text:
1 Č.j. MSMT / Metodický pokyn Ministerstva školství, mládeže a tělovýchovy k řešení šikanování ve školách a školských zařízeních Úvodem (1) Šikanování je mimořádně nebezpečná forma násilí (agrese), která ohrožuje naplňování zásad a cílů vzdělávání ve škole a školském zařízení (dále jen škola ). V místech jejího výskytu dochází ke ztrátě pocitu bezpečí žáků, který je nezbytný pro harmonický rozvoj osobnosti a efektivní výuku. Na rozdíl od jiných druhů násilí, se kterými se setkáváme ve školním prostředí, je šikana zvlášť zákeřná, protože často zůstává dlouho skrytá. Tak i při relativně malé intenzitě šikany může u jejích obětí docházet k závažným psychickým traumatům s dlouhodobými následky a k postupné deformaci vztahů v kolektivu. Vzhledem k tomu, že šikana se v zárodečných stádiích více či méně vyskytuje téměř v každé škole, je potřeba věnovat tomuto jevu zvláštní pozornost. Důraz je třeba klást na budování otevřených, kamarádských a bezpečných vztahů mezi žáky ve třídě a samozřejmě i mezi všemi členy společenství školy. Je důležité, aby pedagogové uměli rozpoznat a řešit počáteční stadia šikanování. V případě rozvinutí pokročilé šikany je nutná spolupráce školy s odborníky ze specializovaných zařízení (podrobněji viz kapitolu II., čl. 7.4.). Zajištění ochrany dětí před šikanou vyžaduje další vzdělávání pedagogických pracovníků v oblasti problematiky šikanování, neboť běžné pedagogické postupy selhávají. (2) Cílem předkládaného metodického pokynu je poskytnout pedagogickým pracovníkům základní informace především k samotnému řešení tohoto vysoce rizikového chování. Text metodického pokynu je provázán s Metodickým doporučením k primární prevenci rizikového chování u dětí, žáků a studentů ve školách a školských zařízeních, čj / ve znění pozdějších úprav (dále jen metodické doporučení ), ve kterém lze nalézt komentáře k metodickým postupům a užitečná metodická vodítka pro diagnostiku a nápravu v podobě tabulek. (3) Metodický pokyn je určen pro právnické osoby vykonávající činnost škol zřizovaných Ministerstvem školství, mládeže a tělovýchovy. Podpůrně je doporučován k využití i ostatním školám zapsaným do školského rejstříku a poskytovatelům služeb souvisejících se vzděláváním a výchovou.
2 I. Vymezení fenoménu školního šikanování, povinnost školy chránit děti před šikanou a východisko pro účinné řešení šikany. Čl. 1 Vnější charakteristika šikanování (1) Šikanování je jakékoliv chování, jehož záměrem je ublížit, ohrozit nebo zastrašovat žáka, případně skupinu žáků. Spočívá v cílených a opakovaných fyzických a psychických útocích jedincem nebo skupinou vůči jedinci či skupině žáků, kteří se neumí nebo z nejrůznějších důvodů nemohou bránit. Zahrnuje jak fyzické útoky např. v podobě bití, vydírání, loupeží, poškozování věcí, tak i útoky slovní v podobě nadávek, pomluv, vyhrožování či ponižování. Šikana se projevuje i v nepřímé podobě jako demonstrativní přehlížení a ignorování žáka či žáků třídní nebo jinou skupinou spolužáků. Rovněž se může realizovat prostřednictvím elektronické komunikace, jedná se o tzv. kyberšikanu. (2) Kyberšikana je jednou z forem psychické šikany. Je to zneužití ICT (informačních a komunikačních technologií), zejména pak mobilních telefonů a internetu, k takovým činnostem, které mají někoho záměrně ohrozit, ublížit mu. Podobně jako u šikany tváří v tvář se jedná o úmyslné chování, kdy je oběť napadána útočníkem nebo útočníky. Povaha a provedení útoků pak určuje její závažnost (podrobněji viz metodické doporučení). (3) Důležité znaky šikanování: záměrnost, cílenost, opakování (není podmínkou), nepoměr sil, bezmocnost oběti, nepříjemnost útoku, samoúčelnost agrese. (4) Za šikanování se nepovažuje škádlení a agrese, která nemá znaky šikanování (opakování, záměrnost atd.). Například, když se tzv. poperou dva přibližně stejně silní žáci kvůli dívce, která se jim oběma líbí, nejde o šikanování, protože tu chybí nepoměr sil, kdy oběť se neumí nebo z různých příčin nemůže bránit (podrobněji viz metodické doporučení). (5) a) Kyberšikanou není oprávněná kritika na internetu bez zlého úmyslu, bez nadávek a ponižování. Termínem kyberšikana neoznačujeme rovněž vzájemné internetové psychické násilí a ani věcný konflikt (i opakovaný) mezi rovnocennými partnery. b) Od kyberšikany je potřeba odlišovat příbuzné fenomény, které jsou často s kyberšikanou provázány nebo se s ní částečně překrývají, nicméně samy o sobě označují jiný typ násilného chování. Patří mezi ně například happy slapping, sexting, hoax, spam, cyberstalking, flaming, phising (podrobněji viz metodické doporučení, příloha č. 7 - Kyberšikana). Čl. 2
3 Projevy šikanování (1) Šikanování má ve svých projevech velice různou podobu. Mezi základní formy šikany podle typu agrese typu nebo prostředku týrání patří: fyzická agrese, přímá a nepřímá (patří sem i krádeže a ničení majetku oběti); verbální šikana, přímá a nepřímá psychická šikana (součástí je i kyberšikana, děje se pomocí informačních a komunikačních technologií); smíšená šikana, kombinace psychické a fyzické šikany (násilné a manipulativní příkazy apod.). (2) Podstatnou vlastností šikany je skrytost. Ta je dána tím, že často odhalení zejména pokročilé šikany brání z rozličných důvodů a pohnutek všichni účastníci vyšetřování včetně oběti. Z tohoto důvodů je důležité umět rozpoznat přímé a nepřímé signály šikany (viz PŘÍLOHA 1). (3) Při vlastní diagnostice šikany je třeba zkoumat tento fenomén ze tří praktických pohledů - jako nemocné chování, závislost a poruchu vztahů ve skupině (podrobné informace viz metodické doporučení). Čl. 3 Odpovědnost školy chránit děti před šikanou (1) Škola má jednoznačnou odpovědnost za děti a žáky. V souladu s ustanovením 29 zákona č. 561/2004 Sb., o předškolním, základním, středním, vyšším odborném a jiném vzdělávání (školský zákon), ve znění pozdějších předpisů, jsou školy a školská zařízení povinny zajišťovat bezpečnost a ochranu zdraví dětí, žáků a studentů v průběhu všech vzdělávacích a souvisejících aktivit a současně vytvářet podmínky pro jejich zdravý vývoj a pro předcházení vzniku rizikového chování (sociálně patologických jevů). Z tohoto důvodu pedagogický pracovník šikanování mezi žáky předchází, jeho projevy neprodleně řeší a každé jeho oběti poskytne okamžitou pomoc. (2) Škola má ohlašovací povinnost při výskytu šikany v následujících případech: dojde-li v souvislosti se šikanou k jednání, které by mohlo naplňovat znaky přestupku nebo trestného činu, obrací se škola na Policii ČR. Trestní oznámení je možné podat také na státní zastupitelství; dojde-li k šikaně v průběhu vyučování, s ním souvisejících činností anebo poskytování školských služeb, má škola povinnost tuto skutečnost oznámit zákonnému zástupci jak žáka, který byl útočníkem, tak žáka, který byl obětí. Tato povinnost vyplývá ze školského zákona ( 21 odst. 2 školského zákona, dle něhož mají zákonní zástupci dětí a nezletilých žáků právo mj. na informace o průběhu a výsledcích vzdělávání dítěte či žáka a právo vyjadřovat se ke všem rozhodnutím týkajícím se podstatných záležitostí jejich vzdělávání). Skutečnost, že dítě někoho šikanovalo nebo bylo šikanováno, lze chápat jako významnou skutečnost, která v průběhu vzdělávání nastala; škola ohlašuje orgánu sociálně právní ochrany dětí takové skutečnosti, které nasvědčují tomu, že dítě je v ohrožení buď proto, že ho ohrožuje někdo jiný nebo proto, že se ohrožuje svým chováním samo
4 (viz 6, 7 a 10 zákona č. 359/1999 Sb., o sociálně-právní ochraně dětí, ve znění pozdějších předpisů); v případě šikany se jedná o všechny případy, které škola oznámila policejnímu orgánu nebo státnímu zástupci a dále případy, které výše uvedeným nebyly oznámeny i přesto, že se stalo něco závažného, protože nebyl zákonný důvod. (3) Z hlediska zákona č. 40/2009 Sb., trestní zákoník, ve znění pozdějších předpisů (dále jen TZ ), může šikanování žáků naplňovat skutkovou podstatu trestných činů či provinění (dále jen trestných činů ). Proviněním se rozumí trestný čin spáchaný mladistvým - 6 zákona č. 218/2003 Sb., o odpovědnosti mládeže za protiprávní činy a o soudnictví ve věcech mládeže a o změně některých zákonů (zákon o soudnictví ve věcech mládeže): vydírání 175 TZ, omezování osobní svobody 171 TZ, zbavení osobní svobody 170 TZ, útisku 177 TZ, těžkého ublížení na zdraví podle 145, ublížení na zdraví 146 TZ, 146a TZ, vraždy 140 TZ, loupeže 173 TZ, krádeže 205 TZ, násilí proti skupině obyvatelů a proti jednotlivci 352 TZ, poškození cizí věci 228 TZ, znásilnění 185 TZ, kuplířství 189 TZ, pohlavního zneužití 187 TZ, apod. + nebezpečné vyhrožování 353 TZ, nebezpečné pronásledování 354 TZ, mučení a jiného nelidského a krutého zacházení 149 TZ. (4) Trestné činy ve vztahu ke kyberšikaně Kyberšikana obdobně jako školní šikana sice není sama o sobě trestným činem ani přestupkem, ale její projevy mohou naplňovat skutkovou podstatu např. těchto trestných činů: nebezpečné pronásledování (stalking, 354 TZ) např. dlouhodobě opakované pokusy kontaktovat všemi dostupnými prostředky oběť, která proto pociťuje důvodné obavy o život nebo zdraví své či svých blízkých; účast na sebevraždě ( 144 TZ) např. zaslání SMS oběti s úmyslem vyvolat u ní rozhodnutí k sebevraždě; porušení tajemství dopravovaných zpráv ( 182 TZ) např. odposlech odesílaného u; porušení tajemství listin a jiných dokumentů uchovávaných v soukromí ( 183 TZ), např. zveřejnění fotografií z telefonu oběti; pomluva ( 184 TZ) např. vytvoření webových stránek zesměšňujících oběť. (5) Pedagogický pracovník, kterému bude znám případ šikanování a nepřijme v tomto ohledu žádné opatření, se vystavuje riziku trestního postihu pro neoznámení, případně nepřekažení trestného činu ( 367 TZ). V úvahu přicházejí i další trestné činy jako např. nadržování ( 366 TZ) či schvalování trestného činu ( 365 TZ), v krajním případě i podněcování ( 364 TZ). II. Školní program proti šikanování Čl. 4 Východisko
5 (1) Školní program proti šikanování je nejúčinnějším způsobem, jak ochránit děti před šikanou. Zahrnuje v sobě metody řešení a další opatření zaměřená přímo na nápravu šikanování. Předpokladem jeho fungování je dobrá všeobecná prevence rizikového chování ve škole. (2) Každá škola vytváří vlastní školní program proti šikanování. (3) Školní program proti šikanování je klíčovou součástí Minimálního preventivního programu (dále též MPP ). (4) Bezpečnost žáků vyžaduje vždy splnění minimálních požadavků na řešení šikany (viz následující článek 5). Čl. 5 Minimální požadavky na školu pro řešení šikany Aby škola mohla účinně a bezpečně zastavit již existující šikanování, měla by plnit tyto požadavky: ředitel školy je orientován v metodice, organizaci a právní problematice šikanování. Je to základní předpoklad, aby mohl vytvořit příznivé podmínky pro vyškoleného odborníka na řešení šikany a inicioval rozvíjení školního programu proti šikanování; škola má vyškoleného alespoň jednoho odborníka pro koordinaci a následně i pro řešení šikany (zpravidla školní metodik prevence, dle vyhlášky č.72/2005 Sb., o poskytování poradenských služeb ve školách a školských poradenských zařízeních, ve znění vyhlášky č. 116/2011 Sb.). Pracovník pověřený řešením umí kvalifikovaně odhadnout stadium a formu šikany a rozhodnout, zda řešení zvládne škola sama nebo zda si povolá odborníka. (příloha vyhlášky č. 72/2005 Sb. stanovuje kompetence školních poradenských pracovníků, tj. školního metodika prevence, výchovného poradce, příp. školního psychologa nebo školního speciálního pedagoga a také kompetence školských poradenských zařízení pedagogicko-psychologické poradny (dále jen PPP ), střediska výchovné péče (dále jen SVP ) aj.); škola spolupracuje s PPP, SVP a dalšími organizacemi a institucemi při řešení pokročilých a neobvyklých šikan, které sama nezvládne; škola aktivně spolupracuje s rodiči na ochraně dětí a žáků před šikanou. Vhodný způsob je seznámení rodičů s nekompromisním bojem školy proti šikanování, například na webových stránkách, v informativním letáku o škole a na třídních schůzkách (viz PŘÍLOHA 3); škola má ve školním řádu: o zakomponován kategorický zákaz chování mající charakter šikanování a opatření, která se váží k tomuto závažnému porušení školního řádu (podrobněji viz PŘÍLOHA 4); o zpracovaná pravidla používání informačních a komunikačních technologií, internetu a mobilních telefonů (během vyučování,
6 o přestávkách, v prostoru školy). Součástí tohoto textu je i stanovení kázeňských opatření při nedodržování těchto pravidel (viz PŘÍLOHA 4). ředitel školy zajistí v souladu s pracovním řádem dohled pedagogických pracovníků nad žáky ve škole před vyučováním a o přestávkách, na vytipovaných rizikových místech v prostorách školy; škola má zpracovaný plán dalšího vzdělávání pedagogů, zejména pracovníka pověřeného řešením šikany (zpravidla školního metodika prevence) a třídních učitelů v prevenci šikanování. Čl. 6 Školní program proti šikanování (1) Vytváření školního programu proti šikanování je dlouhodobý a trvalý proces. Určují ho dva znaky celoškolní rozměr a zaměření na specifickou prevenci. (a) Aby škola děti účinně chránila před šikanováním, zapojí všechny pedagogické pracovníky. (b) Zaměření na specifickou prevenci vypovídá, že se program věnuje výhradně řešení šikany, a to prostřednictvím specifické primární prevence a prevence sekundární. c) Obecná struktura 13 komponent ve školním programu proti šikanování má univerzální charakter a lze ji použít jako jednotící princip i pro ostatní rizikové chování, a tak vytvořit integrovaný, ucelený MPP. (2) Školní program proti šikanování má 13 komponent (hlavních součástí): 1. zmapování situace analýza a evaluace (před a po zavedení programu a také v jeho průběhu); 2. motivování pedagogů pro změnu; 3. společné vzdělávání a supervize všech pedagogů; 4. užší realizační tým (zástupce vedení - nejlépe ředitel, zástupci třídních učitelů z 1. a 2. stupně, zástupce družiny, školní metodik prevence, výchovný poradce, školní psycholog atd.); 5. společný postup při řešení šikanování (šest skupin základních scénářů); 6. primární prevence v třídních hodinách; 7. primární prevence ve výuce; 8. primární prevence ve školních i mimoškolních programech mimo vyučování; 9. ochranný režim (demokraticky vytvořený smysluplný školní řád, účinné dohledy učitelů); 10. spolupráce s rodiči (vhodný způsob seznámení s nekompromisním bojem školy proti šikaně, například na webových stránkách, pomocí informativního dopisu a při třídních schůzkách); 11. školní poradenské služby; 12. spolupráce se specializovanými zařízeními; 13. vztahy se školami v okolí (domluva ředitelů na spolupráci při řešení šikany, kdy se jí účastní žáci z různých škol). Podrobnější popis jednotlivých komponent naleznete v odborné literatuře: Kolář M. (2011). Nová cesta k léčbě šikany. Praha: Portál.
7 Čl. 7 Specifikace některých součástí programu proti šikanování 7.1 Společný postup řešení při výskytu šikany ve škole (Jde o komponentu programu č. 5, podrobněji viz metodické doporučení.) Proškolený pracovník, většinou školní metodik prevence, na podkladě kvalifikovaného odhadu stadia a formy šikanování rozhodne, zda řešení zvládne škola sama, nebo si povolá odborníka specialistu (viz tabulka níže). V případě, že jde o počáteční a obvyklou šikanu, kterou zvládne škola sama, odborník postupuje podle scénáře určeného pro tento typ šikanování. Pokročilé a komplikované šikany škola řeší ve spolupráci s odborníky z venku, zejména z PPP, SVP. Do komplikované šikany zařadíme především neobvyklé formy šikany. Dále sem zahrneme základní formy šikany, se kterými nemáme zkušenosti. Patří do nich šikany krajně ohrožující bezpečí pedagoga a život oběti, dále šikany se změnou v základním schématu. Prakticky jde zejména o nějakou zvláštnost u přímých a nepřímých účastníků šikany. Patří sem rovněž šikany s rozvinutým zakrývajícím systémem. Vážnou komplikací je intenzivnější závislostní vztah mezi oběťmi a agresory a vážnější dopady šikany na oběť - například známky úzkostné poruchy. Zdůrazňujeme, že šikanování je komplikovaný a paradoxní fenomén a běžné pedagogické postupy naprosto selhávají. Rovněž obecné a hotové kuchařky v podobě receptů nefungují, spíše ublíží, než pomohou. Tabulka: Klasifikace scénářů pomoci podle cíle léčby, stadia a formy šikanování (Kolář, 2011) (1) Situace, které zvládne škola sama (a) první pomoc pro obyčejnou počáteční šikanu; (b) celková léčba pro řešení prvních dvou stadií šikanování, RTP Rámcový třídní program. (2) Scénáře, kdy potřebuje škola pomoc zvenku (c) první pomoc pro komplikovanou počáteční šikanu; (d) první pomoc (krizové scénáře) pro obyčejnou pokročilou šikanu; (e) první pomoc (krizové scénáře) pro komplikovanou pokročilou šikanu, patří sem např. výbuch skupinového násilí, tzv. školní lynčování; (f) celková léčba pro třetí stadium šikanování s běžnou i komplikovanou formou.
8 Čl. 7.2 Dva scénáře pro každou školu (podrobněji viz metodické doporučení) Pro školu jsou určeny následující dva scénáře. První je určen pro řešení počáteční obyčejné šikany. Důvodem je fakt, že těchto obyčejných počátečních šikan je nejvíce a tvoří obrovské podhoubí pro rozbujení pokročilých a neobvyklých šikan. Druhý scénář je určený k řešení výbuchu skupinového násilí, tzv. školního lynčování. V tomto případě nelze čekat na odborníka-specialistu, protože je oběť ohrožena bezprostředně na zdraví a později je většinou nemožné případ vyšetřit. Škola proto nejprve zakročí sama, vyřeší akutní problém a později jej řeší za pomoci odborníka. (1) Scénář pro obyčejnou počáteční šikanu (Kolář, 2011) 1. odhad závažnosti onemocnění skupiny a stanovení formy šikany; 2. rozhovor s informátory a oběťmi; 3. nalezení vhodných svědků; 4. individuální rozhovory se svědky (nepřípustné je společné vyšetřování agresorů a svědků, hrubou chybou je konfrontace oběti s agresory); 5. ochrana oběti; 6. předběžná diagnóza a volba ze dvou typů rozhovoru: a. rozhovor s oběťmi a rozhovor s agresory (směřování k metodě usmíření); b. rozhovor s agresory (směřování k metodě vnějšího nátlaku); 7. realizace vhodné metody: a. metoda usmíření; b. metoda vnějšího nátlaku (výchovný pohovor nebo výchovná komise s agresorem a jeho rodiči); 8. třídní hodina: a. efekt metody usmíření; b. oznámení potrestání agresorů; 9. rozhovor s rodiči oběti; 10. třídní schůzka; 11. práce s celou třídou. (Komentář k jednotlivým krokům viz metodické doporučení nebo kniha Nová cesta k léčbě šikany - Kolář M. (2011). Nová cesta k léčbě šikany. Praha: Portál.) (2) Základní krizový scénář pro výbuch pokročilé šikany Poplachový plán pro tzv. školní lynčování (Kolář, 2011) A. První (alarmující) kroky pomoci 1. zvládnutí vlastního šoku bleskový odhad závažnosti a formy šikany; 2. bezprostřední záchrana oběti, zastavení skupinového násilí. B. Příprava podmínek pro vyšetřování 3. zalarmováni pedagogů na poschodí a informování vedení školy; 4. zabránění domluvě na křivé skupinové výpovědi; 5. pokračující pomoc oběti (přivolání lékaře); 6. oznámení na policii, paralelně navázáni kontaktu se specialistou na šikanování, informace rodičům C. Vyšetřování 7. rozhovor s obětí a informátory;
9 8. nalezení nejslabších článků nespolupracujících svědků; 9. individuální, případně konfrontační rozhovory se svědky; 10. rozhovor s agresory, případně konfrontace mezi agresory, není vhodné konfrontovat agresora (agresory) s obětí (oběťmi). D. Léčba 11. metoda vnějšího nátlaku a změna konstelace skupiny. (Komentář k jednotlivým krokům viz metodické doporučení nebo kniha Nová cesta k léčbě šikany - Kolář M. (2011). Nová cesta k léčbě šikany. Praha: Portál.) Čl. 7.3 Nápravná opatření (1) Škola má k dispozici pro zastavení násilí agresorů běžná, ale i mimořádná nápravná opatření. Uvedeme některá, která přicházejí při šikanování v úvahu: výchovná opatření (napomenutí a důtka třídního učitele, důtka ředitele školy; podmíněné vyloučení a vyloučení ze školy nelze použít v případě žáka, který plní povinnou školní docházku); snížení známky z chování; převedení do jiné třídy, pracovní či výchovné skupiny (je třeba individuálně posoudit efektivitu tohoto opatření, aby nedošlo k přesunutí šikany do nového prostředí a podmínek); vyloučení ze školy při opakování násilí po rozhodnutí výchovné komise nelze použít v případě žáka, který plní povinnou školní docházku; ředitel školy doporučí rodičům dobrovolné umístění dítěte do pobytového oddělení střediska výchovné péče, případně doporučí realizovat dobrovolný diagnostický pobyt žáka v diagnostickém ústavu; ředitel školy podá návrh orgánu sociálně-právní ochrany dítěte k zahájení práce s rodinou, případně k zahájení řízení o nařízení předběžného opatření či ústavní výchovy s následným umístěním v diagnostickém ústavu; škola umožní agresorovi individuální výchovný plán. (2) Doporučuje se dále pracovat s agresorem (vedení k náhledu na vlastní chování, motivy apod.) i s obětí šikany. V případě potřeby doporučit zákonnému zástupci péči dítěte v PPP, SVP nebo jiných odborníků klinických psychologů, psychoterapeutů nebo psychiatrů, případně převedení do jiné třídy. (3) Pro nápravu situace ve skupině je potřeba pracovat s celým třídním kolektivem. Je nezbytné vypořádat se i s traumaty těch, kteří přihlíželi, ale nezasáhli (mlčící většina či menšina) apod. Čl Spolupráce se specializovanými institucemi (Jde o komponentu programu č. 12) (1) Při předcházení případům šikany a při jejich řešení je důležitá spolupráce vedení školy nebo školského zařízení, školního metodika prevence, výchovného poradce, event.
10 školního psychologa, školního speciálního pedagoga nebo zástupce školy s dalšími institucemi a orgány zejména: v resortu školství s PPP, SVP, speciálně pedagogickými centry (v případě integrovaných dětí na běžných školách); v resortu zdravotnictví s pediatry a odbornými lékaři, dětskými psychology, psychiatry a zařízeními, která poskytují odbornou poradenskou a terapeutickou péči, včetně individuální a rodinné terapie; v resortu sociální péče s oddělením péče o rodinu a děti, s oddělením sociální prevence (možnost vstupovat do každého šetření, jednat s dalšími zainteresovanými stranami, s rodinou), případně s NNO specializujícími se na prevenci a řešení šikany. (2) Dle vyhlášky č. 72/2005 Sb., o poskytování poradenských služeb ve školách a školských poradenských zařízeních, ve znění vyhlášky č. 116/2011 Sb. je při poskytování poradenských služeb (tj. také při intervenčních programech) nutné žáky, včetně jejich zákonných zástupců, předem informovat o charakteru poradenské služby. Využívá se tzv. informovaný souhlas (viz 1 odst. 3 vyhlášky č. 72/2005 Sb., o poskytování poradenských služeb ve školách a školských poradenských zařízeních, ve znění vyhlášky č. 116/2011 Sb.) Výstupem práce externí odborné instituce by měla být písemná zpráva s adekvátními informacemi ( 1 odst. 5 vyhlášky č. 72/2005 Sb., o poskytování poradenských služeb ve školách a školských poradenských zařízeních, ve znění vyhlášky č. 116/2011 Sb.). Aby byly pro školu informace relevantní, doporučuje se před započetím poradenských služeb dohodnout obsah a rozsah práce. (3) Dojde-li k závažnějšímu případu šikanování nebo při podezření, že šikanování naplnilo skutkovou podstatu trestného činu (provinění), ředitel školy nebo školského zařízení oznámí tuto skutečnost Policii ČR. (4) Ředitel školy oznámí orgánu sociálně-právní ochrany dítěte skutečnosti, které ohrožují bezpečí a zdraví žáka. Pokud žák spáchá trestný čin (provinění), popř. opakovaně páchá přestupky, ředitel školy zahájí spolupráci s orgány sociálně-právní ochrany dítěte bez zbytečného odkladu (viz 6, 7 a 10 zákona č. 359/1999 Sb., o sociálně právní ochraně dětí, ve znění pozdějších předpisů). Čl. 8 Ochrana dětí před šikanou v předškolním vzdělávání (1) Empirické zkušenosti potvrzují, že trápení se šikanou mají děti už v mateřské škole (dále jen MŠ ). Vyskytují se tam prvky šikany a spíše zárodečná stadia tohoto destruktivního fenoménu. Nicméně skrytá a neléčená počáteční šikana působí i zde velké škody a trápení, které zasáhnou děti, rodiče i pedagogy. (2) Minimální požadavky na ochranu dětí před šikanou platí i zde. Po odborném a bezpečném rozkrytí šikany pedagog zvolí vhodný způsob nápravy. Lze uvažovat podle situace o několika metodách, které je dobré společně kombinovat:
11 a) Rozhovor s dítětem, které ubližuje. Využijeme opatření, která v MŠ fungují. Například srozumitelně sdělíme dítěti, že porušilo stanovená pravidla. Samozřejmě, jakmile je to možné oceníme jeho zlepšení. b) Zavedení ochranného režimu oběti. V počátku pro jistotu nastavíme přísnější dozor. V některých komplikovanějších případech oběť a útočníka v rámci možností od sebe oddělíme. Není vhodné konfrontovat agresora s obětí. c) Práce se skupinou. Využijeme preventivní program, v němž děti získávají žádoucí vzory chování a zároveň se mohou dotknout pocitů toho, komu je ubližováno. Vhodné jsou činnosti podporující spolupráci, při nichž nejsou vítězové a poražení. Využít se dají rovněž pohádky či příběhy a jejich dramatizace. d) Rozhovor s rodiči dítěte agresora. Mluvíme s nimi, až tehdy když je situace zmapovaná. Důležitá je maximální snaha získat je pro spolupráci. Nejbezpečnější je, když rozhovor provede pracovník MŠ. Rozhovor rodičů oběti s rodiči agresora je velmi rizikový. III. Kontrola škol ze strany České školní inspekce a zřizovatelů Čl. 9 (1) V případech podezření nebo již prokazatelných projevů šikany, které nejsou bezodkladně a uspokojivě řešeny v pravomoci pedagogických pracovníků včetně školního metodika prevence či výchovného poradce, je zcela na místě obrátit se na ředitele příslušné školy nebo školského zařízení. Pokud se však projeví nečinnost i ze strany ředitele a postup školy v řešení šikany je nedostatečný, je možné jednat v této záležitosti se zřizovatelem školy nebo podat stížnost na školu České školní inspekci (dále jen ČŠI ). Stížnost podaná písemně, osobně nebo v elektronické podobě se přijímá na všech pracovištích ČŠI. Stížnost je možné adresovat příslušnému inspektorátu ČŠI, samozřejmě lze podat stížnost i na ústředí tzn. na adresu: Fráni Šrámka 37, Praha 5, resp. elektronicky na adresu Při šetření zřizovatelem a ČŠI je potřeba, aby byl do týmu zařazen specialista na řešení šikany. (2) V případě šikany, která má charakter trestné činnosti, škola informuje Policii ČR nebo státní zastupitelství. (3) Současně v odůvodněných případech škola zajistí oběti šikanování pomoc psychologa, speciálního pedagoga (etopeda), popřípadě jiného specialisty. IV. Závěrečná ustanovení
12 Čl. 10 (1) Zrušuje se Metodický pokyn ministra školství, mládeže a tělovýchovy k prevenci a řešení šikanování mezi žáky škol a školských zařízení, č. j / (2) Tento pokyn nabývá účinnosti dnem jeho zveřejnění ve Věstníku Ministerstva školství, mládeže a tělovýchovy. V. Seznam příloh 1. Přímé a nepřímé signály šikanování 2. Stadia šikanování 3. Možná informace pro rodiče o programu školy proti šikanování 4. Návrhy možných textů do školních řádů pro problematiku šikanování 5. Literatura, webové stránky, kontakty
13 PŘÍLOHA 1: Přímé a nepřímé varovné signály šikanování Přímé varovné signály šikanování mohou být např.: posměšné poznámky na adresu žáka, pokořující přezdívka, nadávky, ponižování, hrubé žerty na jeho účet; kritika žáka, výtky na jeho adresu, zejména pronášené nepřátelským až nenávistným, nebo pohrdavým tónem; nátlak na žáka, aby dával věcné nebo peněžní dary šikanujícímu nebo za něj platil; příkazy, které žák dostává od jiných spolužáků, zejména pronášené panovačným tónem; skutečnost, že se žák podřizuje ponižujícím a panovačným příkazům spolužáků; nátlak na žáka k vykonávání nemorálních až trestných činů či k nucení spoluúčasti na nich; honění, strkání, šťouchání, rány, kopání, které třeba nejsou zvlášť silné, ale je nápadné, že je oběť neoplácí; rvačky, v nichž jeden z účastníků je zřetelně slabší a snaží se uniknout; žák se snaží bránit cestou zvýšené agrese, podrážděnosti, odmlouvání učitelům apod. Nepřímé varovné signály šikanování mohou být např.: žák je o přestávkách často osamocený, ostatní o něj nejeví zájem, nemá kamarády; při týmových sportech bývá jedinec volen do družstva mezi posledními; při přestávkách vyhledává blízkost učitelů; má-li žák promluvit před třídou, je nejistý, ustrašený; působí smutně, nešťastně, stísněně, mívá blízko k pláči; stává se uzavřeným; jeho školní prospěch se někdy náhle a nevysvětlitelně zhoršuje; jeho věci jsou poškozené nebo znečištěné, případně rozházené; zašpiněný nebo poškozený oděv; stále postrádá nějaké své věci; odmítá vysvětlit poškození a ztráty věcí nebo používá nepravděpodobné výmluvy; mění svoji pravidelnou cestu do školy a ze školy; začíná vyhledávat důvody pro absenci ve škole; odřeniny, modřiny, škrábance nebo řezné rány, které nedovede uspokojivě vysvětlit. POZN: (Zejména je třeba věnovat pozornost mladším žákům nově zařazeným do třídy, neboť konflikty v době adaptace nových žáků nejsou vzácností!)
14 Rodiče žáků by si měli všímat především těchto možných signálů šikanování: za dítětem nepřicházejí domů spolužáci nebo jiní kamarádi; dítě nemá kamaráda, s nímž by trávilo volný čas, s nímž by si telefonovalo apod.; dítě není zváno na návštěvu k jiným dětem; nechuť jít ráno do školy (zvláště když dříve mělo dítě školu rádo). Dítě odkládá odchod z domova, případně je na něm možno pozorovat i strach; ztráta chuti k jídlu; dítě nechodí do školy a ze školy nejkratší cestou, případně střídá různé cesty, prosí o dovoz či odvoz autem; dítě chodí domů ze školy hladové (agresoři mu berou svačinu nebo peníze na svačinu); usíná s pláčem, má neklidný spánek, křičí ze snu, např. "Nechte mě!"; dítě ztrácí zájem o učení a schopnost soustředit se na ně; dítě bývá doma smutné či apatické nebo se objevují výkyvy nálad; zmínky o možné sebevraždě; odmítá svěřit se s tím, co ho trápí; dítě žádá o peníze, přičemž udává nevěrohodné důvody (například opakovaně říká, že je ztratilo), případně doma krade peníze; dítě nápadně často hlásí ztrátu osobních věcí; dítě je neobvykle, nečekaně agresivní k sourozencům nebo jiným dětem, možná projevuje i zlobu vůči rodičům; dítě si stěžuje na neurčité bolesti břicha nebo hlavy, možná ráno zvrací, snaží se zůstat doma; své zdravotní obtíže může přehánět, případně i simulovat (manipulace s teploměrem apod.); dítě se vyhýbá docházce do školy; dítě se zdržuje doma více, než mělo ve zvyku.
15 PŘÍLOHA 2: Zkrácený popis stadií šikanování (Kolář, 2011) Školní šikanování je nemoc skupinové demokracie a má svůj zákonitý vnitřní vývoj. První stadium se v podstatě odehrává v jakékoliv skupině. Všude je někdo neoblíbený nebo nevlivný, na jehož úkor je se dělají legrácky. Pak to ale jde dál, skupina si najde jakéhosi otloukánka. Třetí stadium je už klíčové, kdy se vydělí jádro útočníků a systematicky začne šikanovat nejvhodnější oběti. Do této chvíle lze věci jasně řešit. Následně ale dojde k bodu zlomu, kdy se šikanování stane nepsaným zákonem i pro opravdu slušné děti a celá skupina se stává krutou. V pátém stadiu totalitě se stane šikanování skupinovým programem. První stadium: Zrod ostrakismu Jde o mírné, převážně psychické formy násilí, kdy se okrajový člen skupiny necítí dobře. Je neoblíben a není uznáván. Ostatní ho více či méně odmítají, nebaví se s ním, pomlouvají ho, spřádají proti němu intriky, dělají na jeho účet drobné legrácky apod. Tato situace je již zárodečnou podobou šikanování a obsahuje riziko dalšího negativního vývoje. Druhé stadium: Fyzická agrese a přitvrzování manipulace V zátěžových situacích (což může být i školou vytvářené konkurenční prostředí), kdy ve skupině stoupá napětí, začnou ostrakizovaní žáci sloužit jako hromosvod. Spolužáci si na nich odreagovávají nepříjemné pocity například z očekávané těžké písemné práce, z konfliktu s učitelem nebo prostě jen z toho, že chození do školy je obtěžuje. Manipulace se přitvrzuje a objevuje se zprvu ponejvíce subtilní fyzická agrese. Stupňování agrese může být dáno také neřešením předchozí situace Třetí stadium (klíčový moment): Vytvoření jádra Vytváří se skupina agresorů, úderné jádro. Tito šiřitelé viru začnou spolupracovat a systematicky, nikoliv již pouze náhodně, šikanovat nejvhodnější oběti. V počátku se stávají jejich oběťmi ti, kteří jsou už osvědčeným objektem ostrakizování. Třída ví, o koho jde. Jde o žáky, kteří jsou v hierarchii nejníže, tedy ti slabí. Svým způsobem platí raději on, než já. Čtvrté stadium: Většina přijímá normy Normy agresorů jsou přijaty většinou a stanou se nepsaným zákonem. V této době získává neformální tlak ke konformitě novou dynamiku a málokdo se mu dokáže postavit. Platí Buď jsi s námi, nebo proti nám. U členů virem přemožené skupiny dochází k vytvoření jakési alternativní identity, která je zcela poplatná vůdcům. I mírní a ukáznění žáci se začnou chovat krutě aktivně se účastní týrání spolužáka a prožívají při tom uspokojení. Páté stadium: Totalita neboli dokonalá šikana Násilí jako normu přijímají všichni členové třídy. Šikanování se stává skupinovým programem. Obrazně řečeno nastává éra vykořisťování. Žáci jsou rozděleni na dvě sorty lidí, které jsem pro přehlednost označil jako otrokáře a otroky. Jedni mají všechna práva, ti druzí nemají práva žádná. Ve čtvrtém a pátém stadiu hrozí reálné riziko prorůstání parastruktury šikany do oficiální školní struktury. Stává se to v případě, kdy iniciátor šikanování je sociometrickou hvězdou. Je žákem s výborným prospěchem, má kultivované chování a ochotně pomáhá pedagogovi plnit jeho úkoly.
16 PŘÍLOHA 3: šikaně Možná informace pro rodiče o programu školy proti Vážení rodiče, naše škola je příznivě hodnocena jak rodičovskou veřejností, tak i Českou školní inspekcí. Velmi si toho vážíme. Nicméně i ta nejlepší škola není zcela imunní proti výskytu šikanování. Proto chceme být připraveni zachytit případné ubližování silnějších slabším hned v počátku a účinně takové bezpráví zastavit. S tímto záměrem jsme vytvořili program proti šikanování. Jeho důležitou součástí je spolupráce nás pedagogů s Vámi - rodiči. Prosíme Vás proto o pomoc. Kdybyste měli podezření či dokonce jistotu, že je Vašemu dítěti ubližováno, bezprostředně se na nás obraťte (na třídního učitele, školního metodika prevence či ředitele školy). Využít lze také naši e-schránku důvěry, která je k dispozici na webových stránkách školy. Vaši informaci budeme brát velmi vážně a situaci budeme odborně a bezpečně řešit. Děkujeme za Vaši podporu. S přátelským pozdravem Zdroj: Kolář, 2011 Text je třeba přizpůsobit podmínkám konkrétní školy.
17 PŘÍLOHA 4: Doporučené znění textů ve školním řádu pro problematiku šikanování Školní řád (dále ŠŘ) má dle příslušných předpisů (zákon č. 561/2004 Sb., o předškolním, základním, středním, vyšším odborném a jiném vzdělávání (školský zákon), ve znění pozdějších předpisů) své zákonné náležitosti a je rozdělen do daných kapitol. Text, týkající se oblasti prevence, bezpečného prostředí, rizikového chování atd. se objevuje, resp. může objevit prakticky ve všech kapitolách: Práva a povinnosti žáků a jejich zákonných zástupců ve škole a podrobnosti o pravidlech vzájemných vztahů s pedagogickými pracovníky Provoz a vnitřní režim školy Podmínky zajištění bezpečnosti a ochrany zdraví dětí (velmi dobře popsáno v publikaci: Miovský, M. a kol. (2012). Návrh doporučené struktury MPP prevence rizikového chování pro ZŠ (3. kapitola). Praha: Klinika adiktologie 1.LF KU) Podmínky zacházení s majetkem školy nebo školského zařízení ze strany žáků Pravidla pro hodnocení výsledků vzdělávání žáků Podmínky zajištění ochrany žáků před rizikovým chováním a před projevy diskriminace, nepřátelství nebo násilí Pro prevenci a řešení šikanování doporučujeme využít dvě z uvedených kapitol a pravidla pro hodnocení výsledků vzdělávání žáků (klasifikační řád). 1. Práva a povinnosti žáků a zákonných zástupců Do této kapitoly je možné rozvést stávající či přidat zcela nové body zmiňující práva žáků. Příklady konkrétního textu: Vyjadřovat svobodně svůj názor ve všech věcech, které se ho týkají; tento názor má být vyjádřen adekvátní formou, přičemž tomuto musí být věnována patřičná pozornost. Doporučení: Specifikovat zde konkrétní osoby dle reálií školy, ke kterým lze své názory směřovat např. třídní učitel, školní metodik prevence, školní psycholog aj. Být ochráněn před fyzickým nebo psychickým násilím a nedbalým zacházením. Doporučení: Uvést i opačný pohled, tj. nikdo nemá právo druhému žádným způsobem ubližovat. Požádat o pomoc nebo radu kohokoli z pracovníků školy pokud se dítě cítí v jakékoli nepohodě nebo má nějaké trápení. Doporučení: Současně zmínit povinnost pracovníků školy věnovat tomu vždy náležitou pozornost. Do povinností žáků lze zakomponovat plnění pravidel používání informačních komunikačních technologií, internetu a mobilních telefonů (během vyučování,
18 o přestávkách, v prostoru školy). Zapomenout se nesmí i na stanovení postihů při nedodržování těchto pravidel. 2. Podmínky zajištění ochrany žáků před rizikovým chováním a před projevy diskriminace, nepřátelství nebo násilí Do kapitoly je možné přesně konkretizovat pojem šikana, vč. postoje školy. Např.: Projevy šikanování mezi žáky, tj. fyzické násilí, omezování osobní svobody, ponižování, zneužívání informačních technologií k znevažování důstojnosti, apod., kterých by se dopouštěl kdokoli vůči komukoli (žáci i dospělí), jsou v prostorách školy a při všech školních akcích a aktivitách přísně zakázány a jsou považovány za hrubý přestupek proti školnímu řádu. Doporučení: Zároveň informovat o tom, že v případě takovýchto projevů chování postupuje škola dle daného školního programu proti šikanování (nebo dle vnitřních strategických dokumentů). Vždy je svolávána výchovná komise, jsou informováni zákonní zástupci a dle platných zákonů má škola ohlašovací povinnost vůči některým dalším institucím (jako je např. orgán sociálně-právní ochrany dítěte, Policie ČR apod.) 3. Pravidla pro hodnocení výsledků vzdělávání žáků (klasifikační řád) Do pravidel pro hodnocení výsledků vzdělávání žáků (coby součásti školního řádu) je možné specifikovat, za co, tj. za jaké druhy nesprávného chování uděluje škola příslušná výchovná opatření. Výčet může být velmi konkrétní nebo obecnější. Doporučuje se více co nejkonkrétnější popis. Doporučení: Je lépe si nechat prostor pro rozhodování o výchovných opatřeních v konkrétních případech. Příklad znění: Za hrubé porušení školního řádu jsou považovány projevy šikanování, tj. cílené a opakované ubližující agresivní útoky. Stejně tak sem mohou patřit i mírné formy psychického útlaku, které byly již dříve prokázány a znovu se opakují. O konkrétním výchovném opatření rozhoduje ředitel školy po projednání ve výchovné komisi a pedagogické radě. V úvahu připadá napomenutí, důtka třídního učitele (případně učitele odborné výchovy na střední škole, středním odborném učilišti), důtka ředitele školy, příp. podmíněné vyloučení a vyloučení ze školy.
19 PŘÍLOHA 5: Literatura, webové stránky, kontakty 1. Literatura pro oblast školního šikanování Základní literatura Kolář M. (2011). Nová cesta k léčbě šikany. Praha: Portál. Poznámka: Pro pracovníky v ústavní a náhradní rodinné péči může být užitečná kapitola Pasťácké šikany v knize Bolest šikanování (Portál, 2001, 2005). Doporučená literatura (knihy, sborníky, studie, závěrečné zprávy) Kavalír, A. (Eds.) (2009). Kyberšikana a její prevence příručka pro učitele. Plzeň: Dragon press s.r.o. Kolář, M. (2013). Výcvik odborníků v léčbě šikany. Praha: Pražská vysoká škola psychosociálních studii. Kolář, M.(2012). Net story: Příběhy ze světa internetu. Praha: NCBI. Kolář, M. (2001, 2005). Bolest šikanování. Praha: Portál. Kolář, M. (2009). Skrytá podstata Hradeckého školního programu proti šikanování. In: Phillipová, L., Janošová, P. (Eds.) Šikana jako etický, psychologický a pedagogický problém. Sborník příspěvků z konference v Praze Praha: Tribun EU. Kolář, M. (2005). Školní násilí a šikanování. Ostrava: CIT, Ostravská univerzita. Kolář, M. (Ed.) (2004) Školní šikanování. Sborník z první celostátní konference konané v Olomouci na PdF UP Praha: Společenství proti šikaně Kolář, M. (2000, 1997). Skrytý svět šikanování ve školách. Praha: Portál. Kolář, M. (2003). Specifický program proti šikanování a násilí ve školách a školských zařízeních. Praha: MŠMT ČR. Kolektiv autorů (2012). Elektronická šikana a jak jí řešit. (Metodický materiál.) Praha: NCBI. Kopecký, K., Krejčí,V. (2010). Rizika virtuální komunikace. (Příručka pro učitele.) Olomouc: Net Univerzity. [cit ] Krejčí,V. (2010). Kyberšikana kybernetická šikana. Olomouc: E-Bezpečí. [cit ] Dostupný z WWW Parry, J., Carrington, G. (1997). Čelíme šikanování: Sborník metod. Praha: IPPP: Portál. Philippová, L., Janošová,P. (Eds.) (2009). Šikana jako etický, psychologický a pedagogický problém. Sborník příspěvků z konference konané
20 v Praze. Brno: Tribun EU. Rogers,V. (2011). Kyberšikana. (Pracovní materiály pro učitele a žáky.) Praha: Portál. Říčan, P., Janošová, P. (2010). Jak na šikanu. Praha: Grada. Říčan, P. (1995). Agresivita a šikana mezi dětmi. Praha: Portál. Doporučená literatura (časopisy) Kolář, M. (2010). Bolest kyberšikany. Informační bulletin 1. Úřad pro ochranu osobních údajů. Kolář, M. (2010). Ve škole: Šikana, nebo jen škádlení? Psychologie dnes 2 (16), Kolář, M. (2009). Šikana v mateřské škole: diferenciální diagnostika jak rozlišit šikanování od škádlení? Řízení mateřské školy (20. aktualizace). Praha: nakladatelství dr. Josef Raabe. Kolář. M. (2009). Zlo či dobro, šikanovanie alebo doberanie? In: Sociálna prevenci 1. Bratislava: Národne osvetové centrum. Kolář, M. (2007). Český školský program proti šikanovaniu. Perspektivy. In: Sociálna prevencia. Bratislava: Národné osvetové centrum. Kolář, M. (2007). Český školní program proti šikanování. Právo a rodina, 3. Kolář, M. (2006). Jak na šikanu? Psychologie dnes 2 (12), Kolář, M. (2005) Devět kroků při řešení počáteční šikany aneb pedagogická chirurgie. Prevence 7 ( 2), 3-7. Miovský, M. a kol. (2012). Návrh doporučené struktury MPP prevence rizikového chování pro ZŠ. Praha: Klinika adiktologie 1.LF KU 2. Webové stránky s tématikou školní šikany a kyberšikany Společenství proti šikaně, E-Nebezpeci pro učitele, Národní centrum bezpečnějšího internetu, 3. Kontakty Sdružení Linka bezpečí ( ), Poradna webu Minimalizace šikany, Internet poradna, Kontaktní centrum, které přijímá hlášení, týkající se nezákonného a nevhodného obsahu internetu,
21 Poradna E-Bezpeci - poradenská linka zaměřená na prevenci rizikového chování na Internetu,

matches:
čl. 7
Čl. 1
Čl. 2
Čl. 3
zákona č. 561
zákona č. 359
zákona č. 40
zákona č. 218
Čl. 4
Čl. 5
Čl. 6
Čl. 7
Čl. 7
Čl. 7
zákona č. 359
Čl. 8
Čl. 9
Čl. 10


text:
Nevytrhujte věci z kontextu, vzkázal soud ČLnK a smetl její žalobu proti PharmDr. Martinu Dočkalovi ze stolu – APATYKÁŘ®
Nevytrhujte věci z kontextu, vzkázal soud ČLnK a smetl její žalobu proti PharmDr. Martinu Dočkalovi ze stolu
Vloženo: 05.03.2020, 06:06 | Čteno: 19533×
Krajský soud v Plzni zcela jednoznačně rozhodl o žalobě České lékárnické komory proti jejímu členovi PharmDr. Martinu Dočkalovi a v plném rozsahu ji zamítl pro neodůvodněnost. Současně komoře jasně vzkázal, že nelze záměrně vytrhovat věty z kontextu, což platí zvlášť u odborné organizace, kde automaticky předpokládá chápání v kontextu celého textu. Komora také zaplatí veškeré výdaje Dr. Dočkala na právní zastoupení.
PharmDr. Martin Dočkal zveřejnil ve zpravodajství na portálu APATYKÁŘ® v roce 2017 krátkou zprávu, již třetí v pořadí, která odkazuje na přidělení bezmála desetiny komorového rozpočtu na blíže nespecifikované PR aktivity. Příslušný článek je třetím ze série článků o Sjezdu delegátů, které jsou vzájemně propojeny. První článek detailně popisuje průběh hlasování o kontroverzním přidělení velmi vysoké částky z rozpočtu (nestandardnost potvrdila Revizní komise ČLnK), který vytvářejí všichni členové komory díky povinnému příspěvku.
Představenstvo komory tento článek nijak nerozporovalo a až s odstupem půl roku napadlo další, který na něj odkazoval. Je běžným standardem, že následné a prokazatelně propojené články již neobsahují stále stejnou detailní informaci, ale ve zjednodušeném formátu se na původní odkazují. Tehdejší president PharmDr. Lubomír Chudoba v rozporu s běžnou praxí komory zaslal vydavateli webu výhrůžný dopis, ve kterém žádal, pod pohrůžkou žaloby, odstranění příspěvku a zveřejnění omluvy. Zatímco v jiných případech komora žádá jiné redakce snažně o opravu, v tomto jediném případě postupovala jinak a celou kauzu, rovněž oproti běžné zvyklosti, vedení komory zveřejnilo, včetně osobních údajů soukromé osoby, člena komory, ve veřejné části webu komory. Tj. rovněž v rozporu se směrnicí GDPR.
PharmDr. Martin Dočkal to považuje za naprosto skandální zasahování do nezávislého zpravodajství a nepřiměřený nátlak a podané žalobě se postavil. Na sklonku roku 2019, a nyní v pravomocném rozsudku, mu dal soud jednoznačně za pravdu. Nejen, že zcela zamítl naprosto zavádějící a falešné argumenty právního zástupce komory, ale vyzval i komoru, aby vnímala jakýkoli text vždy v celém kontextu, což se u profesní organizace očekává automaticky.
Jak uvádí příslušný odstavec rozsudku, soud všechny argumenty právního zástupce komory nejenže jednoznačně zamítl, ale uvedl, že i kdyby hypoteticky přistoupil na argument komory o údajném manipulativním znění části jedné věty, zveřejněný článek v žádném případě nedosahuje intenzity, aby byl sto komoru jakkoli poškodit.
Neztotožnil se s tvrzením právního zástupce, že článek je nepravdivý a opakovaně zdůraznil, že existuje jednoznačně prokazatelné propojení na první článek z celé série, který přesně a bez jakýchkoli pochybností uvádí věci tak, jak se staly. Jak dále vyplývá z rozsudku soudu, vždy je nutné posuzovat všechny články v celém kontextu, nikoli záměrně vytrhovat jednu větu. Argumentace komory je tudíž vadná a žaloba nedůvodná.
„Jsem rád, že soudy fungují stále tak, jak z logiky věci vyplývá. Jiný rozsudek se ani očekávat nedal, protože tvrzení komory a jejího právního zástupce byla od počátku nesmyslná a zjevně založená pouze na obrovské ješitnosti, neschopnosti akceptovat jiný názor a snaze poškodit, znedůvěryhodnit cíleně mou osobu a můj portál, který je prokazatelně nejčtenější v oboru, což ostatně nyní posvětil i soud. Děsí mě však, že několik lidí z vedení komory dokáže naprosto bezprecedentně dát všanc celý obor. Jak se asi bude veřejnost dívat na profesní samosprávu, která žaluje vlastního člena pro jiný názor? Bohužel už se nedá konstatovat, že lékárnická komora je nezávislá, apolitická a objektivní. Je to pro mě, jako lékárníka, který celý profesní život stojí za tárou a dělá pro obor a informovanost lékárníků maximum daleko nad rámec běžné práce v lékárně, obrovské zklamání,“ konstatuje Dr. Dočkal.
Soud současně přisoudil Dr. Dočkalovi veškeré náklady související se žalobou, které v plném rozsahu zaplatila komora.

matches: soud soud soud soud soud Soud


text:
1 Ans 7/2011 - 19 — Nejvyšší správní soud — Iudictum.cz
1 Ans 7/2011 - 19
Je-li již v době podání návrhu (zde domáhajícího se ochrany proti nečinnosti dle § 79 a násl. s. ř. s.) současně s návrhem na ustanovení zástupce zcela zjevné, že nejsou splněny podmínky řízení o něm a že tento nedostatek podmínek řízení je neodstranitelný, soud usnesením zamítne žádost o ustanovení zástupce pro řízení; byl by zcela proti zásadě hospodárnosti řízení postup opačný.
(Podle rozsudku Nejvyššího správního soudu ze dne 29.06.2011, čj. 1 Ans 7/2011 - 19)
Nejvyšší správní soud rozhodl v senátě složeném z předsedkyně senátu JUDr. Lenky Kániové a soudců JUDr. Marie Žiškové a JUDr. Zdeňka Kühna v právní věci žalobce J. K., proti žalovanému Ministerstvu financí se sídlem Letenská 15, Praha 1, o žalobě na ochranu proti nečinnosti žalovaného, v řízení o kasační stížnosti žalobce proti usnesení Městského soudu v Praze ze dne 2. 5. 2011, č. j. 7 A 111/2010 – 9,
V záhlaví uvedeným usnesením městský soud zamítl žalobcovu žádost o osvobození od soudních poplatků a o ustanovení advokáta. Svoje rozhodnutí odůvodnil tím, že žaloba nemůže být zjevně úspěšná pro její opožděné podání a ustanovený zástupce by tak ani nemohl žádná žalobcova práva chránit.
Soud uvedl, že žalobce spatřuje nečinnost žalovaného v tom, že již dne 7. 9. 2001 vznesl námitku podjatosti ze strany ředitelky finančního úřadu, poté požádal o delegaci věci jinému správci daně. Na to reagoval správce daně výzvou ze dne 4. 9. 2002 k úhradě správního poplatku; ten byl žalobcem uhrazen dne 26. 9. 2002. Přes uhrazení správního poplatku však nebylo dosud žalovaným o delegaci místní příslušnosti na jiný finanční úřad rozhodnuto. Taková námitka nečinnosti žalovaného však nemůže být zjevně úspěšná; podle § 80 s. ř. s. lze totiž žalobu na nečinnost správního orgánu podat nejpozději do jednoho roku ode dne, kdy ve věci, v níž se žalobce domáhá ochrany, marně proběhla lhůta stanovená zvláštním zákonem pro vydání rozhodnutí či osvědčení a není-li taková lhůta stanovena, pak ode dne, kdy byl žalobcem vůči správnímu orgánu a nebo správním orgánem vůči žalobci učiněn poslední úkon. Soud připomněl, že za relevantní úkon nelze ovšem považovat ani urgenci či sdělení správního orgánu, neboť v takových případech by to znamenalo, že uplynula-li jednoroční lhůta (od posledního úkonu) k podání žaloby, počala by tímto „mimoprofesním“ úkonem běžet lhůta nová, což by ve svém důsledku fakticky negovalo smysl uvedené zákonné lhůty; v této souvislosti soud poukázal na rozsudek Nejvyššího správního soudu čj. 8 Ans 3/2005 - 107.
Závěrem soud zdůraznil, že daňový řád v relevantní době (r. 2001, 2002) nestanovil lhůtu k vydání rozhodnutí o delegaci, považuje proto za poslední úkon ve smyslu § 80 s. ř. s. zaplacení správního poplatku žalobcem dne 4. 9. 2002. Předmětnou žalobu žalobce podal dne 12. 7. 2010, lhůta pro podání žaloby tak předalece marně uběhla; žalobce se ochrany proti nečinnosti domáhá po cca 8 letech. Soud považuje žalobu za opožděnou, v čemž spatřuje její zjevnou bezdůvodnost (§ 36 odst. 3 s. ř. s.) a proto žalobci nepřiznal osvobození od soudních poplatků a neustanovil mu zástupce.
Toto usnesení napadl žalobce včas podanou kasační stížností, v níž se domáhal jeho zrušení. Namítl, že soud, aniž by o věci samé rozhodoval, si v nějakém předběžném posouzení dovodil zjevnou neúspěšnost jeho žaloby. Žalobce tak byl zbaven možnosti, aby profesionál (soudem ustanovený zástupce) žalobu vhodně doplnil. Rovněž závěr soudu, že žalobci již uplynula lhůta k podání žaloby je nesprávný. Nestanovil-li totiž daňový řád žádnou lhůtu k vydání rozhodnutí o delegaci, tak žalobci nemohla uplynout žádná lhůta k podání žaloby. Závěrem žalobce zdůraznil, že žalobu podal bezprostředně poté, co v jiném soudním řízení, někdy v průběhu roku 2010, žalovaný lživě tvrdil (ač to nebyl schopen prokázat), že o návrhu na delegaci jinému správci daně již rozhodl. Toto tvrzení žalovaného tak považuje za poslední úkon ve věci a proto byla jeho žaloba nyní podána včas. Soud tedy měl žalobci ustanovit k jeho žádosti zástupce pro ochranu jeho práv. Navrhl proto, aby Nejvyšší správní soud napadené usnesení zrušil a věc vrátil městskému soudu k dalšímu řízení.
Nejvyšší správní soud nejprve posoudil formální náležitosti kasační stížnosti a konstatoval, že kasační stížnost je podána včas, jde o rozhodnutí, proti němuž je kasační stížnost přípustná a vzhledem k povaze rozhodnutí, proti němuž kasační stížnost směřuje, netrval v souladu se svou judikaturou na povinném zastoupení advokátem ani na zaplacení soudního poplatku (srov. rozsudek Nejvyššího správního soudu ze dne 2 4. 10. 2007, č. j. 1 Afs 65/2007 - 37, všechny níže uvedené rozsudky nejvyššího správního soudu jsou dostupné na www.nssoud.cz).
Podmínky, za nichž může být stěžovatel osvobozen od soudních poplatků, jsou upraveny v § 36 odst. 3 s. ř. s. Podle tohoto ustanovení je rozhodnutí o tom, zda lze v řízení o žalobě přiznat účastníku řízení osvobození od soudních poplatků, vázáno na prokázání okolnosti, že účastník řízení nemá dostatečné prostředky. Současně však věta druhá citovaného ustanovení stanoví, že žádost je třeba zamítnout, dospěje-li soud k závěru, že návrh zjevně nemůže být úspěšný. Proto je třeba, aby se soud posuzující existenci podmínek pro osvobození od soudních poplatků nejprve zabýval a vypořádal s otázkou zjevné neúspěšnosti tohoto návrhu a teprve poté přihlížel k majetkovým poměrům žadatele. Opačný postup, tj. primární prokazování nedostatku prostředků žadatelem a teprve následné zkoumání „zjevné nedůvodnosti návrhu“ soudem, by totiž bylo evidentně v rozporu se smyslem tohoto zákonného ustanovení.
Rozhodnutí o ustanovení zástupce je pak vázáno na splnění kumulativních podmínek uvedených v ustanovení § 35 odst. 8 s. ř. s. První podmínka je odvislá od splnění předpokladů pro osvobození účastníka od soudních poplatků, což znamená, že účastník řízení doloží soudu nedostatek prostředků a že se nebude jednat o „zjevně neúspěšný návrh“. Druhá z kumulativně určených podmínek pak spočívá v tom, zda je zástupce třeba k ochraně práv navrhovatele. Proto i zde je třeba, aby se soud posuzující existenci podmínek pro ustanovení zástupce navrhovateli nejprve zabýval otázkou zjevné úspěšnosti (neúspěšnosti) tohoto návrhu. V tomto ohledu byl proto postup městského soudu v předmětné věci logický a důvodný, jestliže se primárně zabýval otázkou zjevné úspěšnosti žaloby stěžovatele.
Nejvyšší správní soud považuje závěr městského soudu o zjevné neúspěšnosti podané žaloby za souladný s judikaturou Nejvyššího správního soudu.
Je sice skutečností, že ačkoliv s. ř. s. ve své terminologii vícekrát používá pojem „zjevně“ (§ 36, § 46, § 49, § 78, § 108), nepodává však legální definici tohoto pojmu. Judikatura interpretující pojem „zjevně“ (např. v rozsudku Nejvyššího správního soudu ze dne 24. 3. 2006, č. j. 4 Ads 19/2005 - 105 (publikovaném pod č. 909/2006 Sb. NSS) dovodila, že „zjevná neúspěšnost“ návrhu by měla být zjistitelná bez pochyb, okamžitě, měla by být nesporná a naprosto jednoznačná bez toho, aby bylo prováděno dokazování“. Pokud se týká věcné legitimace k posouzení „zjevnosti neúspěšnosti“ návrhu, Nejvyšší správní soud v rozsudku ze dne 28. 6. 2006, č. j. 3 As 26/2006 – 69 (publikovaném pod č. 1616/2008 Sb. NSS), konstatoval, že „závěr o zjevné neúspěšnosti podaného návrhu by si byl soud prvního stupně oprávněn učinit toliko v situaci, kdy by např. kasační stížnost byla podána opožděně, osobou k tomu zjevně neoprávněnou, či by byla podána proti rozhodnutí, proti němuž není kasační stížnost přípustná.“ Ačkoliv se nyní uvedená judikatura zabývala řízením o kasační stížnosti, situace pro určení „zjevné neúspěšnosti“ návrhu (žaloby) je v tomto ohledu shodná.
Nejvyšší správní soud uzavřel již např. v rozsudku ze dne 10. 9. 2008, čj. 9 As 97/2007 – 32, na něž nyní soud rovněž odkazuje, že pojem uvedený v § 36 odst. 3 s. ř. s. „návrh, který nemůže být zjevně úspěšný“ je třeba interpretovat za použití gramatického a logického výkladu a s přihlédnutím k aktuální judikatuře. Uvedenému pojmu lze proto podřadit takové návrhy, jejichž neúspěšnost je bez jakýchkoliv pochybností a dokazování zcela jednoznačná, nesporná a okamžitě zjistitelná. Takovým „zjevně neúspěšným návrhem“ může být např. opožděně podaná žaloba, opožděně podaná kasační stížnost, návrh na prominutí zmeškání zákonné lhůty, kterou nelze prominout, návrh, který je výslovně (bez meritorního posouzení povahy žalobou napadeného úkonu) vyloučen z meritorního přezkoumání, jako je např. kasační stížnost proti usnesení o přerušení řízení. Naproti tomu o „zjevně neúspěšný návrh“ nejde tehdy, je-li „zjevnost“ závislá na předběžném zkoumání a posouzení povahy návrhu (srov. rovněž rozsudek Nejvyššího správního soudu ze dne 19. 12. 2007, č. j. 7 Afs 102/2007 – 72).
Namítá-li žalobce, že byl zbaven možnosti, aby profesionál (soudem ustanovený zástupce) žalobu vhodně doplnil, pak tato námitka je zcela nerelevantní v situaci, kdy již sám návrh byl podán zjevně mimo lhůtu uvedenou v § 80 odst. 1 s. ř. s., přičemž její zmeškání nelze prominout (§ 80 odst. 2 s. ř. s.).
V nyní posuzované věci žalobce namítá nečinnost Ministerstva financí, kterou spatřuje v tom, že od roku 2001, kdy požádal Finanční úřad v Libochovicích o delegaci místní příslušnosti k řízení o jeho daňových věcech jinému finančnímu úřadu, tento fakticky nekonal. Posledním jeho úkonem měla být výzva k úhradě správního poplatku (který také žalobce dne 26. 9. 2002 uhradil). Nově v kasační stížnosti uvedl, že posledním úkonem, od něhož se má odvinout lhůta pro podání žaloby na nečinnost správního orgánu je lživé prohlášení žalovaného (někdy v průběhu roku 2010) před soudem, že již o delegaci rozhodl.
K této námitce soud uvádí, že i kdyby žalovaný před některým ze soudů uvedené prohlášení učinil, nebylo by (jako relevantní úkon) schopno v dané věci založit nový běh lhůty pro podání žaloby na nečinnost (§ 80 odst. 1 s. ř. s.).
Již jen zcela nad rámec dané věci soud uvádí, že souhlasí se stěžovatelem v názoru, že v relevantní době (r. 2001 a 2002) sice zákon o správě daní a poplatků neupravoval lhůtu pro vydání rozhodnutí o návrhu na delegaci místní příslušnosti jinému správci daně. Lhůty pro jednotlivé úkony a nástroj „boje“ proti nečinnosti správce daně je součástí zákonné úpravy (§ 34c zákona) až od roku 2007.
Žalobce však mohl brojit proti nečinnost žalobou podle § 79 s. ř. s. již od samého počátku působnosti soudního řádu správního, tedy od roku 2003, splnil-li by lhůtu uvedenou v § 80 s. ř. s. K tomu shodně viz např. rozsudek Nejvyššího správního soudu ze dne 12. 6. 2006, čj. 8 Ans 3/2005 - 107, či ze dne 22. 8. 2007, čj. 5 Ans 10/2006 - 108). Pokud tak však žalobce činí až po cca 8 letech od doby, kdy se požadovaného úkonu u správce daně domáhal, je nad veškerou pochybnost, že takový návrh je zjevně opožděný a soud jej tak správně označil za zjevně neúspěšný.
Soud má na paměti, že při zajišťování ústavního práva na spravedlivý proces pamatuje zákon i na účastníky, kteří potřebují právní pomoc a zároveň nedisponují dostatečnými finančními prostředky, aby si ji mohli zajistit sami. Zákonodárce však svou formulací ponechal určitý prostor k uvážení soudu pro ty případy, kdy by ustanovení zástupce neplnilo účel, k němuž je určeno. Právě takováto situace nastala, jak uvedeno shora, v případě žalobce.
Nejvyšší správní soud tedy uzavírá, že je-li již v době podání návrhu zcela zjevné, že nejsou splněny podmínky řízení o podaném návrhu a že tento nedostatek podmínek řízení je neodstranitelný, soud usnesením zamítne žádost o ustanovení zástupce pro řízení; byl by zcela proti zásadě hospodárnosti řízení postup opačný.
Zdroj: Rozsudek Nejvyššího správního soudu ze dne 29. 6. 2011, sp. zn. 1 Ans 7/2011 - 19, dostupné na www.nssoud.cz. Jedná se o neautentické znění, které bylo soudem poskytnuto bezplatně.

matches:
soud
§ 79
soud
soud
soud
Soud
§ 80
Soud
soud
soud
§ 80
Soud
Soud
soud
soud
§ 36
soud
soud
§ 35
soud
soud
§ 46
§ 49
§ 78
§ 108
soud
soud
soud
soud
§ 36
§ 80
soud
soud
§ 79
§ 80
soud
Soud
soud
soud


text:
VYHLÁŠKA ze dne 12. září 2012 o podmínkách předcházení vzniku a šíření infekčních onemocnění a o hygienických požadavcích na provoz zdravotnických zařízení a ústavů sociální péče - Sbírka zákonů - Nakladatelství Sagit, a.s.
Sbírka zákonůPředpis č. 306/2012 Sb., zdroj: SBÍRKA ZÁKONŮ ročník 2012, částka 109, ze dne 24. 9. 2012Stručnou charakteristiku změn najdete v redakční anotaci předpisuTento text je prvotním zněním předpisu tak, jak byl publikován ve Sbírce zákonů (bez zohlednění novelizací)Pokud chcete znát aktuálně platný text, otevřete si úplné znění předpisu 306 VYHLÁŠKA ze dne 12. září 2012 o podmínkách předcházení vzniku a šíření infekčních onemocnění a o hygienických požadavcích na provoz zdravotnických zařízení a ústavů sociální péče Ministerstvo zdravotnictví stanoví podle § 108 odst. 1 zákona č. 258/2000 Sb., o ochraně veřejného zdraví a o změně některých souvisejících zákonů, ve znění zákona č. 274/2001 Sb., zákona č. 320/2002 Sb., zákona č. 274/2003 Sb., zákona č. 392/2005 Sb., zákona č. 222/2006 Sb., zákona č. 110/2007 Sb. a zákona č. 151/2011 Sb., (dále jen „zákon“) k provedení § 16 odst. 2 písm. b), § 17 odst. 1 a odst. 5, § 18 odst. 1, § 20 písm. a), § 45 odst. 3, § 62 odst. 1, § 62 odst. 4 písm. a) a b), § 70 odst. 1 a § 72 odst. 1 písm. a) zákona: § 1 Způsob a rozsah hlášení infekčních onemocnění s výjimkou nemocničních nákaz (K § 62 odst. 1 zákona) (1) Infekční onemocnění jsou klasifikována pro potřebu hlášení na a) možný případ infekčního onemocnění s klinickou symptomatologií svědčící o onemocnění; nejedná se o potvrzený ani pravděpodobný případ, b) pravděpodobný případ infekčního onemocnění s jasnou klinickou symptomatologií nebo klinický případ v epidemiologické souvislosti s potvrzeným případem infekčního onemocnění, případně laboratorní kritéria definovaná pro pravděpodobný případ, c) potvrzený případ infekčního onemocnění splňující klinická a laboratorní kritéria. (2) Hlášení a) nově zjištěných onemocnění, včetně podezření nebo recidiv tuberkulózy či jiných mykobakterióz, o úmrtí na tuberkulózu u osob neevidovaných ve skupině aktivní tuberkulózy nebo jiné mykobakteriózy (dále jen „tuberkulóza nebo jiná mykobakterióza podléhající hlášení“) a o zjištění tuberkulózy nebo jiné mykobakteriózy u osob neevidovaných ve skupině aktivní tuberkulózy, které zemřely z jiné příčiny, se podává na tiskopise "Povinné hlášení tuberkulózy a ostatních mykobakterióz“, b) u osob dispenzarizovaných ve skupině aktivní tuberkulózy se podává jednou ročně na tiskopise "Kontrolní hlášení tuberkulózy a ostatních mykobakterióz“; tento tiskopis se použije i při zjištění úmrtí osoby dispenzarizované ve skupině aktivní tuberkulózy a dále při zjištění, že fyzická osoba dispenzarizovaná v uvedené skupině aktivní tuberkulózu nebo mykobakteriózu nemá, a po přeřazení takové osoby do skupiny inaktivní tuberkulózy, c) u osob zařazených do skupiny aktivní tuberkulózy a jiných mykobakterióz podléhajících hlášení o změně příjmení, rodného čísla a dispenzarizujícího zařízení se podává na tiskopise "Hlášení o změně údajů u osob v Registru tuberkulózy“, d) pozitivního výsledku mykobakteriologického vyšetření se podává na tiskopise "Hlášení pozitivního výsledku mykobakteriologického vyšetření“, e) o pohlavní nemoci, včetně podezření na takové onemocnění [příjice (syfilis), kapavka (gonorrhoea), měkký vřed (ulcus molle), čtvrtá pohlavní nemoc (Lymphogranuloma venereum), Granuloma venereum (Donovanosis) a pohlavní nemoci vyvolané původci virových akantomů] a o úmrtí a podezření z úmrtí na ni se podává na tiskopise "Hlášení pohlavní nemoci“, f) počtů pozitivních vyšetření z laboratoří provádějících vyšetřování k průkazu Chlamydia trachomatis sérovar D-K tyto laboratoře předávají vždy do pátého dne následujícího měsíce po jejich sumarizaci místně příslušnému orgánu ochrany veřejného zdraví, který je ihned zašle Národní referenční laboratoři pro chlamydie, g) o podezření, výskytu nebo úmrtí na ostatní infekční onemocnění, s výjimkou infekčních onemocnění uvedených v příloze č. 1 k této vyhlášce, se podává na tiskopise označeném „Hlášení infekční nemoci“. (3) Hlášení o infekčních onemocněních jsou podávána osobou poskytující péči orgánu ochrany veřejného zdraví příslušnému podle místa výskytu infekčního onemocnění. Hlášení se podává podle jeho typu na tiskopisech uvedených v odstavci 2. (4) Infekční onemocnění, která se hlásí až při jejich hromadném výskytu, jsou uvedena v příloze č. 1 k této vyhlášce. Hlášení jsou podávána okamžitě telefonicky a následně bez zbytečného prodlení se potvrdí faxem nebo elektronickou poštou. (5) Hlášení život ohrožujícího nebo rychle se šířícího infekčního onemocnění nebo podezření na takové infekční onemocnění nebo epidemický výskyt podává ihned osoba poskytující péči orgánu ochrany veřejného zdraví příslušnému podle místa výskytu infekčního onemocnění osobně, telefonicky, faxem nebo elektronickou poštou. Aktuální seznam osob, kterým je podáváno hlášení, je pravidelně uveřejňován na webových stránkách orgánů ochrany veřejného zdraví. (6) Hlášení infekčních onemocnění musí být v souladu se standardními definicemi vybraných infekčních onemocnění podle předpisu Evropské unie1). § 2 Způsob hlášení nemocničních nákaz [K § 16 odst. 2 písm. b) zákona] (1) Hlášení hromadného výskytu nemocniční nákazy a nemocniční nákazy, která vedla k těžkému poškození zdraví nebo k úmrtí, se podává bezodkladně, a to zpravidla telefonicky, faxem nebo elektronickou poštou místně příslušnému orgánu ochrany veřejného zdraví podle místa hlásícího poskytovatele zdravotních služeb a následně se potvrzuje na tiskopise označeném „Hlášení infekční nemoci“. Při hlášení nemocničních nákaz se vychází z evidence výskytu těchto nákaz na jednotlivých odděleních, která obsahuje identifikaci osoby s nemocniční nákazou včetně dalších zjištění o diagnóze a průběhu nákaz. (2) Hlášení nemocničních nákaz podléhá a) těžké poškození zdraví, došlo-li u fyzické osoby v důsledku nemocniční nákazy alespoň k jedné z následujících situací, a to k 1. reoperaci, 2. rehospitalizaci, 3. přeložení na jiné pracoviště akutní lůžkové péče intenzivní, 4. zahájení intenzivní volumoterapie, antibiotické terapie nebo oběhové podpory, b) hromadný výskyt, a to výskyt více než jedné nemocniční nákazy v počtu podle závažnosti infekce, které spolu časově a místně při pobytu ve zdravotnickém zařízení souvisí, a je vyvolán stejným infekčním agens nebo se vyskytují podobné klinické symptomy, c) nákaza, která vedla k úmrtí pacienta, a v době úmrtí probíhal závažný infekční proces, pro který byla zahájena intenzivní antibiotická terapie, volumoterapie nebo podpora oběhových funkcí. § 3 Seznam infekčních onemocnění, při nichž se nařizuje izolace ve zdravotnických zařízeních lůžkové péče, a nemocí, jejichž léčení je povinné (K § 45 odst. 3 a § 70 odst. 1 zákona) Seznam infekčních onemocnění, při jejichž výskytu musí být vždy nařízena izolace a léčení na infekčním oddělení, popřípadě oddělení tuberkulózy nebo venerologickém oddělení zdravotnického zařízení lůžkové péče, a jejichž léčení jsou fyzické osoby povinny se podrobit, je uveden v příloze č. 2 k této vyhlášce. § 4 Lékařské prohlídky u fyzických osob vykonávajících činnosti epidemiologicky závažné [K § 20 písm. a) zákona] Fyzická osoba vykonávající činnosti epidemiologicky závažné se podrobí lékařským prohlídkám a vyšetřením, a) je-li postižena průjmovým, hnisavým nebo horečnatým onemocněním nebo jiným infekčním onemocněním a nebo je-li podezřelá z nákazy, nebo b) pokud byla v epidemiologicky významném kontaktu s nemocným s průjmovým onemocněním, virovou hepatitidou nebo jiným závažným infekčním onemocněním na pracovišti, v domácnosti nebo v místě jejího pobytu. § 5 Zásady pro odběr a vyšetření biologického materiálu a náležitosti žádanky [K § 62 odst. 4 písm. a) a b) zákona] (1) Při odběru biologického materiálu a jeho vyšetření se postupuje podle těchto hygienických požadavků: a) odběry biologického materiálu u poskytovatele zdravotních služeb lze provádět v místnostech nebo prostorech, určených pro manipulaci s biologickým materiálem, splňujících základní hygienické požadavky pro odběr biologického materiálu, b) k odběru biologického materiálu se používají sterilní zdravotnické prostředky včetně jednorázových rukavic, a to vždy pouze pro jednu ošetřovanou fyzickou osobu; prostupnost rukavic musí odpovídat jejich použití a míře rizika biologických činitelů, c) biologický materiál se odebírá zpravidla před zahájením léčby chemoterapeutiky nebo antimikrobiálními přípravky, d) biologický materiál u infekčních onemocnění se odebírá s ohledem na patogenezi infekčního onemocnění; ke stanovení diagnózy se materiál odebírá zpravidla v akutním stadiu infekčního onemocnění; v případě sérologických vyšetření se odebere ještě druhý vzorek za 2 až 3 týdny po odběru prvního vzorku, jinak podle potřeby, e) biologický materiál je nutno ukládat do standardizovaných nádob a do dekontaminovatelných přepravek, s vyloučením rizika kontaminace žádanek, f) biologický materiál se transportuje tak, aby nedošlo k jeho znehodnocení fyzikálními vlivy a k ohrožení fyzických osob. (2) Žádanka o vyšetření biologického materiálu musí obsahovat jméno, popřípadě jména, příjmení, rodné číslo, adresu místa pobytu vyšetřované osoby v České republice, identifikační číslo poskytovatele zdravotních služeb a jeho adresu, jmenovku, podpis a telefonní číslo lékaře žádajícího o vyšetření biologického materiálu, číselný kód zdravotní pojišťovny, u které je vyšetřovaná fyzická osoba pojištěna, druh materiálu, datum a hodinu odběru, datum prvních příznaků infekčního onemocnění, druh antibiotické terapie a její začátek, klinickou diagnózu a požadovaný druh vyšetření. (3) Hlášení o laboratorním nálezu se podává okamžitě poskytovateli zdravotních služeb, který biologický materiál k vyšetření odeslal. Laboratorní nález potvrzující etiologii infekčního onemocnění hlásí laboratoř místně příslušnému orgánu ochrany veřejného zdraví podle místa, kde se pacient v době odběru biologického materiálu nachází. (4) V případě reaktivního výsledku vyšetření na syfilis, s výjimkou pacientů s již léčenou syfilis a nebo bez podezření na relaps či reinfekci, se biologický materiál zasílá do Národní referenční laboratoře pro syfilis zřízené Ministerstvem zdravotnictví k zajištění konfirmačního vyšetření. § 6 Požadavky na umístění a přístrojové a materiálové vybavení laboratoře provádějící laboratorní vyšetření na virus lidského imunodeficitu [K § 72 odst. 1 písm. a) zákona] Pro detekci antigenů a protilátek proti viru lidského imunodeficitu při použití standardních laboratorních metod se laboratoř vybavuje certifikovanými laboratorními přístroji a pomůckami. § 7 Příjem a ošetřování fyzických osob ve zdravotnických zařízeních a ústavech sociální péče (K § 17 odst. 1 zákona) (1) Hygienické požadavky na příjem a ošetřování fyzických osob v péči poskytovatele zdravotních služeb lůžkové péče, jednodenní péče i ambulantní péče jsou stanoveny v provozním řádu každého poskytovatele zdravotních služeb vždy s přihlédnutím k charakteru a rozsahu činnosti a formě poskytované zdravotní péče. (2) Přijímající lékař poskytovatele zdravotních služeb lůžkové péče, jednodenní péče nebo lékař ústavů sociální péče zaznamenává anamnestické údaje důležité pro možný vznik nemocniční nákazy, včetně zjištění cestovní a epidemiologické anamnézy, popřípadě provádí příslušná vyšetření s ohledem na celkový zdravotní stav fyzické osoby. U dětí se dále zjišťuje, která infekční onemocnění prodělaly a zda jsou řádně očkovány. (3) Lékař provádí klinické a sérologické vyšetření na syfilis s použitím jedné nespecifické a jedné specifické reakce u a) všech těhotných žen ve třetím a sedmém měsíci těhotenství, b) pupečníkové krve každého novorozence, c) každé ženy před provedením interrupce, d) všech osob ve věku 15 až 65 let přijímaných k první hospitalizaci na oddělení venerologické, e) osob ve věku 15 až 65 let přijímaných na jiná než venerologická oddělení, pokud to lékař považuje za odůvodněné. (4) Při příjmu drogově závislých osob do péče poskytovatele zdravotních služeb lůžkové péče k detoxikaci se provede vyšetření základních markerů virových hepatitid. (5) Pokud je s ohledem na zdravotní stav fyzické osoby přijetí nezbytné i při podezření na počínající infekční onemocnění, je třeba provést izolační a bariérová opatření, popřípadě přijímající lékař zajistí přeložení na příslušné oddělení. Obdobná povinnost platí i pro praktického lékaře, odborného lékaře a lékaře v poradně ambulantního zařízení. (6) Fyzické osoby se umisťují do péče poskytovatele zdravotních služeb lůžkové péče především podle zdravotního stavu a způsobu nebo rozsahu zdravotní péče při zvážení a realizaci epidemiologických hledisek, zejména při riziku přenosu infekce, kolonizaci multirezistentními mikroorganismy, nosičství patogenních mikroorganizmů nebo pobytu v ohnisku nákazy. (7) Při příjmu fyzických osob do zdravotnických zařízení a ústavů sociální péče a jejich ošetřování musí být dodrženy hygienické požadavky uvedené v příloze č. 3 k této vyhlášce; v ústavech sociální péče se postupuje podle charakteru a druhu poskytovaných služeb jako při příjmu a ošetřování fyzických osob obdobně. § 8 Sterilizace, vyšší stupeň dezinfekce, dezinfekce (K § 17 odst. 1 a 5 zákona) Sterilizace, vyšší stupeň dezinfekce, metody dezinfekce, způsoby a postupy při jejich vykonávání včetně jejich kontroly jsou uvedeny v příloze č. 4 k této vyhlášce. § 9 Manipulace s prádlem (K § 18 odst. 1 zákona) (1) Výměna osobního prádla a lůžkovin pacienta ve zdravotnických zařízeních se provádí podle potřeby, nejméně však jednou týdně, vždy po kontaminaci a po operačním výkonu, popřípadě převazu a vždy po propuštění nebo přeložení pacienta. (2) V ústavech sociální péče se výměna lůžkovin provádí podle potřeby, ale vždy po kontaminaci biologickým materiálem; frekvence obměny je stanovena v provozním řádu zařízení. (3) Při výměně lůžkovin se po propuštění nebo úmrtí pacienta dezinfikuje lůžko a matrace. Nevypratelné, hrubě znečistěné a poškozené matrace a lůžkoviny se vyřadí z používání. (4) Použité prádlo se třídí, pokud je to nutné, bezprostředně pouze v místnosti k tomu určené s přirozeným nebo nuceným větráním, odkládá se přímo do vyčleněných obalů. Při třídění prádla jsou používány osobní ochranné pracovní prostředky. (5) Lůžko se po provedené dezinfekci a kompletaci lůžkovin přikryje čistým prostěradlem nebo obalem do příchodu dalšího pacienta. (6) Praní osobních ochranných prostředků je zajišťováno s přihlédnutím k charakteru provozu zdravotnických zařízení a s přihlédnutím k možnosti rizika přenosu infekčního onemocnění. (7) Ve zdravotnických zařízeních se na pokrytí vyšetřovacích stolů a lehátek, kde dochází ke styku s obnaženou částí těla pacienta, používá jednorázový materiál, který je měněn po každém pacientovi. (8) Způsob ukládání prádla z provozu zdravotnických zařízení, ústavů sociální péče nebo provozoven pro příjem prádla, jeho převážení, praní a zacházení s ním, jakož i vybavení prádelny stanoví příloha č. 5 k této vyhlášce. § 10 Hygienické požadavky na úklid (K § 17 odst. 1 zákona) (1) Úklid všech prostor zdravotnických zařízení a ústavů sociální péče se provádí denně navlhko, v případě potřeby i častěji. Tomuto způsobu úklidu musí odpovídat podle charakteru provozu podlahová krytina. Na operačních a zákrokových sálech, kde jsou prováděny invazivní výkony, se úklid provádí vždy před začátkem operačního programu a vždy po každém pacientovi. Na pracovištích akutní lůžkové péče intenzivní a v místnostech, kde je prováděn odběr biologického materiálu, se úklid provádí třikrát denně. Frekvence úklidu na ostatních pracovištích je přizpůsobena charakteru provozu. V případě úklidu prováděného subjektem odlišným od poskytovatele zdravotních služeb nebo ústavu sociální péče postupuje pověřený odpovědný pracovník podle smlouvy a dezinfekčního nebo úklidového řádu. (2) Na pracovištích s akutní lůžkovou péčí standardní lze při úklidu používat běžné čisticí prostředky. Na pracovištích akutní lůžkové péče intenzivní, na operačních a zákrokových sálech, na chirurgických a infekčních pracovištích, v laboratořích a tam, kde je prováděn odběr biologického materiálu a invazivní výkony, na záchodech a v koupelnách a na dalších pracovištích stanovených provozním řádem se používají běžné čisticí prostředky a dezinfekční přípravky s virucidním účinkem. (3) Každé pracoviště má vyčleněny podle účelu použití vlastní úklidové prostředky nebo úklidové stroje, výjimkou jsou pouze standardní ambulantní a lůžková oddělení stejného typu a charakteru skladby fyzických osob. (4) Při kontaminaci ploch biologickým materiálem se provede okamžitá dekontaminace potřísněného místa zejména překrytím buničitou vatou, papírovou jednorázovou utěrkou navlhčenou virucidním dezinfekčním roztokem nebo zasypáním absorpčními granulemi s dezinfekčním účinkem. Kontaminované místo se očistí obvyklým způsobem. Použitá lůžka a matrace jsou dezinfikovány buď v pokoji omytím dezinfekčním prostředkem nebo v centrální úpravně lůžek po každém propuštění pacienta. (5) Odpad se třídí v místě vzniku, nebezpečný odpad se ukládá do označených, oddělených, krytých, uzaviratelných, nepropustných a mechanicky odolných obalů, podle možnosti spalitelných bez nutnosti další manipulace s odpadem. Ostrý odpad se ukládá do označených, spalitelných, pevnostěnných, nepropichnutelných a nepropustných obalů. Nebezpečné odpady, zejména ostré předměty, se neukládají do papírových obalů. Nebezpečný odpad vznikající u lůžek pacientů se odstraňuje bezprostředně, z pracoviště se odstraňuje průběžně, nejméně jednou za 24 hodin. Shromažďování tohoto odpadu se provádí podle provozního řádu zařízení ve shromažďovacích nádobách, které musí odpovídat jiným právním předpisům2). Shromáždění odpadu před jeho konečným odstraněním ve vyhrazeném uzavřeném prostoru je možné nejdéle 3 dny. Skladování nebezpečného odpadu (anatomického a infekčního) je možné po dobu 1 měsíce v mrazicím nebo chlazeném prostoru při teplotě maximálně 8 °C. Vysoce infekční odpad3) musí být bezprostředně v přímé návaznosti na jeho vznik upraven dekontaminací certifikovaným technologickým zařízením. Při odstraňování části těla a orgánů se postupuje podle jiného právního předpisu4). Evidence odpadu, jeho přeprava a předání oprávněné osobě za účelem jeho odstranění upravují jiné právní předpisy5). Obdobným způsobem je postupováno při manipulaci s odpadem i v dopravních prostředcích poskytovatele zdravotnické záchranné služby, zdravotnické dopravní služby a poskytovatele přepravy pacientů neodkladné péče a poskytovatele zdravotní péče, který poskytuje zdravotní péči při návštěvní službě. (6) Malování místností zdravotnických zařízení se provádí podle charakteru činnosti; zákrokové a operační sály, pracoviště akutní lůžkové péče intenzivní, odběrové místnosti, laboratoře, infekční oddělení, dětská a novorozenecká oddělení se malují jedenkrát ročně, ostatní s výjimkou prostor zdravotnických zařízení nesloužících k poskytování zdravotních služeb jednou za 2 roky. Malování místností zdravotnických zařízení se provádí vždy, dojde-li ke kontaminaci stěn a stropů biologickým materiálem. V případě aplikace antibakteriálních nátěrových hmot se postupuje podle návodu výrobce. (7) V dopravních prostředcích poskytovatele zdravotnické záchranné služby, zdravotnické dopravní služby a poskytovatele přepravy pacientů neodkladné péče se provádí úklid a dezinfekce před zařazením do služby, jedenkrát denně v kabině řidiče a v prostoru pro pacienta. V případě kontaminace dopravního prostředku biologickým materiálem se provede vždy dezinfekce a mechanická očista před dalším převozem. V případě převozu fyzických osob s podezřením na infekční onemocnění nebo s infekčním onemocněním se provede dezinfekce prostoru pro pacienta po každém převozu dezinfekčním přípravkem minimálně s virucidním účinkem. S ohledem na možné šíření infekčních nemocí provádějí poskytovatelé zdravotních služeb běžnou ochrannou dezinsekci a deratizaci, jejíž frekvence je stanovena v provozním řádu. § 11 Zrušovací ustanovení Vyhláška č. 195/2005 Sb., kterou se upravují podmínky předcházení vzniku a šíření infekčních onemocnění a hygienické požadavky na provoz zdravotnických zařízení a ústavů sociální péče, se zrušuje. § 12 Přechodné ustanovení Podle přílohy č. 4 části III bodu 2 písm. a) se postupuje do doby vybavení pracoviště v oboru péče gastroenterologie podle přílohy č. 2 části II písm. B bodu 1.10. písm. i) vyhlášky č. 92/2012 Sb., o požadavcích na minimální technické a věcné vybavení zdravotnických zařízení a kontaktních pracovišť domácí péče, ve lhůtách stanovených v § 2 odst. 1 vyhlášky č. 92/2012 Sb. § 13 Účinnost Tato vyhláška nabývá účinnosti dnem 1. října 2012. Ministr: doc. MUDr. Heger, CSc., v. r. (Přílohy jsou dostupné na adrese: http://aplikace.mvcr.cz/sbirka-zakonu) 1) Rozhodnutí Komise 2002/253/EC, kterým se stanoví definice případů pro hlášení přenosných nemocí do sítě Společenství podle rozhodnutí Evropského parlamentu a Rady č. 2119/98/ES, v platném znění. 2) Vyhláška č. 383/2001 Sb., o podrobnostech nakládání s odpady, ve znění pozdějších předpisů. 3) Vyhláška č. 432/2003 Sb., kterou se stanoví podmínky pro zařazování prací do kategorií, limitní hodnoty ukazatelů biologických expozičních testů, podmínky odběru biologického materiálu pro provádění biologických expozičních testů a náležitosti hlášení prací s azbestem a biologickými činiteli. Nařízení vlády č. 361/2007 Sb., kterým se stanoví podmínky ochrany zdraví při práci, ve znění nařízení vlády č. 68/2010 Sb. a nařízení vlády č. 93/2012 Sb. 4) Zákon č. 372/2011 Sb., o zdravotních službách a podmínkách jejich poskytování (zákon o zdravotních službách), ve znění zákona č. 167/2012 Sb. 5) Zákon č. 185/2001 Sb., o odpadech, ve znění pozdějších předpisů. Vyhláška č. 64/1987 Sb., o Evropské dohodě o mezinárodní silniční přepravě nebezpečných věcí (ADR), ve znění pozdějších předpisů. E-shopZnalectvíJUDr. Ing. Lukáš Křístek, MBA - Wolters Kluwer, a. s.Publikace Znalectví pojednává o znalecké činnosti obecně. Věnuje se zásadám, na kterých moderní znalecká činnost stojí. Na judikátech ukazuje, jak jsou tyto zásady v současné době vykládány. Dílo je zpracováno podle aktuálního stavu poznání, jsou hojně zastoupeny i čerstvé novinky, ...Cena: 477 KčKOUPITZákon o zadávání veřejných zakázek. Zákon o registru smluv. KomentářVilém Podešva, Lukáš Sommer, Jiří Votrubec, Martin Flaškár, Jiří Harnach, Jan Měkota,Martin Janoušek - Wolters Kluwer, a. s.Nový zákon o zadávání veřejných zakázek č. 134/2016 Sb. nabyde účinnosti už od 1. 10. 2016. Praktický a věcný komentář od JUDr. Viléma Podešvy a kolektivu Vám pomůže spolehlivě se připravit na zadávání ...Cena: 1 485 KčKOUPITDovolená a překážky v práci v otázkách a odpovědích v roce 2013Ing. Alena Chládková, JUDr. Petr Bukovjan - Wolters Kluwer, a. s.Leckdy je těžké najít odpověď byť na jedinou otázku. Tato kniha Vám těch odpovědí nabízí hned 206, a to na nejčastější praktické otázky z oblasti dovolené a překážek v práci. Knihu psali svým způsobem i ...Cena: 285 KčKOUPIT

matches:
§ 108
zákona č. 258
zákona č. 274
zákona č. 320
zákona č. 274
zákona č. 392
zákona č. 222
zákona č. 110
zákona č. 151
§ 16
§ 17
§ 18
§ 20
§ 45
§ 62
§ 62
§ 70
§ 72
§ 1
§ 62
§ 2
§ 16
§ 3
§ 45
§ 70
§ 4
§ 20
§ 5
§ 62
§ 6
§ 72
§ 7
§ 17
§ 8
§ 17
§ 9
§ 18
§ 10
§ 17
§ 11
§ 12
§ 2
§ 13
zákona č. 167


text:
Daň darovací | Accace Česká republika
Problematika daně dědické, darovací a z převodu nemovitosti je upravena v zákoně č. 357/1992 Sb., o dani dědické, dani darovací a dani z převodu nemovitostí, ve znění pozdějších předpisů. V zákoně jsou upraveny základní pojmy – kdo je poplatník, předmět daně, základ daně a sazby jednotlivých daní, resp. rozdělení osob do I., II. a III. třídy. Následující článek by měl sloužit jako základní přehled o daňovém zatížení v případě darování majetku a povinnosti z toho vyplývající v aktuálním stavu zákonné úpravy současně s nastíněním úpravy budoucí.
Darovací daň je daní jednorázovou a odvádí se při bezúplatném převodu majetku.
Poplatníkem daně darovací je nabyvatel, či-li obdarovaný. Výjimku tvoří případ, kdy tuzemská fyzická nebo právnická osoba daruje osobě s trvalým pobytem mimo ČR – v tomto případě je poplatníkem dárce.
Není-li dárce poplatníkem, je ručitelem, tj. pokud nabyvatel darovací daň neuhradí, správce daně se obrátí na dárce.
V případě, že majetek nabyde více osob společně, výše daně darovací bude poměrná k výši jejich podílu na majetku.
Majetkem je rozuměn movitý i nemovitý majetek či jiný majetkový prospěch.
Jestliže byl nabyt movitý majetek nebo jiný majetkový prospěch bezúplatně v tuzemsku, je tento majetek předmětem daně bez ohledu na státní příslušnost, pobyt nebo sídlo dárce nebo nabyvatele.
Z nemovitostí, které se nacházejí na území ČR, se daň vybírá bez ohledu na státní občanství nebo bydliště dárce.
Jestliže byl movitý majetek nebo jiný majetkový prospěch nabyt mimo ČR, předmětem daně je toto nabytí daně v případě, že je nabyvatel nebo dárce fyzická osoba, která je občanem ČR a má trvalý pobyt v ČR nebo právnická osoba se sídlem v ČR.
Z nemovitostí, které se nacházejí v zahraničí, se daň neplatí, pokud mezinárodní smlouva nestanoví jinak.
Pokud bylo s bezúplatným převodem nemovitosti současně zřízeno i právo odpovídající věcnému břemeni nebo právo, jehož obsahem je opětující se plnění obdobné věcnému břemeni, je i takto zřízené právo předmětem daně darovací.
Jestliže například daruje babička vnukovi dům s tím, že babička v domě dožije, jedná se o bezúplatné nabytí věcného břemene a podléhá tak dani darovací a poplatníkem je v tomto konkrétním případě babička (získává prospěch).
Předmětem darovací daně není vyplácený důchod, dotace, příspěvky a podpory ze státního rozpočtu či plnění nebo bezúplatné převody majetku na základě povinnosti stanovené právním předpisem – např. vzájemná vyživovací povinnost mezi rodiči a dětmi (blíže viz § 6 odst. 4 zákona č. 357/2992 Sb.).
Základem daně je cena majetku snížená o prokázané dluhy a cenu jiných povinností, které se váží k předmětu daně, dále je také cena majetku snížená o cenu majetku osvobozeného od daně darovací dle zákona č. 357/1992 Sb.; o clo a daň placené při dovozu v případě, že se jedná o movité věci darované nebo dovezené z ciziny.
Cena majetku je cena zjištěná podle zvláštního právního předpisu – zákon č. 151/1997 Sb., o oceňování majetku.
Sazby daně jsou diferencované podle zařazení poplatníků do skupin dle vztahu dárce k obdarovanému. Příbuzenským vztahům vzniklým narozením jsou na roveň postaveny vztahy založené osvojením. Osoby zařazené do I. (příbuzní v řadě přímé a manželé) a II. (příbuzní v řadě pobočné, a to sourozenci, synovci, neteře, strýcové a tety a také manželé dětí (zeťové a snachy), děti manžela atd.) skupiny jsou od placení daně osvobozeny, u ostatních osob se sazba pohybuje mezi 7 – 40%.
V určitých, zákonem stanovených případech, kdy darovaný majetek nepřesáhne maximální částku pro osvobození (20.000 Kč), nemusí hradit darovací daň ani osoby zařazené do III. skupiny.
V ostatních případech musí tyto osoby podat daňové přiznání příslušnému správci daně do 30 dnů ode dne, kdy došlo k bezúplatnému nabytí movitého majetku nebo jiného majetkového prospěchu nebo byl tento majetek poskytnut do ciziny.
Občan v daňovém přiznání pouze uvede skutečnosti rozhodné pro vyměření daně a doloží případný nárok na osvobození. Daňové přiznání se nepodává při bezúplatném nabytí nebo poskytnutí majetku, je-li od daně osvobozeno podle § 19 odst. 1 až 4 a 6 (osoby v I. a II. skupině atd.), podle § 20 odst. 1 nebo podle § 20 odst. 14 zákona č. 357/1992 Sb., o dani dědické, dani darovací a dani z převodu nemovitostí.
U nemovitostí musí občan podat daňové přiznání do 30 dnů ode dne, kdy mu byla doručena smlouva o bezúplatném převodu vlastnictví k nemovitosti nebo o bezúplatném zřízení práva odpovídajícího věcnému břemeni s doložkou o povolení vkladu do katastru nemovitostí. V případě nemovitostí, které nejsou evidovány v katastru nemovitostí, je nutné podat daňové přiznání do 30 dnů ode dne, kdy nabyla účinnosti smlouva o bezúplatném převodu vlastnictví k nemovitosti.
Součástí daňového přiznání je ověřený opis nebo ověřená kopie smlouvy nebo jiné listiny, kterou se potvrzují nebo osvědčují vlastnické vztahy k nemovitosti, a znalecký posudek o ceně nemovitosti. Znalecký posudek se nevyžaduje v případě, kdy jde o převod nebo přechod vlastnictví k nemovitosti, který je zcela osvobozen od daně, nebo pokud jde o pozemek bez trvalých porostů a staveb.
Správce daně pak daň vypočte a vyměří tzv. platebním výměrem. Tato daň se poté musí zaplatit do 30 dnů ode dne doručení platebního výměru.
U podílového spoluvlastnictví i společného jmění manželů podává každý poplatník (tedy i manželé) své vlastní daňové přiznání. Daňové přiznání se podává i v případě, že je výsledná daň nižší než 100 Kč. Vyměřenou daň ale správce daně nepředepíše a poplatník ji neplatí.
Ohledně budoucí úpravy ve stručnosti dodáváme, že ministerstvo financí plánuje v budoucnosti sjednotit sazbu daně darovací na 19 %. V jednání také zůstává to, že by v druhé fázi daňové reformy (navázané na chystaný nový občanský zákoník) byly tyto daně zrušeny a začleněny pod daň z příjmů.
Pozitivní změnou bude zvýšení limitu pro osvobození daně z movitého majetku z dnešních 20.000 Kč na 50.000 Kč. Zůstat má také osvobození I. a II. skupiny určených příslušným zákonem.
Autor: Mgr. Marie Zimáková, Accace Legal s.r.o.
Tydenik WK_November 2012_Majka

matches:
§ 6
zákona č. 357
zákona č. 357
§ 19
§ 20
§ 20
zákona č. 357


text:
Nařízení města č. 1 / 2005 o stání ( parkování ) vozidel a odstraňování vraků - Újezd u Brna
Nařízení města č. 1 / 2005 o stání ( parkování ) vozidel a odstraňování vraků
Rada obce Újezd u Brna se na svém zasedání dne 19. 9. 2005 usnesla vydat podle § 23, odst.1, písm. a) a c), zákona č. 13/1997 Sb., ( o pozemních komunikacích ), ve znění pozdějších předpisů a v souladu s ustanovením § 11 odst. 2 a § 102, odst. 2, písm. d) zákona č. 128/2002 Sb., o obcích ( obecní zřízení ) ve znění pozdějších předpisů toto nařízení obce :
Na místních komunikacích a ostatních veřejných prostranství území obce Újezd u Brna k tomu určených , je stání povoleno všem vozidlům od 6.00 do 22.00 hod., pokud to nevylučují jiné předpisy (1) a dopravní značení. V době od 22.00 do 6.00 hod., je stání povoleno jen osobním vozidlům,včetně přípojného vozíku a motocyklům.
Na chodnících a ostatním veřejném prostranství, které nejsou pro stání vozidel určeny nebo označeny příslušným dopravním značením, je zakázáno stání všech druhů vozidel a odstavování jejich přívěsů a návěsů.
Všichni provozovatelé motorových vozidel , kterým je ve smyslu čl. 1 odst. 1 této vyhlášky stání zakázáno, jsou povinni zabezpečit stání ve vlastním objektu nebo prostoru, příp. v prostoru pro vozidla ,přívěsy a návěsy, určeném obcí Újezd u Brna a dopravním značením.
Ve zvláštních a mimořádných případech vydává povolení k stání jiných motorových vozidel než osobních v určených hodinách ( viz. čl. 1, odst. 1 této vyhlášky ) OÚ Újezd u Brna na základě předem podané žádosti. Povolení musí být po dobu nočního stání viditelně umístěno za předním sklem vozidla.
Veřejná a vyhrazená parkoviště
Pro stání motorových vozidel slouží tyto druhy veřejných prostranství :
a) veřejné parkoviště pro osobní automobily na ulici U Hřiště a Masarykova, pro nákladní automobily na ulici U Hřiště
b) vyhrazená parkoviště v ulici Rozprýmova , Na Zahrádkách a Rybářská,
c) místní komunikace, pokud vozidlo stojí v souladu se zákonem č.361/2000 Sb., o provozu na pozemních komunikacích a změnách některých zákonů, ve znění pozdějších předpisů.
Odstraňování vraků a neúplných vozidel
Na místních komunikacích a veřejně přístupných místech se zakazuje odstavovat silniční vozidlo, které je trvale technicky nezpůsobilé k provozu (2) a není opatřeno registrační značkou, nebo které je zjevně trvale technicky nezpůsobilé k provozu.
Vlastník vozidla před předáním k likvidaci je povinen umístit vozidlo na místo, kde neohrozí životní prostředí ani nenaruší estetický vzhled obce či přírody.
Vozidlo umístěné v rozporu s odstavcem 1, přemístí obecní úřad po uplynutí 2 měsíců ode dne, kdy se o této skutečnosti dozvěděl, na náklady jeho vlastníka na vybrané parkoviště. Informaci o umístění vozidla na vybrané parkoviště zveřejní obecní úřad na úřední desce. O umístění vozidla písemně informuje vlastníka, pokud je ho možné identifikovat.
Pokud vlastník nepřevezme vozidlo z vybraného parkoviště po marném uplynutí lhůty 2 měsíců od informování vlastníka a v případě nemožnosti jeho identifikace od zveřejnění informace podle odstavce 3, má se za to, že vozidlo je autovrak. Obecní úřad naloží s autovrakem podle zákona.
Poplatek za stání nákladního automobilu činí:
a) do 3,5 t................ 1 000,- Kč., za kalendářní měsíc
b) nad 3,5 t................1 500,- Kč., za kalendářní měsíc
c) stání nákladního automobilu mimo vyhrazené parkoviště, se souhlasem OÚ 200,- Kč, za den.
Poplatek za stání vozidla se platí předem, a to vždy do 25 dne v měsíci
Toto nařízení obce nabývá účinnosti z důvodu naléhavého obecného zájmu dnem 20. 9. 2005.

matches:
§ 23
zákona č. 13
§ 11
§ 102
zákona č. 128
čl. 1
čl. 1