČIVÝMI ...
§ 26 - Léčivé přípravky registrované v ...
ČÁST OSMNÁCTÁ - VEŘEJNÁ SBÍRKA KONANÁ ...
§ 27 - Právnická osoba se sídlem na ...
ČÁST DEVATENÁCTÁ - POSTAVENÍ OSOBY SE ...
§ 28 - (1) Provozovatel hazardní hry, ...
ČÁST DVACÁTÁ - PŘECHODNÁ USTANOVENÍ
§ 29 - (1) Občan Spojeného království ...
§ 30 - (1) Tento zákon nabývá účinnosti ...
Zákon č. 74/2019 Sb.
Schválený 27. 2. 2019 Účinný od 1. 1. 2300 do 31. 12. 9999
74/2019 Sb. ZÁKON ze dne 27. února 2019 o úpravě některých vztahů v souvislosti s vystoupením Spojeného království Velké Británie a Severního Irska z Evropské unie Parlament se usnesl na tomto zákoně České republiky: ČÁST PRVNÍ ÚVODNÍ USTANOVENÍ § 1 Předmět úpravy (1) Tento zákon upravuje v souvislosti s vystoupením Spojeného království Velké Británie a Severního Irska (dále jen "Spojené království") z Evropské unie bez uzavření dohody o podmínkách vystoupení Spojeného království z Evropské unie podle čl. 50 odst. 2 Smlouvy o Evropské unii po přechodné období a) pobyt občana Spojeného království nebo rodinného příslušníka občana Spojeného království na území České republiky, b) nabývání státního občanství České republiky občanem Spojeného království, c) uzavírání manželství a registrovaného partnerství občanem Spojeného království a prohlášení o podobě jeho jména, d) přístup občana Spojeného království nebo rodinného příslušníka občana Spojeného království na trh práce a podmínky nároku na podporu v nezaměstnanosti, e) výplatu některých dávek státní sociální podpory a příspěvku na péči občanu Spojeného království nebo rodinnému příslušníkovi občana Spojeného království, f) daně z příjmů ve vztahu ke Spojenému království, g) stavební spoření občana Spojeného království, h) penzijní připojištění se státním příspěvkem a doplňkové penzijní spoření osoby s bydlištěm na území Spojeného království, i) provádění platební transakce v britských librách a provádění platební transakce s využitím platebních služeb ve Spojeném království, j) uznávání odborné kvalifikace občana Spojeného království nebo rodinného příslušníka občana Spojeného království, k) uznávání odborné způsobilosti a specializované způsobilosti k výkonu zdravotnického povolání a k výkonu činností souvisejících s poskytováním zdravotní péče získané na území Spojeného království, l) poskytování právních služeb občanem Spojeného království, m) poskytování daňového poradenství občanem Spojeného království nebo rodinným příslušníkem občana Spojeného království, n) poskytování finančních služeb na základě oprávnění uděleného ve Spojeném království, o) poskytování zahraničního vysokoškolského vzdělávání zahraniční vysokou školou, která má sídlo, svou ústřední správu nebo hlavní místo své podnikatelské činnosti na území Spojeného království nebo byla zřízena nebo založena podle práva Spojeného království (dále jen "zahraniční vysoká škola se sídlem na území Spojeného království"), nebo její tuzemskou pobočkou, p) nakládání s léčivými přípravky vyrobenými nebo propuštěnými ve Spojeném království, q) veřejnou sbírku konanou právnickou osobou se sídlem na území Spojeného království, r) postavení osoby se sídlem na území Spojeného království v oblasti hazardních her. (2) Ustanovení tohoto zákona se použijí přednostně před ustanoveními jiných právních předpisů upravujících tyto vztahy. ČÁST DRUHÁ POBYT OBČANA SPOJENÉHO KRÁLOVSTVÍ NEBO RODINNÉHO PŘÍSLUŠNÍKA OBČANA SPOJENÉHO KRÁLOVSTVÍ NA ÚZEMÍ ČESKÉ REPUBLIKY § 2 Přechodný pobyt občana Spojeného království na území České republiky (1) Občan Spojeného království, kterému bylo přede dnem nabytí účinnosti tohoto zákona vydáno potvrzení o přechodném pobytu na území České republiky a jehož přechodný pobyt nebyl přede dnem nabytí účinnosti tohoto zákona zrušen, ani nezanikl, je oprávněn přechodně pobývat na území České republiky. (2) Občan Spojeného království, který přede dnem nabytí účinnosti tohoto zákona podal žádost o vydání potvrzení o přechodném pobytu na území České republiky, o níž nebylo přede dnem nabytí účinnosti tohoto zákona pravomocně rozhodnuto, je oprávněn přechodně pobývat na území České republiky do dne nabytí právní moci rozhodnutí o žádosti. Ministerstvo vnitra potvrdí občanu Spojeného království na jeho žádost podání žádosti o vydání potvrzení o přechodném pobytu na území České republiky. (3) Občan Spojeného království, který přede dnem nabytí účinnosti tohoto zákona podal žádost o vydání potvrzení o přechodném pobytu na území České republiky a kterému bylo po dni nabytí účinnosti tohoto zákona vydáno potvrzení o přechodném pobytu na území České republiky, je oprávněn přechodně pobývat na území České republiky. (4) Ministerstvo vnitra zruší přechodný pobyt občana Spojeného království na území České republiky podle odstavců 1 až 3 z důvodu podle § 87d odst. 2 zákona o pobytu cizinců na území České republiky. Ustanovení § 87d odst. 3 a 4 zákona o pobytu cizinců na území České republiky se použijí obdobně. § 3 Přechodný pobyt rodinného příslušníka občana Spojeného království na území České republiky (1) Rodinným příslušníkem občana Spojeného království se rozumí osoba, která ke dni nabytí účinnosti tohoto zákona ve vztahu k občanu Spojeného království splňuje podmínky uvedené v § 15a zákona o pobytu cizinců na území České republiky. (2) Rodinný příslušník občana Spojeného království, kterému bylo přede dnem nabytí účinnosti tohoto zákona vydáno povolení k přechodnému pobytu na území České republiky a jehož přechodný pobyt na území České republiky nebyl přede dnem nabytí účinnosti tohoto zákona ukončen, ani nezanikl, je oprávněn přechodně pobývat na území České republiky. (3) Rodinný příslušník občana Spojeného království, který přede dnem nabytí účinnosti tohoto zákona podal žádost o vydání povolení k přechodnému pobytu na území České republiky, o níž nebylo přede dnem nabytí účinnosti tohoto zákona pravomocně rozhodnuto, je oprávněn, pokud jsou splněny podmínky uvedené v § 87y zákona o pobytu cizinců na území České republiky, přechodně pobývat na území České republiky do dne nabytí právní moci rozhodnutí o žádosti. Pro osvědčení oprávněnosti pobytu se použije § 47 odst. 11 zákona o pobytu cizinců na území České republiky obdobně. (4) Rodinný příslušník občana Spojeného království, který přede dnem nabytí účinnosti tohoto zákona podal žádost o vydání povolení k přechodnému pobytu na území České republiky a kterému bylo po dni nabytí účinnosti tohoto zákona vydáno povolení k přechodnému pobytu na území České republiky, je oprávněn přechodně pobývat na území České republiky. (5) Ministerstvo vnitra ukončí přechodný pobyt rodinného příslušníka občana Spojeného království na území České republiky podle odstavců 2 až 4 z důvodů podle § 87f odst. 1 nebo 3 zákona o pobytu cizinců na území České republiky. Ustanovení § 87f odst. 2 a 4 až 6 zákona o pobytu cizinců na území České republiky se použijí obdobně. § 4 Žádost o vydání povolení k pobytu na území České republiky (1) Občan Spojeného království, který ke dni nabytí účinnosti tohoto zákona oprávněně pobýval na území České republiky, je oprávněn na území České republiky podat žádost o vydání povolení k dlouhodobému pobytu podle zákona o pobytu cizinců na území České republiky. (2) Občan Spojeného království, který na území České republiky pobývá nepřetržitě po dobu 5 let, je oprávněn na území České republiky podat žádost o vydání povolení k trvalému pobytu podle zákona o pobytu cizinců na území České republiky. (3) Rodinný příslušník občana Spojeného království podle odstavce 1 je oprávněn na území České republiky podat žádost o vydání povolení k dlouhodobému pobytu podle zákona o pobytu cizinců na území České republiky. (4) Rodinný příslušník občana Spojeného království podle odstavce 1 nebo 2 je oprávněn v době přechodného pobytu na území České republiky podat žádost o vydání povolení k trvalému pobytu podle zákona o pobytu cizinců na území České republiky, pokud na území České republiky pobývá nepřetržitě po dobu 5 let. (5) Do doby nepřetržitého pobytu na území České republiky osoby podle odstavce 2 nebo 4 se pro účely vydání povolení k trvalému pobytu započítávají doby přechodného pobytu podle § 18 písm. c), § 87a a 87b zákona o pobytu cizinců na území České republiky. Pro posouzení požadavku nepřetržitého pobytu na území České republiky osoby podle odstavce 2 nebo 4 se pro pobyt přede dnem nabytí účinnosti tohoto zákona použijí § 87g odst. 7 až 9 a § 87h odst. 3 zákona o pobytu cizinců na území České republiky obdobně. (6) Pokud o žádosti o vydání povolení k dlouhodobému pobytu nebo k trvalému pobytu podané osobou podle odstavců 1 až 4 nebylo pravomocně rozhodnuto do dne pozbytí platnosti tohoto zákona, je tato osoba oprávněna přechodně pobývat na území České republiky do dne nabytí právní moci rozhodnutí o žádosti. Pro osvědčení oprávněnosti pobytu se použije § 47 odst. 11 zákona o pobytu cizinců na území České republiky obdobně. (7) V případě žádosti o vydání povolení k dlouhodobému pobytu podané osobou podle odstavce 1 nebo 3 se § 42 odst. 1 a § 46 odst. 1 věta druhá zákona o pobytu cizinců na území České republiky nepoužijí. (8) V případě žádosti o vydání povolení k trvalému pobytu podané osobou podle odstavce 2 nebo 4 se nevyžaduje předložení dokladu prokazujícího požadovanou znalost jazyka podle zákona o pobytu cizinců na území České republiky. ČÁST TŘETÍ NABÝVÁNÍ STÁTNÍHO OBČANSTVÍ ČESKÉ REPUBLIKY OBČANEM SPOJENÉHO KRÁLOVSTVÍ § 5 Občan Spojeného království, který přede dnem nabytí účinnosti tohoto zákona podal žádost o udělení státního občanství České republiky, o níž nebylo do dne nabytí účinnosti tohoto zákona pravomocně rozhodnuto, se pro účely posouzení splnění podmínky trvalého pobytu na území České republiky považuje za občana Evropské unie. ČÁST ČTVRTÁ UZAVÍRÁNÍ MANŽELSTVÍ A REGISTROVANÉHO PARTNERSTVÍ OBČANEM SPOJENÉHO KRÁLOVSTVÍ A PROHLÁŠENÍ O PODOBĚ JEHO JMÉNA § 6 Uzavírání manželství a registrovaného partnerství občanem Spojeného království Povinnost předložit potvrzení o oprávněnosti pobytu na území České republiky se nevztahuje na občana Spojeného království, který jako snoubenec nebo osoba, která chce vstoupit do registrovaného partnerství, předložil matričnímu úřadu tiskopis podle zákona o matrikách, jménu a příjmení přede dnem nabytí účinnosti tohoto zákona. § 7 Prohlášení o podobě jména občanem Spojeného království Právo nebo tradice Spojeného království se pro účely uvedení jména, popřípadě jmen, nebo příjmení v matriční knize na základě prohlášení občana Spojeného království podle zákona o matrikách, jménu a příjmení považují za právo nebo tradici jiného členského státu Evropské unie. ČÁST PÁTÁ PŘÍSTUP OBČANA SPOJENÉHO KRÁLOVSTVÍ NEBO RODINNÉHO PŘÍSLUŠNÍKA OBČANA SPOJENÉHO KRÁLOVSTVÍ NA TRH PRÁCE A PODMÍNKY NÁROKU NA PODPORU V NEZAMĚSTNANOSTI § 8 Přístup občana Spojeného království nebo rodinného příslušníka občana Spojeného království na trh práce Povolení k zaměstnání, zaměstnanecká karta, karta vnitropodnikově převedeného zaměstnance nebo modrá karta se nevyžaduje k zaměstnání občana Spojeného království nebo rodinného příslušníka občana Spojeného království, jejichž výkon práce v základním pracovněprávním vztahu podle zákoníku práce započal přede dnem nabytí účinnosti tohoto zákona. Podpora v nezaměstnanosti § 9 Doba pojištění, zaměstnání nebo samostatné výdělečné činnosti podle nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 883/2004 o koordinaci systémů sociálního zabezpečení, v platném znění, získaná ke dni nabytí účinnosti tohoto zákona ve Spojeném království se pro účely splnění podmínky podle § 39 odst. 1 písm. a) zákona o zaměstnanosti považuje za předchozí zaměstnání. § 10 Podpora v nezaměstnanosti, která byla přiznána občanu Spojeného království nebo rodinnému příslušníkovi občana Spojeného království přede dnem nabytí účinnosti tohoto zákona, se v případě, že občan Spojeného království nebo rodinný příslušník občana Spojeného království požádal v souladu s čl. 64 nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 883/2004 o poskytování podpory v nezaměstnanosti do Spojeného království, poskytne do Spojeného království. ČÁST ŠESTÁ VÝPLATA NĚKTERÝCH DÁVEK STÁTNÍ SOCIÁLNÍ PODPORY A PŘÍSPĚVKU NA PÉČI OBČANU SPOJENÉHO KRÁLOVSTVÍ NEBO RODINNÉMU PŘÍSLUŠNÍKOVI OBČANA SPOJENÉHO KRÁLOVSTVÍ § 11 (1) Nárok občana Spojeného království nebo rodinného příslušníka občana Spojeného království na výplatu rodičovského příspěvku vzniklý přede dnem nabytí účinnosti tohoto zákona zůstává zachován, nejdéle však do doby, kdy na rodičovském příspěvku byla vyplacena z důvodu péče o totéž nejmladší dítě v rodině celková částka. (2) Nárok občana Spojeného království nebo rodinného příslušníka občana Spojeného království na výplatu přídavku na dítě a příspěvku na péči vzniklý přede dnem nabytí účinnosti tohoto zákona zůstává zachován, a to nejdéle do doby, kdy tento zákon pozbyde platnosti. (3) Dávky poskytované podle odstavců 1 a 2 se na žádost příjemce vyplácejí do Spojeného království na platební účet určený příjemcem těchto dávek. ČÁST SEDMÁ DANĚ Z PŘÍJMŮ VE VZTAHU KE SPOJENÉMU KRÁLOVSTVÍ § 12 (1) Poplatník daní z příjmů, který je daňovým rezidentem Spojeného království, se pro účely daňové povinnosti za zdaňovací období, ve kterém nabyl tento zákon účinnosti, považuje za daňového rezidenta členského státu Evropské unie; to neplatí pro daň vybíranou srážkou podle zvláštní sazby daně a pro zajištění daně. (2) Spojené království se pro účely daňové povinnosti poplatníka daní z příjmů, který není daňovým rezidentem Spojeného království, považuje do konce zdaňovacího období, ve kterém tento zákon pozbyde platnosti, za členský stát Evropské unie. ČÁST OSMÁ STAVEBNÍ SPOŘENÍ OBČANA SPOJENÉHO KRÁLOVSTVÍ § 13 Občan Spojeného království, který byl ke dni nabytí účinnosti tohoto zákona účastníkem stavebního spoření, se pro účely zákona o stavebním spoření a státní podpoře stavebního spoření považuje za občana Evropské unie. ČÁST DEVÁTÁ PENZIJNÍ PŘIPOJIŠTĚNÍ SE STÁTNÍM PŘÍSPĚVKEM A DOPLŇKOVÉ PENZIJNÍ SPOŘENÍ OSOBY S BYDLIŠTĚM NA ÚZEMÍ SPOJENÉHO KRÁLOVSTVÍ § 14 Penzijní připojištění se státním příspěvkem osoby s bydlištěm na území Spojeného království Osoba, která měla ke dni nabytí účinnosti tohoto zákona bydliště na území Spojeného království, se pro účely účasti na penzijním připojištění se státním příspěvkem podle zákona o penzijním připojištění se státním příspěvkem považuje za osobu, která má bydliště na území jiného členského státu Evropské unie. § 15 Doplňkové penzijní spoření osoby s bydlištěm na území Spojeného království (1) Osoba, která byla ke dni nabytí účinnosti tohoto zákona účastníkem doplňkového penzijního spoření a má bydliště na území Spojeného království, se pro účely nároku na státní příspěvek podle zákona o doplňkovém penzijním spoření považuje za účastníka doplňkového penzijního spoření, který má bydliště na území jiného členského státu Evropské unie. (2) Spojené království se pro účely vedení údaje o názvu členského státu Evropské unie v informačním systému doplňkového penzijního spoření, podávání žádostí o poskytnutí státního příspěvku a zpráv o vracení státního příspěvku považuje za členský stát Evropské unie. ČÁST DESÁTÁ PROVÁDĚNÍ PLATEBNÍ TRANSAKCE V BRITSKÝCH LIBRÁCH A PROVÁDĚNÍ PLATEBNÍ TRANSAKCE S VYUŽITÍM PLATEBNÍCH SLUŽEB VE SPOJENÉM KRÁLOVSTVÍ § 16 (1) Platební transakce prováděná v britských librách, k níž byl platební příkaz přijat přede dnem nabytí účinnosti tohoto zákona a u které lhůta pro její provedení poskytovatelem platebních služeb plátce podle zákona o platebním styku uplyne dnem nabytí účinnosti tohoto zákona nebo později, se pro účely lhůty pro provedení platební transakce považuje za platební transakci prováděnou v měně, která není měnou členského státu Evropské unie ani smluvního státu Dohody o Evropském hospodářském prostoru. (2) Platební transakce, k níž byl platební příkaz přijat přede dnem nabytí účinnosti tohoto zákona, u které lhůta pro její provedení poskytovatelem platebních služeb plátce podle zákona o platebním styku uplyne dnem nabytí účinnosti tohoto zákona nebo později a u které poskytovatel platebních služeb příjemce poskytuje platební službu ve Spojeném království, se pro účely lhůty pro provedení platební transakce považuje za platební transakci, u které poskytovatel platebních služeb příjemce poskytuje platební službu ve státě, který není členským státem Evropské unie ani smluvním státem Dohody o Evropském hospodářském prostoru. ČÁST JEDENÁCTÁ UZNÁVÁNÍ ODBORNÉ KVALIFIKACE OBČANA SPOJENÉHO KRÁLOVSTVÍ NEBO RODINNÉHO PŘÍSLUŠNÍKA OBČANA SPOJENÉHO KRÁLOVSTVÍ § 17 (1) Občan Spojeného království, který přede dnem nabytí účinnosti tohoto zákona podal žádost o uznání odborné kvalifikace podle zákona upravujícího uznávání odborné kvalifikace, o níž nebylo do dne nabytí účinnosti tohoto zákona pravomocně rozhodnuto, se pro účely tohoto řízení považuje za občana Evropské unie. (2) Rodinný příslušník občana Spojeného království, který přede dnem nabytí účinnosti tohoto zákona podal žádost o uznání odborné kvalifikace podle zákona upravujícího uznávání odborné kvalifikace, o níž nebylo do dne nabytí účinnosti tohoto zákona pravomocně rozhodnuto, se pro účely tohoto řízení považuje za rodinného příslušníka občana Evropské unie. ČÁST DVANÁCTÁ UZNÁVÁNÍ ODBORNÉ ZPŮSOBILOSTI A SPECIALIZOVANÉ ZPŮSOBILOSTI K VÝKONU ZDRAVOTNICKÉHO POVOLÁNÍ A K VÝKONU ČINNOSTÍ SOUVISEJÍCÍCH S POSKYTOVÁNÍM ZDRAVOTNÍ PÉČE ZÍSKANÉ NA ÚZEMÍ SPOJENÉHO KRÁLOVSTVÍ § 18 Uznávání odborné způsobilosti k výkonu zdravotnického povolání lékaře, zubního lékaře a farmaceuta získané na území Spojeného království Pro účely uznávání způsobilosti k výkonu zdravotnického povolání lékaře, zubního lékaře a farmaceuta podle zákona o podmínkách získávání a uznávání odborné způsobilosti a specializované způsobilosti k výkonu zdravotnického povolání lékaře, zubního lékaře a farmaceuta se odborná způsobilost lékaře, zubního lékaře a farmaceuta získaná na území Spojeného království do 31. prosince 2020, pokud obsah a rozsah vzdělávání odpovídá požadavkům stanoveným podle zákona o podmínkách získávání a uznávání odborné způsobilosti a specializované způsobilosti k výkonu zdravotnického povolání lékaře, zubního lékaře a farmaceuta, považuje za odbornou způsobilost získanou v jiném členském státě Evropské unie. § 19 Uznávání specializované způsobilosti k výkonu zdravotnického povolání lékaře a zubního lékaře získané na území Spojeného království Pro účely uznávání způsobilosti k výkonu zdravotnického povolání lékaře a zubního lékaře podle zákona o podmínkách získávání a uznávání odborné způsobilosti a specializované způsobilosti k výkonu zdravotnického povolání lékaře, zubního lékaře a farmaceuta se specializovaná způsobilost lékaře a zubního lékaře získaná na území Spojeného království do 31. prosince 2020, pokud obsah a rozsah vzdělávání odpovídá požadavkům stanoveným podle zákona o podmínkách získávání a uznávání odborné způsobilosti a specializované způsobilosti k výkonu zdravotnického povolání lékaře, zubního lékaře a farmaceuta, považuje za specializovanou způsobilost získanou v jiném členském státě Evropské unie. § 20 Uznávání odborné způsobilosti k výkonu zdravotnického povolání a k výkonu činností souvisejících s poskytováním zdravotní péče získané na území Spojeného království Pro účely uznávání způsobilosti k výkonu zdravotnického povolání a k výkonu činností souvisejících s poskytováním zdravotní péče podle zákona o nelékařských zdravotnických povoláních se odborná způsobilost získaná na území Spojeného království do 31. prosince 2020, pokud obsah a rozsah vzdělávání odpovídá požadavkům stanoveným podle zákona o nelékařských zdravotnických povoláních, považuje za odbornou způsobilost získanou v jiném členském státě Evropské unie. § 21 Uznávání specializované způsobilosti k výkonu zdravotnického povolání získané na území Spojeného království Pro účely uznávání způsobilosti k výkonu zdravotnického povolání podle zákona o nelékařských zdravotnických povoláních se specializovaná způsobilost získaná na území Spojeného království do 31. prosince 2020, pokud obsah a rozsah vzdělávání odpovídá obsahu a rozsahu vzdělávání stanovenému ve vzdělávacím programu pro příslušný obor, který je platný v době rozhodování o uznání této způsobilosti, považuje za specializovanou způsobilost získanou v jiném členském státě Evropské unie. ČÁST TŘINÁCTÁ POSKYTOVÁNÍ PRÁVNÍCH SLUŽEB OBČANEM SPOJENÉHO KRÁLOVSTVÍ § 22 Občan Spojeného království zapsaný ke dni nabytí účinnosti tohoto zákona do seznamu evropských advokátů se pro účely posouzení splnění podmínky podle § 2 odst. 1 písm. b) zákona o advokacii považuje za občana Evropské unie. Spojené království se pro účely posouzení, zda občan Spojeného království splňuje podmínky podle věty první, považuje za členský stát Evropské unie. ČÁST ČTRNÁCTÁ POSKYTOVÁNÍ DAŇOVÉHO PORADENSTVÍ OBČANEM SPOJENÉHO KRÁLOVSTVÍ NEBO RODINNÝM PŘÍSLUŠNÍKEM OBČANA SPOJENÉHO KRÁLOVSTVÍ § 23 (1) Občan Spojeného království oprávněný ke dni nabytí účinnosti tohoto zákona poskytovat daňové poradenství na území České republiky jako usazený daňový poradce nebo jako hostující daňový poradce se pro účely zákona o daňovém poradenství a Komoře daňových poradců České republiky považuje za občana Evropské unie. (2) Rodinný příslušník občana Spojeného království oprávněný ke dni nabytí účinnosti tohoto zákona poskytovat daňové poradenství na území České republiky jako usazený daňový poradce nebo jako hostující daňový poradce se pro účely zákona o daňovém poradenství a Komoře daňových poradců České republiky považuje za rodinného příslušníka občana Evropské unie. (3) Komora daňových poradců České republiky vyškrtne ke dni bezprostředně následujícímu po dni pozbytí platnosti tohoto zákona osobu podle odstavce 1 nebo 2 ze seznamu daňových poradců nebo ze seznamu hostujících daňových poradců. ČÁST PATNÁCTÁ POSKYTOVÁNÍ FINANČNÍCH SLUŽEB NA ZÁKLADĚ OPRÁVNĚNÍ UDĚLENÉHO VE SPOJENÉM KRÁLOVSTVÍ § 24 (1) Právo poskytovatele finančních služeb, který přede dnem nabytí účinnosti tohoto zákona poskytoval finanční služby na území České republiky na základě oprávnění uděleného ve Spojeném království, vykonávat na území České republiky činnosti, které jsou nezbytné k vypořádání jeho pohledávek a dluhů z takto poskytnutých finančních služeb, zůstává zachováno. (2) Poskytovatel finančních služeb podle odstavce 1 se při výkonu činností podle odstavce 1 považuje za poskytovatele finančních služeb se sídlem v členském státě Evropské unie vykonávajícího činnosti na území České republiky podle zákonů upravujících poskytování finančních služeb. (3) Česká národní banka vykonává dohled nad dodržováním povinností poskytovatele finančních služeb podle odstavce 1 při výkonu činností podle odstavce 1; ustanovení o výkonu dohledu České národní banky nad dodržováním povinností uložených poskytovateli finančních služeb se sídlem v České republice, včetně ustanovení o opatření k nápravě, se použijí obdobně. (4) Poskytovatel finančních služeb podle odstavce 1 je pachatelem přestupku, jestliže k naplnění znaků přestupku spočívajícího v porušení povinnosti uložené poskytovateli finančních služeb se sídlem v České republice došlo jednáním poskytovatele finančních služeb podle odstavce 1. ČÁST ŠESTNÁCTÁ POSKYTOVÁNÍ ZAHRANIČNÍHO VYSOKOŠKOLSKÉHO VZDĚLÁVÁNÍ ZAHRANIČNÍ VYSOKOU ŠKOLOU SE SÍDLEM NA ÚZEMÍ SPOJENÉHO KRÁLOVSTVÍ NEBO JEJÍ TUZEMSKOU POBOČKOU § 25 (1) Zahraniční vysoká škola se sídlem na území Spojeného království, která byla ke dni nabytí účinnosti tohoto zákona oprávněna poskytovat na území České republiky zahraniční vysokoškolské vzdělávání v zahraničním vysokoškolském studijním programu uskutečňované podle práva Spojeného království, se po dobu 7 měsíců ode dne nabytí účinnosti tohoto zákona považuje za evropskou zahraniční vysokou školu podle zákona o vysokých školách. (2) Tuzemská právnická osoba, která byla ke dni nabytí účinnosti tohoto zákona oprávněna poskytovat na území České republiky zahraniční vysokoškolské vzdělávání v zahraničním vysokoškolském studijním programu zahraniční vysoké školy se sídlem na území Spojeného království uskutečňované podle práva Spojeného království, se po dobu 7 měsíců ode dne nabytí účinnosti tohoto zákona považuje za pobočku evropské zahraniční vysoké školy podle zákona o vysokých školách. ČÁST SEDMNÁCTÁ NAKLÁDÁNÍ S LÉČIVÝMI PŘÍPRAVKY VYROBENÝMI NEBO PROPUŠTĚNÝMI VE SPOJENÉM KRÁLOVSTVÍ § 26 Léčivé přípravky registrované v České republice ke dni nabytí účinnosti tohoto zákona, které byly vyrobeny nebo propuštěny k prodeji ve Spojeném království, nebo hodnocené léčivé přípravky, které byly ve Spojeném království vyrobeny nebo propuštěny k použití v klinickém hodnocení, které je povoleno ke dni nabytí účinnosti tohoto zákona v České republice, se pro účely zákona o léčivech považují za léčivé přípravky z jiného členského státu Evropské unie. ČÁST OSMNÁCTÁ VEŘEJNÁ SBÍRKA KONANÁ PRÁVNICKOU OSOBOU SE SÍDLEM NA ÚZEMÍ SPOJENÉHO KRÁLOVSTVÍ § 27 Právnická osoba se sídlem na území Spojeného království může za podmínek stanovených zákonem o veřejných sbírkách konat veřejnou sbírku, oznámila-li její konání přede dnem nabytí účinnosti tohoto zákona. ČÁST DEVATENÁCTÁ POSTAVENÍ OSOBY SE SÍDLEM NA ÚZEMÍ SPOJENÉHO KRÁLOVSTVÍ V OBLASTI HAZARDNÍCH HER § 28 (1) Provozovatel hazardní hry, kterému bylo vydáno základní povolení podle zákona o hazardních hrách přede dnem nabytí účinnosti tohoto zákona a který má sídlo na území Spojeného království, se pro účely zákona o hazardních hrách považuje za osobu se sídlem v jiném členském státě Evropské unie. (2) Provozovatel hazardní hry, který ohlásil hazardní hru podle zákona o hazardních hrách přede dnem nabytí účinnosti tohoto zákona a který má sídlo na území Spojeného království, se pro účely zákona o hazardních hrách považuje za osobu se sídlem v jiném členském státě Evropské unie. (3) Osoba, které bylo vydáno pověření k odbornému posuzování a osvědčování podle zákona o hazardních hrách přede dnem nabytí účinnosti tohoto zákona a která má sídlo na území Spojeného království, se pro účely zákona o hazardních hrách považuje za osobu se sídlem v jiném členském státě Evropské unie. ČÁST DVACÁTÁ PŘECHODNÁ USTANOVENÍ § 29 (1) Občan Spojeného království se považuje za občana Evropské unie, rodinný příslušník občana Spojeného království se považuje za rodinného příslušníka občana Evropské unie, právnická osoba nebo jiné právní uspořádání se sídlem na území Spojeného království se považuje za právnickou osobu nebo jiné právní uspořádání se sídlem v Evropské unii a Spojené království se považuje za členský stát Evropské unie v řízení, které bylo zahájeno přede dnem nabytí účinnosti tohoto zákona a do tohoto dne pravomocně neskončeno, jde-li o řízení a) podle zákona o pobytu cizinců na území České republiky, b) o podpoře v nezaměstnanosti podle zákona o zaměstnanosti, c) o uznání způsobilosti k výkonu zdravotnického povolání lékaře, zubního lékaře nebo farmaceuta podle části sedmé zákona o podmínkách získávání a uznávání odborné způsobilosti a specializované způsobilosti k výkonu zdravotnického povolání lékaře, zubního lékaře a farmaceuta, d) o uznání způsobilosti k výkonu povolání zdravotnického pracovníka nebo jiného odborného pracovníka podle části první hlavy VII zákona o nelékařských zdravotnických povoláních, e) o zápisu do seznamu advokátů podle § 5b nebo 5c zákona o advokacii nebo do seznamu evropských advokátů, f) o možnosti poskytovat daňové poradenství jako usazený daňový poradce nebo o registraci v seznamu hostujících daňových poradců podle zákona o daňovém poradenství a Komoře daňových poradců České republiky, nebo g) podle zákona o hazardních hrách zahájené na základě žádosti. (2) Povolení k přechodnému pobytu podle § 87b zákona č. 326/1999 Sb., ve znění účinném ke dni nabytí účinnosti tohoto zákona, rodinnému příslušníkovi občana Spojeného království vydá ode dne nabytí účinnosti tohoto zákona Ministerstvo vnitra formou průkazu o povolení k pobytu pro cizince; tento průkaz se vydává s platností do 31. prosince 2020. (3) Platnost pobytové karty vydané přede dnem nabytí účinnosti tohoto zákona rodinnému příslušníkovi občana Spojeného království skončí uplynutím doby v ní uvedené, nejpozději však uplynutím dne 31. prosince 2020. (4) Povolení k trvalému pobytu vydané podle části první hlavy IVa zákona č. 326/1999 Sb., ve znění účinném ke dni nabytí účinnosti tohoto zákona, přede dnem nabytí účinnosti tohoto zákona občanu Spojeného království nebo rodinnému příslušníkovi občana Spojeného království se považuje za povolení k trvalému pobytu vydané podle části první hlavy IV zákona č. 326/1999 Sb., ve znění účinném ke dni nabytí účinnosti tohoto zákona. (5) Občan Spojeného království nebo rodinný příslušník občana Spojeného království, kteří jsou držiteli průkazu o povolení k trvalému pobytu vydaného přede dnem nabytí účinnosti tohoto zákona podle § 87r zákona č. 326/1999 Sb., ve znění účinném ke dni nabytí účinnosti tohoto zákona, jsou povinni nejpozději před uplynutím doby jeho platnosti požádat Ministerstvo vnitra o výměnu tohoto průkazu za průkaz o povolení k pobytu cizince s povoleným trvalým pobytem. Žádost podle věty první se považuje za žádost o prodloužení doby platnosti průkazu o povolení k pobytu podle § 117d zákona č. 326/1999 Sb., ve znění účinném ke dni nabytí účinnosti tohoto zákona. (6) V řízení o žádosti o vydání povolení k trvalému pobytu podle části první hlavy IVa zákona č. 326/1999 Sb., ve znění účinném ke dni nabytí účinnosti tohoto zákona, podané občanem Spojeného království nebo rodinným příslušníkem občana Spojeného království přede dnem nabytí účinnosti tohoto zákona a do tohoto dne pravomocně neskončeném, vydá Ministerstvo vnitra v případě vyhovění žádosti rozhodnutí o vydání povolení k trvalému pobytu a průkaz o povolení k pobytu cizince s povoleným trvalým pobytem. Povolení k trvalému pobytu podle věty první se považuje za povolení k trvalému pobytu vydané podle části první hlavy IV zákona č. 326/1999 Sb., ve znění účinném ke dni nabytí účinnosti tohoto zákona. (7) Pro účely vydání průkazu o povolení k pobytu podle odstavce 2, 5 nebo 6 je občan Spojeného království nebo rodinný příslušník občana Spojeného království povinen se dostavit na Ministerstvo vnitra k pořízení a zpracování biometrických údajů podle § 74 odst. 2 písm. b) zákona č. 326/1999 Sb., ve znění účinném ke dni nabytí účinnosti tohoto zákona; pro tyto účely se použije § 117a zákona č. 326/1999 Sb., ve znění účinném ke dni nabytí účinnosti tohoto zákona, obdobně. (8) Na poskytování podpory v nezaměstnanosti, která byla přiznána občanu Spojeného království nebo rodinnému příslušníkovi občana Spojeného království v řízení podle odstavce 1 písm. b), se použije § 10 obdobně. ČÁST DVACÁTÁ PRVNÍ ÚČINNOST § 30 (1) Tento zákon nabývá účinnosti dnem, kdy pro Spojené království přestanou být použitelné Smlouva o Evropské unii a Smlouva o fungování Evropské unie, nevstoupí-li současně v platnost dohoda o podmínkách vystoupení Spojeného království z Evropské unie podle čl. 50 odst. 2 Smlouvy o Evropské unii. (2) Tento zákon pozbývá platnosti dnem vstupu dohody o podmínkách vystoupení Spojeného království z Evropské unie podle čl. 50 odst. 2 Smlouvy o Evropské unii v platnost. Nevstoupí-li dohoda o podmínkách vystoupení Spojeného království z Evropské unie podle čl. 50 odst. 2 Smlouvy o Evropské unii v platnost do 31. prosince 2020, tento zákon, s výjimkou ustanovení § 4 odst. 6, § 9, § 12 odst. 2, § 18 až 21 a § 23 odst. 3, pozbývá platnosti uplynutím dne 31. prosince 2020. (3) Ministerstvo vnitra vyhlásí sdělením ve Sbírce zákonů den, kdy pro Spojené království přestanou být použitelné Smlouva o Evropské unii a Smlouva o fungování Evropské unie, a den vstupu dohody o podmínkách vystoupení Spojeného království z Evropské unie podle čl. 50 odst. 2 Smlouvy o Evropské unii v platnost. Vondráček v. r. Zeman v. r. Babiš v. r.


text:
2 VSPH 623/2013-A-15
MSPH 95 INS 3839/2013 2 VSPH 623/2013-A-15
Vrchní soud v Praze jako soud odvolací rozhodl v senátě složeném z předsedy JUDr. Jiřího Karety a soudců JUDr. Františka Kučery a JUDr. Jiřího Goldsteina ve věci dlužníka Pavla Denka, bytem Na Hroudě 3317, Praha 10, zahájené na návrh dlužníka, o odvolání dlužníka proti usnesení Městského soudu v Praze č.j. MSPH 95 INS 3839/2013-A-10 ze dne 28.března 2013
Usnesení Městského soudu v Praze č.j. MSPH 95 INS 3839/2013-A-10 ze dne 28.března 2013 se mění tak, že se dlužníkovi Pavlu Denkovi ukládá zaplatit zálohu na náklady insolvenčního řízení ve výši 10.000,-Kč do deseti dnů od právní moci usnesení v hotovosti do pokladny nebo na účet Městského soudu v Praze.
Městský soud v Praze usnesením č.j. MSPH 95 INS 3839/2013-A-10 ze dne 28.3.2013 uložil Pavlu Denkovi (dále jen dlužník), jenž se insolvenčním návrhem ze dne 25.1.2013 domáhal vydání rozhodnutí o úpadku a povolení oddlužení, aby do pěti dnů od právní moci tohoto usnesení zaplatil zálohu na náklady insolvenčního řízení ve výši 50.000,-Kč.
V odůvodnění usnesení soud uvedl, že povinnost zaplatit zálohu ukládá dlužníkovi proto, že je nutné zajistit prostředky na náklady insolvenčního řízení, zejména na odměnu a hotové výdaje insolvenčního správce. Pokud jde o její výši, přihlédl k tomu, že mu dlužník přes výzvu neposkytl dostatečné podklady k posouzení možnosti povolení řešení jeho úpadku oddlužením. Dlužník přes výzvu soudu řádně nevylíčil a nedoložil okolnosti týkající se jeho závazkové minulosti a nepopsal, jakým způsobem bylo vypořádáno společné jmění manželů (závazky i majetek). Dlužník není osobou oprávněnou domáhat se povolení oddlužení, insolvenční soud proto návrh na povolení oddlužení zřejmě odmítne a současně dle ust. § 396 insolvenčního zákona prohlásí na jeho majetek konkurs. Dlužník byl v uplynulém období jednatelem a společníkem dvou společností s ručením omezeným, které mu zajišťovaly vysoké příjmy. V současné době se aktivně podílí na podnikání akciové společnosti jako její jediný akcionář a člen představenstva, kromě toho mu z této společnosti plynou i příjmy (na základě smlouvy o výkonu funkce člena představenstva), které mají být zdrojem pro uspokojení pohledávek věřitelů v rámci oddlužení. Dlužníkovu účast na podnikání akciové společnosti lze tedy pro účely posouzení, zda dlužník splňuje subjektivní podmínku povolení oddlužení, ztotožnit s podnikáním samotného dlužníka. Z dosavadních sdělení dlužníka vyplývá, že závazky vznikaly za trvání manželství a čerpané prostředky byly vynakládány na pokrytí potřeb (výdaje na domácnost) obou manželů. Dlužník přes výzvu soudu nekonkretizoval účel půjčených prostředků, avšak výslovně prohlásil, že veškeré prostředky z čerpaných úvěrů sloužily ke spotřebě, nákupu dárků, cestování a zajištění vysokého životního standardu jeho rodiny. Vynakládání vysokých částek na tyto účely v době zadlužení vede soud k závěru o lehkovážném přístupu k převzatým závazkům, potažmo k úsudku o nepoctivém záměru (dlužník poskytnuté prostředky nepoužil k uspokojení dříve vzniklých závazků). Dlužník sám konstatoval, že spotřeba jeho rodiny byla nepřiměřená a nehospodárná. Soud v souladu se standardní judikaturou týkající se dané problematiky opakovaně předesílá, že návrhu na povolení oddlužení nelze vyhovět a že na majetek dlužníka prohlásí konkurs.
Proti tomuto usnesení Městského soudu v Praze se dlužník včas odvolal a požadoval, aby je odvolací soud zrušil a věc vrátil soudu prvního stupně k dalšímu řízení. V odvolání uvedl, že nesplňuje ani jednu z podmínek uvedených v ust. § 2 odst. 2 obchodního zákoníku, které definuje osobu podnikatele. Není podnikatelem a neměl nikdy příjmy z podnikání. Všechny závazky se vztahují jen k němu a podle notářského zápisu ze dne 6.11.2007 došlo ke zúžení společného jmění manželů až na věci tvořící běžné vybavení domácnosti. Všechny závazky vznikly až poté, kdy k zúžení společného jmění došlo. Všechny okolnosti vzniku svých závazků již vylíčil v doplnění insolvenčního návrhu.
Z insolvenčního návrhu a předložených příloh odvolací soud zjistil, že se dlužník domáhal vydání rozhodnutí o úpadku a povolení oddlužení s tím, že vůči třinácti věřitelům má sedmnáct splatných závazků v celkové výši cca 1.500.000,-Kč, jeho majetek tvoří obchodní podíl v BUSSE MORAVA DZ, s.r.o. a BUSSE, s.r.o., akcie Správy budov Praha, a.s. a běžné vybavení domácnosti. Jeho roční příjem činil v roce 2012 celkem 203.813,-Kč.
Protože z údajů uvedených shora je zřejmé, že úpadek dlužníka bude řešen buď oddlužením, nebo konkursem, přičemž dlužník nedisponuje žádnými likvidními prostředky, jež by insolvenční správce mohl použít na úhradu prvotních nákladů insolvenčního řízení po svém ustanovení do funkce, je odvolací soud stejně jako soud prvního stupně toho názoru, že složení zálohy je nezbytné. Vzhledem k tomu, že žádný z těchto způsobů řešení úpadku nebude s přihlédnutím k počtu věřitelů dlužníka a rozsahu jeho majetku vyžadovat v prvotní fázi insolvenčního řízení vynaložení nijak značných výdajů spojených s výkonem funkce insolvenčního správce, je odvolací soud na rozdíl od soudu prvního stupně toho názoru, že přiměřenou je v daném případě záloha ve výši 10.000,-Kč.
Poučení: Proti tomuto rozhodnutí je dovolání přípustné, jestliže napadené rozhodnutí závisí na vyřešení otázky hmotného nebo procesního práva, při jejímž řešení se odvolací soud odchýlil od ustálené rozhodovací praxe dovolacího soudu nebo která v rozhodování dovolacího soudu dosud nebyla vyřešena nebo je dovolacím soudem rozhodována rozdílně anebo má-li být dovolacím soudem vyřešená právní otázka posouzena jinak; dovolání lze podat do dvou měsíců od doručení tohoto rozhodnutí k Nejvyššímu soudu prostřednictvím Městského soudu v Praze.
V Praze dne 5.srpna 2013

matches:
soud
soud
soud
soud
soud
§ 396
soud
Soud
soud
§ 2
soud
soud
soud
soud
soud