text:
Černý seznam nepůVodních inVaziVních druhů ryb - Absolventi A Srazy
Biodiverzita ichtyofauny ČR (VIII): 79–97 (2011)
Black List alien invasive fish species in the Czech Republic
Stanislav Lusk1, Věra Lusková1, Lubomír Hanel2
Ústav pro výzkum obratlovců AV ČR, v.v.i., Květná 8, 603 69 Brno
Fakulta životního prostředí, Katedra ekologie, Česká zemědělská univerzita v Praze, Kamýcká 129,
Praha 6 – Suchdol, 165 21.
Key words: alien invasive fishes, Black list, Czech Republic
S postupným odezněním vlny záměrných introdukcí různých druhů ryb mimo jejich původní domovský areál se v poslední třetině minulého století postupně objevují studie a přehledové souhrny, které se zabývají problematikou nepůvodních druhů, důsledky introdukcí včetně negativních vlivů nepůvodních druhů na domácí ichtyofaunu (např. Miller et al.
1989, Crivelli 1995, Moyle & Light 1996, Elvira 2001, Freyhof 2003, Alexandrov et al.
2007, Gozlan 2008, Shumka et al. 2008, Ribeiro et al. 2009, Lusk et al. 2010, Gozlan et al.
2010a). Souběžně s tím se pro některé nepůvodní druhy působící přímo či nepřímo na původní biodiverzitu začal používat přívlastek „invasive“ a to především proto, že pro tyto
druhy je charakteristická i rychlá okupace nových teritorií mající doslova charakter typické „invaze“ (Efford et al. 1997, Gido & Brown 1999, Moyle & Marchetti 2006, Riberio
et al. 2008, Wolter & Röhr 2010). Obvykle totiž oba aspekty tj. poměrně rychlá okupace
a rozšiřování nového areálu společně s dalšími negativními vlivy na původní domácí druhy
jsou pro nepůvodní invazivní druh charakteristické. Další zvýšenou vlnu pozornosti těmto
druhům podnítilo úsilí o ochranu původní biodiverzity v poslední dekádě minulého století.
Počet článků s tématem nepůvodních (alien) případně invazivních (invasive) druhů narůstá doslova geometrickou řadou. Jsou pořádány konference věnované nepůvodním druhům,
vznikly dokonce speciální tématické časopisy zaměřené na tuto tématiku – Biological Invasion (1999), Aquatic Invasions (2006), Russian Journal of Biological Invasion (2010).
Největším problémem, který přinášel i přináší různé pohledy na nepůvodní druh, se
stal výklad termínu „invasive“. Zahrnuje jednak charakter šíření druhu a současně je mu
přisuzováno i negativní působení na nativní složky domácího ekosystému. Lze říci, že i přes
detailní výkladová pojednání (Colautti & MacIsaac 2004, Genovesi & Shine 2002, Hulme
et al. 2008) zůstává stále na výkladu jednotlivých autorů v jakém smyslu termín používají.
Genovesi & Shine (2002) rozlišují obecně u nepůvodních druhů tři kategorie odstupňovaně podle nebezpečí pro nativní faunu, a to „Černý list“ (Black list), zahrnující druhy jenž
jsou velkým nebezpečím pro nativní faunu a jejichž introdukce je přísně zakázána, opakem
je pak „Bílý list“ (White list) s druhy klasifikovanými jako prospěšnými nebo s nízkým
nebezpečím pro nativní faunu. Jejich dovoz by ale měl být posouzen a stanoveny konkrétní
podmínky, za jakých může být druh případně importován. Ostatní nepůvodní druhy pak
řadí do “Šedého listu“. Termín „Grey list“ je používán také např. ve studii Corfielda et
al. (2008) a je chápán v tomto případě jako seznam exotických rybích druhů (ornamental
fishes), u nichž je třeba získat více informací o potenciálním nebezpečí v případě realizovaných introdukcí.
U rostlin se někdy používá také termín „Watch list“, kam jsou řazeny druhy potenciálně
nebezpečné pro nativní organismy (např. Gigon & Weber 2005). V našich podmínkách byl
sestaven Černý seznam rostlin, kam jsou zařazeny druhy vymizelé, nezvěstné a s nejasným
výskytem (Procházka 2001).
V současné době v souvislosti se zvyšující se mírou ohrožení a současně i s narůstajícími snahami o uchování původní biodiverzity se jako nezbytnost jeví potřeba vymezit nepůvodní druhy, které zcela evidentně představují devastační faktor vůči původní biodiverzitě.
Nepůvodní druhy jsou celosvětově považovány za jedno z významných rizik pozměňujících
a ohrožujících původní biodiverzitu (např. Allendorf, 1991, Arthington 1991, Holčík 1991,
Moyle & Leidy 1992, Crowl et al. 1992, Cowx 1997, McAllister et al. 1997, Simberloff 2003.). Prozatím není k dispozici mezinárodně závazný legislativní předpis, který by
umožnil efektivně zamezit šíření nepůvodních invazivních druhů v rámci aktivit člověka.
Uplatnění regionálních limitů obvykle vzhledem k narůstající propojenosti říčních ekosystémů (kanály, lodní doprava) ztrácí na účinnosti. Proklamuje se vypracování strategie boje
s nepůvodními invazivními druhy v rámci Evropy a jsou vydávány výzvy k vytvoření strategie pro invazivní nepůvodní druhy na národní úrovni. Genovesi & Shine (2002) v obecné
rovině analyzují strategii ve vztahu k nepůvodním druhům. Prozatím jak pro Evropu tak
i v České republice takovéto konkrétní dokumenty ve vztahu k ichtyofauně ale chybějí.
Situace v podmínkách ČR
V češtině existují dva používané termíny „invazní“ a „invazivní“ (viz Mlíkovský & Stýblo
2006), pro nepůvodní druhy působící negativně na původní biodiverzitu je doporučeno používat „nepůvodní invazivní druh“ (= alien invasive species).
Stojí za zmínku, že co se týče naší legislativy, v zákoně č.114/1992 Sb. o ochraně přírody
a krajiny (úplné znění č.18/2010) není v § 3, který se týká vymezení pojmů, nepůvodní druh
(stejně tak i invazivní) nijak vymezen.. V § 5, odst. 4 je obecně uvedeno, že záměrné rozšíření
geograficky nepůvodního druhu (rostliny nebo živočicha) do krajiny je možné jen s povolením
orgánu ochrany přírody. Jak je zde vysvětleno, geograficky nepůvodní druh (rostliny nebo
živočicha) je druh, který není součástí přirozených společenstev určitého regionu. Význam
resp. vymezení pojmu „určitý region“ již dále není provedeno, a lze odvodit, že je ponecháno
na odborném vymezení s ohledem na konkrétní druh, o který se jedná (viz i Lusk 2010a)
Skutečnost zákazu povolování nebo záměrného rozšiřování geograficky nepůvodních druhů
je pak zdůrazněna ještě u národních parků (§ 16, odst.h), chráněných krajinných oblastí (§
26, odst.d), národních přírodních rezervací (§ 29, odst.e) a přírodních rezervací (§ 34, odst.d).
Vodní zákon (č. 254/2001 Sb. v platném znění) nijak v § 2 (vymezení pojmů) nedefinuje
nepůvodní ani invazivní druh. V § 35 odst.3, je uvedeno: „Vypouštět ryby a ostatní vodní
živočichy nepůvodních, geneticky nevhodných a neprověřených populací přirozených druhů
do vodních toků a vodních nádrží bez souhlasu příslušného vodoprávního úřadu, je zakázáno“.
V zákonu o rybářství (č.99/2004 Sb.) se v §2 odst s) konstatuje, že: „ nepůvodní rybou
a nepůvodním vodním organizmem je geograficky nepůvodní nebo geneticky nevhodná
anebo neprověřená populace ryb a vodních organizmů, vyskytující se na území jednotlivého
rybářského revíru v České republice méně než 3 po sobě následující generační populace“.
Tato definice je z hlediska zoogeografie zcela chybná a je také v rozporu s pojetím nepůvodního druhu dle § 5, odst.4 zákona č.114/1992 Sb. Logicky by bylo možné odvodit, že
například jakýkoliv exotický druh ryby neúmyslně (s násadou jiných ryb) k nám dovezený, kterému se podařilo 3x po sobě vytvořit generační populace se stává „původní rybou“.
Rozvíjíme dál tyto úvahy, znamenalo by to, že králíci jsou v Austrálii také původním druhem. I samotný výklad §5 odst.4) zákona č. 114/1992 Sb. nemusí být jednoznačný, protože
některé nepůvodní druhy se již staly součástí přirozených společenstev určitého regionu,
ale proto nepřestávají být geograficky nepůvodními druhy. Je zjevné, že terminologické
problematice nepůvodních, případně invazivních druhů ichtyofauny musí být věnována patřičná pozornost, aby tyto termíny byly jasné a jednoznačné a respektovaly nejen stránku
odbornou, ale byly správně uchopeny i mluvou legislativy, což by pak usnadňovalo praktické využití a manipulaci s těmito druhy. Vzhledem k výše uvedenému zcela logicky dochází
v našich podmínkách k určitým rozporným přístupům mezi stanovisky MŽP (aplikace zákona č. 114/1992 Sb., úplné znění r. 2010) a MZe (zákon č. 99/Sb. 2004), viz Pokorná (2011).
Jak vidno, v České republice dosud chybí legislativní předpis, který by vymezil přístup
a postupy vůči nepůvodním druhům, které představují nebezpečí a rizika pro původní biodiverzitu. Tzv. invazní druhy v obecné rovině se objevují ve dvou dokumentech: „Strategie
ochrany biologické rozmanitosti České republiky“ a dále v dokumentu „Státní politika životního prostředí České republiky 2004–2010“. Usnesením vlády ČR ze dne 30.11.2009
č. 1497 byla schválena „Aktualizace Státního programu ochrany přírody a krajiny České
republiky“ , kde v části „Akční plán Strategie ochrany biologické rozmanitosti České republiky“ jsou zmíněny i invazní nepůvodní druhy. V čl. 3.4.3. Cíle – Minimalizace rizik
zavádění nových invazních nepůvodních druhů v ČR, omezení dalšího rozšiřování již přítomných invazních nepůvodních druhů a jejich regulace a odstraňování v přírodě hodnotných územích.
V čl. 3.4.4. Konkrétní opatření jsou uvedeny v sektoru druhové ochrany, týkající se „invazních nepůvodních druhů“. Opatření v jednotlivých sektorech jsou následující:
D8 – Vytvořit podmínky (včetně ekonomických) pro prevenci vysazování a zavlékání a šíření invazních nepůvodních druhů (včetně hodnocení nebezpečí), rychlou reakci a dlouhodobou regulaci populací invazních nepůvodních druhů; potřebné legislativní změny koordinovat s vývojem v rámci ES. (MŽP ve spolupráci s Mze, do 31.12.2011, dále průběžně).
D9 – Vytvořit seznam (y) invazních nepůvodních druhů u nichž je nezbytné zajistit jejich
aktivní omezování a regulace dalšího šíření, stanovit prioritní oblasti, ve kterých budou pro
tyto druhy přijímaná opatření (MŽP ve spolupráci s Mze, 31.12.2011)
D11 – Do správné zemědělské praxe zakotvit opatření a postupy na omezení šíření geograficky nepůvodních druhů (Mze ve spolupráci s MŽP, 2011).
D12 – Na pozemcích v majetku státu omezovat v rámci hospodaření šíření geograficky
nepůvodních druhů (MŽP, Mze, MO, průběžně).
V materiálu je konstatováno, že „pokračuje šíření celé řady invazních nepůvodních druhů
rostlin a živočichů.“ Nejzávažnější je konstatování, že neexistuje nástroj na řešení problémů
vzniklých šířením nepůvodních invazních druhů.
Prozatím se největší aktivity v oblasti nežádoucích nepůvodních druhů objevují zejména
u rostlin, kde některé z nich vedle negativního působení na původní biodiverzitu jsou nebezpečné i pro člověka (např. bolševník velkolepý), Jakl & Číp (2010). Tito autoři rozlišují dvě
kategorie nežádoucích rostlin: druhy nejvyšší priority (s nutnými zásahy, a to i velkoplošnými) a druhy zvláštního zřetele (s potřebou zabránění jejich šíření). Šefrová & Laštůvka
(2005) uvádějí přehledný seznam všech známých nepůvodních druhů rostlin a živočichů pro
území České republiky. Určitý zmatek v termínech označujících původnost či nepůvodnost
druhu vyvolává zejména u neodborníků i řada termínů majících zcela či částečně shodný
význam (např. nepůvodní, cizí, exotický). Rovněž označování přesunů v rámci dvou povodí,
v rámci území jednoho státu (translokace – introdukce?) může být u různých autorů rozdílné, blíže o této problematice viz např. Hanel (2004), Čeněk (2010). Vymezení nepůvodních
invazivních druhů ryb v podmínkách ČR publikovali Lusk & Lusková (2005).
Nezbytnou podmínkou pro vypracování „Strategie“ a přijetí potřebných legislativních
norem o nepůvodních invazivních taxonech je jednoznačné vymezení, které nepůvodní druhy se projevují jako invazivní vůči původní biotě. V této studii jsme se pokusili o vyhodnocení vlivu a uplatnění jednotlivých nepůvodních druhů ryb v podmínkách České republiky,
a to z hlediska jejich vztahu k původním druhům ryb a v širším pojetí i k dalším původním
složkám přírody. V podmínkách České republiky není již uvažováno o introdukci nepůvodních druhů ryb z důvodů produkčních či účelových do oblasti rybářství. Dnes již také není
problém v rámci rybářské turistiky navštívit atraktivní druhy sportovního rybolovu v jejich
domovině. Určitou výjimkou je amur černý (Mylopharyngodon piceus), který je chován
v pokusných podmínkách, přičemž se objevují stále určité snahy o jeho lokální využití
v rybničních podmínkách.
Stále významnější určité riziko představují v současnosti automigrace nepůvodních
druhů v souvislosti s postupnou realizací zprůchodňování migračních bariér zejména na tocích Moravy, Dyje, Labe a případně Odry. V minulosti to byla cesta, kudy do našich vod
pronikl karas stříbřitý (Lusk et al. 1977). V současnosti k nám pronikl do oblasti soutoku
Moravy a Dyje další nepůvodní druh hlaváč černoústý (Lusk a kol. 2008). Rovněž nelze
podceňovat nechtěné dovozy nepůvodních druhů s jinými cílovými druhy (např. sumeček
černý – Hartvich a kol. 2006). Stále riziko představuje i oblast akvaristiky a okrasných ryb,
případné nekontrolované dovozy ryb do tzv.soukromých revírů za účelem rybolovu. Od nás
i z dalších evropských států je známa již řada nečekaných úlovků různých exotických teplomilných ryb jako výsledek úniku z chovů či vysazení akvaristy (např. Adámek 2001,
Hensel 2004, Copp et al. 2005, Májsky 2007, Gante et al. 2008, Oscoz et al. 2008). Většinou se jedná o krátkodobý výskyt těchto ryb, když se ale dostanou do vhodných podmínek
např. lokalit s dostatečně teplou vodu, mohou zde vytvořit i trvalé populace (např. Hensel
& Brtek 1971, Honsig-Erlenburg 2001, Scordella et al. 2003, Piazzini et al. 2010). Větším
problémem mohou být exotické druhy ryb z jiných oblastí světa s obdobnými klimatickými
podmínkami jako jsou ve střední Evropě, které by pak mohly přežívat ve zdejších volných
vodách dlouhodobě. V poslední době je např. na našem trhu do zahradních jezírek nabízen
kaprovec čínský (Myxocyprinus asiaticus, čeleď Catostomidae) dorůstající až do metrové
délky, u nějž úspěšné přezimování v naší volné přírodě není vyloučeno (jeho domovinou
je čínská řeka Chang Jiang a její povodí).
Základním problémem je jednak vymezení termínu „nepůvodní druh“ a následně podle
jakého kritéria (-í) posoudit, který nepůvodní druh má být označen jako „invazivní“. V zásadě v této studii vycházíme z názoru, že pouze nepůvodní druh může být současně i druhem invazivním (v případě šíření nativních druhů v oblastech jejich původního výskytu lze
hovořit o expanzi).
Jednoznačné vymezení pro označení druhu jako „invazivní“ jsme převzali souhlasně
z dokumentu „European Strategy on Invasive Alien species, Council of Europe (Genovesi & Shine 2002): invasive alien species: an alien species whose introduction and/
or spread threaten biological diversity (Invazivní nepůvodní druhy jsou takové, jejichž
introdukce a šíření ohrožuje biologickou diverzitu). Vzhledem k tomu, že ne všechny nepůvodní druhy se projevují jako invazivní a případně mohou přinášet i pozitivní přínosy, je
nezbytné je v tomto smyslu výrazně rozlišovat. To bohužel prozatím v národní legislativě
ČR není uplatněno, neboť na tzv. „geograficky nepůvodní druhy“ je pohlíženo jako na jeden komplex. To vede často doslova k nesmyslným sporům mezi složkami ochrany přírody
a např. složkami Rybářských svazů. Nepůvodní druhy, které nejsou schopny se přirozeně
rozmnožovat a vytvořit trvalé populace nemusí představovat zásadní riziko pro nativní druhy. Např. na Slovensku je v tamější legislativě jednoznačně vymezeno, které nepůvodní druhy ryb (pstruh duhový, siven americký, amur bílý) lze vysazovat bez omezení (Vyhl. MŽP
SR č. 24/2003 Sb., ktorou sa vykonáva zákon č. 543/2002 Z. z. o ochrane prírody a krajiny).
Pro hodnocení rizika invazivity jsou používány různě složité systémy (např. Masticky
et al. 2010), které však mohou působit nejednoznačně s ohledem na případnou aplikaci. Při
hodnocení působení nepůvodních druhů ve vodních biotopech ČR a případné vymezení
jejich negativního vlivu na původní biodiverzitu (v nejširším slova smyslu), a tedy jejich
označení jako „nepůvodní invazivní druhy“, jsme vycházeli z dosavadních publikovaných
poznatků (Lusk et al. 1998, Lusk & Lusková 2005, Lusková et al. 2010) a dále i z vlastních
dlouholetých výzkumných výsledků. Rovněž je vhodné přihlédnout k hodnocení druhu
v okolních zemích. Tak např. seznam nepůvodních invazivních druhů ryb pro podmínky
Slovenska publikovali Kováč a kol. (2007).
Vlastní kategorii „nepůvodní invazivní druh“ jsme rozdělili na dvě podskupiny:
a) invazivní nepůvodní druh
Jedná se o nepůvodní druh, který se v podmínkách ČR plně naturalizoval, je schopen vytvářet v přírodních podmínkách vlastní reprodukcí početné stabilní populace. O jeho negativním vlivu na původní biodiverzitu existují dostatečné znalosti a průkazné poznatky.
Přihlédli jsme i k hodnocení druhu v okolních regionech (Slovensko).
b) podmíněně invazivní nepůvodní druh
Jedná se o nepůvodní druh, který je v podmínkách ČR aklimatizovaný, není však schopen
v přírodních podmínkách úspěšně se trvale rozmnožovat, a tak vytvořit stabilní populace.
Trvalý výskyt tohoto druhu včetně vysoké početnosti je důsledek soustavného záměrného
vysazování násad člověkem. Tyto násady jsou produktem umělého výtěru a odchovu. Druh
je schopen se však projevit „invazivně“, tj. negativně vůči původní biodiverzitě v případě,
že je vysazen/vysazován do určitého prostředí ve vysoké početnosti.
Současný výčet známých druhů ryb, které jsou považovány pro vody České republiky za nepůvodní je aktualizován v Tabulce 1. a zahrnuje celkem 33 taxonů. Kromě druhů uvedených v tabulce existuje v naší literatuře ještě řada dílčích informací o dalších introdukcích
např. pro produkční účely (v některých případech šlo i o vysazení do volné přírody), které
lze hodnotit jako neúspěšné, přičemž jejich průběh je nedostatečně doložen, někdy chybí i
dostatečně věrohodná revize dovezeného taxonu. Následující seznam taxonů je proto nutno
chápat s ohledem na výše uvedené skutečnosti: okounek skalní (Ambloplites rupestris), síh
Wartmannův (Coregonus wartmanni), síh písčinný (Coregonus fera), okounek Enneacanthus sp., slunečnice ušatá (Lepomis auritus), slunečnice zelená (Lepomis cyanellus), pstruh
cetinský (Salmo dentex), pstruh žlutohrdlý (Oncorhynchus clarkii), tlamouni Oreochromis
aureus, Oreochromis mossambicus, Oreochromis urolepis hornorum (Hanel 2003, Mlíkovský & Stýblo 2006). Lze předpokládat, že u historických dat o introdukcích se již nepodaří získat další zpřesňující údaje; pozornost (a to i s publikačními výstupy) je proto potřeba
věnovat současnému stavu chovu nových druhů ryb v akvakulturách a jejich osudu v našich
otevřených vodách. Existuje zpráva o výskytu živorodky duhové (Poecilia reticulata), která
byla pozorována v početných populacích v oteplených vodách v sousedství některých našich
elektráren (Mlynář 2006). V roce 2003 byli uloveni v Labi hrouzci, kteří byli přiřazeni
některými autory k druhu hrouzek Belingův (Romanogobio belingi) – dříve byl tento taxon
klasifikován jako poddruh v rámci druhového komplexu hrouzka běloploutvého (Romanogobio albipinnatus). Tento taxon sem byl pravděpodobně introdukován, není ale vyloučeno,
že zde žije dlouhodobě a byl zaměňován s hrouzkem obecným. Vyjasnění této otázky bude
vyžadovat další studia (Lusk et al. 2005).
Převážná většina nepůvodních druhů byla do ČR dovezena záměrně především z důvodů produkčních (chov v rybnících), dále s cílem rozšířit soubor druhů pro sportovní rybolov
a nebo i čistě z náhodných neujasněných záměrů. Pouze několik druhů se k nám dostalo
nechtěně jako příměs dovážených násad jiných druhů (např. střevlička východní či sumeček černý). Některé druhy k nám pronikly samovolně automigrací (karas stříbřitý, hlaváč
černoústý) z říčních systémů sousedních států, i když se na dalším šíření v případě karasa
stříbřitého podílel člověk. Do kategorie nepůvodních druhů nezařazujeme druhy, které jsou
původní pouze pro některou část hydrologického systému (úmoří) a do další části hydrologického systému na území ČR se dostaly zásluhou člověka, tzv. translokací (viz též Copp
et al. 2005). Týká se to např. kapra obecného (původní pro úmoří Černého moře – v rámci České republiky pak v povodí Moravy), který byl převezen do úmoří Baltského moře
a Severního moře již v raném středověku. Podobně je uvažováno i o candátovi obecném.
Ostroretka stěhovavá byla do úmoří Severního moře (povodí Labe) přemístěna až ve druhé
polovině minulého století. V současnosti se v našich vodách trvale vyskytuje celkem 13
nepůvodních druhů. Z toho je 5 druhů plně naturalizovaných (karas stříbřitý, střevlička
východní, sumeček americký, koljuška tříostná, hlaváč černoústý), další 4 druhy vytváří
dočasné izolované populace (pstruh duhový, siven americký, síh maréna, slunečnice pestrá)
a 4 druhy se vyskytují pouze v souvislosti s umělým chovem a soustavným vysazováním
násad (síh peled/síh maréna, amur bílý, tolstolobik bílý a tolstolobec pestrý), Lusk et al.
(2010, 2010a).
Tab. 1. Aktualizovaný seznam introdukovaných nepůvodních druhů ryb do České republiky
Použité zkratky: P – produkce, B – biomeliorace, C – sportovní rybolov, E – experiment. Výsledek introdukce
(pokud ho lze již stanovit): A – aklimatizace, R – závislý na umělé reprodukci, N – naturalizace, O – nezdařená
introdukce, IND – Invazivní nepůvodní druh, PIND – potenciálně invazivní nepůvodní druh. Poznámka: Vědecké názvosloví použito dle Eschmeyera (2010) a Froeseho & Paulyho (2010).
ČELEĎ – DRUH
VESLONOSOVITÍ (POLYODONTIDAE)
Siven arktický (Salvelinus alpinus)
Siven jezerní (Salvelinus namaycusch )
Síh peleď (Coregonus peled )
Síh omul (Coregonus autumnalis)
Kaprovec velkoústý (Ictiobus cyprinellus)
Amur černý (Mylopharyngodon piceus)
Karas stříbřitý (Carassius auratus) /*/
Keříčkovec africký (Clarias gariepinus ) /**/
Hadohlavec skvrnitý (Channa argus)
Okounek černý (Micropterus dolomieu)
Tlamoun nilský (Oreochromis niloticus) /**/
/*/ V našich podmínkách se objevují 3 „formy“ karasa stříbřitého: Carassius auratus auratus, Carassius auratus gibelio a Carassius auratus langsdorfi, některými autory považované za samostatné druhy. Nejnověji byla
identifikována další forma, zatím označována C.a. MMM.
/**/ Druhy schopné v našich podmínkách přežívat jen v oteplené vodě
Černý seznam ichtyofauny České republiky
Nepůvodní invazivní druhy
Charakteristickou vlastností nepůvodních druhů v této kategorii je, že proces aklimatizace
u nich byl završen naturalizací. V přírodních podmínkách ČR se přirozeně rozmnožují
a vytvořily stabilní a početné populace, jejichž existence je nezávislá na člověku. Do různé
míry negativně působí na nativní druhy.
Karasa stříbřitého pro tento účel chápeme jako „komplex“, který zahrnuje několik dosud
zjištěných „forem“: C.a. gibelio, C.a.auratus, C.a. langsdorfii a C.a. MMM. Některými
autory jsou uvedené formy považovány za samostatné druhy. Zcela dominantní je „forma“ gibelio, která se v současnosti vyskytuje téměř ve všech vodách s výjimkou typických
pstruhových vodních toků. Karas stříbřitý pronikl vlastní migrační aktivitou v roce 1975
do oblasti soutoku Moravy a Dyje. Následně s pomocí člověka překonal bariéry mezi povodími a úmořími a vlastní migrační aktivitou osídlil většinu vhodných vod v ČR (Lusk et
al. 1997, Lusková a kol. 2002, Slavík & Bartoš 2004, Lusk & Lusková 2010). V úvodním
období se jednalo o triploidní jedince, a to výlučně samice, které se rozmnožovaly nepohlavně (gynogeneticky) s využitím samců jiných druhů kaprovitých ryb. V průběhu roku
docházelo i ke 2–3 výtěrům. Po stabilizaci populací došlo postupně k transformaci původně
jednopohlavních (samičích) populací na populace smíšené, kde vedle triploidních jedinců
se objevili i diploidní samci i samice, u nichž probíhá klasická reprodukce (Lusková a kol.
2004). Savini a kol. (2005) řadí karasa stříbřitého mezi 27 nejvýznamnějších nepůvodních
vodních organismů ovlivňujících vodní biotu v Evropě (jeho trvalé populace byly známy
v době publikování jejich článku z 29 evropských států).
• Negativní vliv karasa stříbřitého na původní biodiverzitu je různorodý. Podílí se přímo
na omezení až zániku populací původních druhů karasa obecného či lína obecného. Vytváří hybridy s karasem obecným a s kaprem obecným (Papoušek et al. 2008, nepublikované
výsledky). Nezanedbatelný je tzv. sexuální parazitismus, kdy triploidní samice využívají
pro nepohlavní reprodukci samce kaprovitých druhů – zejména karasa obecného, kapra
obecného, cejna velkého, plotice obecné, čímž snižují jejich reprodukční potenciál (viz např.
Smartt 2007). Protože karas stříbřitý je reprodukčně velmi výkonný a značně odolný vůči
nepříznivým podmínkám, je schopen vytvářet velmi početné doslova „přemnožené“ populace s následným konkurenčním vlivem v oblasti potravy a prostorové kompetice. Při vysoké početnosti vedle uvedených vlivů způsobuje také zakalení vody (Lusková a kol. 2002).
V rybnících představuje nebezpečnou konkurenci pro produkci kapra. Pokud není při obhospodařování rybníků aplikován řádný systém hospodaření a případně je mu v rybnících
ponechána volná potravní nika, je tam karas stříbřitý schopen vytvářen masovou produkci
na úkor jiných rybích druhů (Lusk 2010).
Tento druh byl k nám zavlečen neúmyslně při dovozu násad býložravých ryb v letech 1981–
82 (Hanel & Lusk 2005). Střevlička se tak objevila ve většině rybničních oblastí, kde se
plně naturalizovala. Následně s vypouštěním rybníků pronikla i do volných vod a vhodné
podmínky nalezla v aluviálních typech vodních biotopů, kde postupně omezila a případně
nahradila původní slunku obecnou. Obdobný proces proběhl i v rybnících. Rozšíření a případné navyšování početnosti tohoto druhu v přírodních biotopech je převážně důsledkem
trvalé dotace s vypouštěnou vodou z rybníků. Šíření tohoto druhu v rámci evropského kontinentu uvádějí Gozlan et al. (2010).
• Negativní působení střevličky východní se projevuje jednak v oblasti potravní konkurence zejména vůči plůdku ostatních druhů (Adámek & Sukop 2000). O přímém negativním
vlivu na původní druh slunku obecnou v našich podmínkách chybí jednoznačné doklady,
ale i na základě zahraničních poznatků lze takovéto negativní působení dovozovat. Gozlan a kol. (2005) popisují přenos patogenního mikroorganismu Sphaerothecum destruens
ze střevličky na slunku, což zamezuje jejímu úspěšnému rozmnožování a vyvolává vyšší
mortalitu. Potvrzeno bylo i křížení mezi střevličkou a slunkou (Gozlan & Beyer 2006). Libosvárský et al. (1990) referují o fakultativním parazitismu střevličky východní ve vztahu
k rybničním kaprům.
Ze Severní Ameriky byl tento sumeček dovezen poprvé do Francie v roce 1871 (viz
Cvijanović et al. 2005), později do Německa v roce 1885, k nám se dostal za účelem chovu
v rybnících v roce 1890 (Hanel & Lusk, 2005). V současné době je poměrně široce rozšířen
v evropských vodách, jeho naturalizace je potvrzena z 19 států (Salvini et al. 2010).
Sumeček americký byl u nás postupně vysazován do řady tekoucích i stojatých vod
v Čechách a na Moravě. Když v rybnících nesplnil očekávání (nerostl rychleji než ve své domovině), bylo od jeho dalšího rybnikářského využití upuštěno. Tento druh se naturalizoval
v povodí větších řek, i když postupně i tam v řadě lokalit z různých důvodů vymizel. V současnosti se vyskytuje ve střední a dolní části Labe a v přilehlém záplavovém území, ojedinělý je jeho výskyt v povodí Moravy u Kroměříže (Lusk a kol. 1998, Koščo a kol. 2004).
• Negativní vliv tohoto druhu na původní ichtyofaunu byl v minulosti z různých důvodů zpochybňován. Vzhledem k agresivnímu chování potlačuje výskyt ostatních druhů (Lusk a kol.
2004). Při výzkumu v toku Labe v letech 1996–8 v úsecích toku s kamenným záhozem, kde
se tento druh vyskytoval ve vysoké početnosti, jsme nezjistili výskyt dalších rybích druhů.
Lze předpokládat proto jeho piscifágní vliv především na malé jedince (plůdek) a prostorovou kompetici vůči druhům se shodnými habitatovými nároky.
Hlaváč černoústý byl ve slovenské části Dunaje zjištěn poprvé v roce 2003 (Stráňai & Andreji 2004). Postupně začal rozšiřovat svůj areál i do přítoků. V dolním úseku Moravy
(ř. km 19) byl nalezen v roce 2006. Tento nepůvodní druh byl v České republice zjištěn
poprvé v oblasti soutoku Moravy a Dyje v roce 2008, kam pronikl vlastní migrační aktivitou (Lusk a kol. 2008). Tento druh spolu s dalšími příbuznými z rodu hlaváčů (Neogobius)
se objevil v rakouské a slovenské části Dunaje v průběhu posledních 20 let, a to s vysokou
pravděpodobností nechtěně i v souvislosti s lodními transporty (Wiesner 2005). V současné
době se hlaváč černoústý na území ČR prokazatelně vyskytuje v toku Moravy od soutoku
s Dyjí (ř.km 70,0) až po první stupeň v ř.km 74,1, který brání prozatím další jeho migraci
proti proudu. V toku Dyje se prokazatelně vyskytuje od soutoku s Moravou (ř.km 0,0) až
po jez v Břeclavi (ř.km 26,7). Osidluje především členité části toku, zejména břehy opevněné s hrubým kamenným záhozem nebo kamenné výhony. Úspěšně se již zde rozmnožuje
a ve vhodných biotopech dosahuje vysoké početnosti (Lusk a kol. 2009).
• Negativní vliv na původní druhy prozatím nebyl v našich podmínkách dosud prokázán.
V podmínkách Slovenska je tento druh ale hodnocen jako invazivní (Kováč a kol. 2007),
stejně tak je tomu i v dalších regionech Evropy i Severní Ameriky (Sapota 2006, Corkum
et al. 2004, Ojaveer 2006, Czugała & Woźniczka 2010). Tomuto druhu je přisuzován predační tlak na vranku obecnou, hrouzka běloploutvého, mřenku mramorovanou (Jurajda et
al. 2005, Koščo & Pekárik 2007). Lze předpokládat, že dojde ke konkurenční interakci
s druhy osidlujícími shodný mikrohabitat, což v podmínkách soutoku Moravy a Dyje jsou
hlavačka mramorovaná, mník jednovousý, okoun říční, ježdík dunajský a tohoročci některých dalších druhů.
Nepůvodní podmíněně invazivní druhy
Výskyt a početnost těchto nepůvodních druhů je v současnosti závislá na aktivitách člověka. Člověk tedy umožňuje jejich případné „invazivní“ šíření a působení na nativní biotu.
Konkrétně se v našich podmínkách jedná o tři nepůvodní druhy. Amur bílý i amur černý
(druhý z uvedených se vyskytuje omezeně v jakýchsi pokusných chovech) se u nás v přírodě
nerozmnožují. U slunečnice pestré se jedná prozatím jen o nehojné lokální výskyty.
Tento druh byl k nám dovezen poprvé v roce 1961 zejména za účelem likvidace makrofyt
a postupně se podařilo jeho chov stabilizovat (Hanel & Lusk 2005). Amur bílý je uměle rozmnožován, odchované násady jsou využívány jak pro odchov konzumních ryb v rybnících,
tak je vysazován do rybářských revírů jako objekt sportovního rybolovu. Z hlediska rybářského využití (produkce, konzumní hodnota, objekt rybolovu) je amur bílý v podmínkách
ČR vysoce ceněným druhem. Z Evropy je uváděn výskyt jeho ferálních populací z 15 zemí
(Savini et al. 2010).
• Negativní rizikový faktor představuje tento druh vzhledem ke své potravní specializaci
(fytofág) vůči původní vodní floře. I při odpovídající obsádce (početnost a biomasa) je tento
druh schopen likvidovat chráněné druhy vodních rostlin. Druhotně má pak vyžírání vodních rostlin nepříznivý vliv na reprodukci fytofilních druhů ryb, které se na vodní rostliny
vytírají. Uváděn je i příspěvek amura k „eutrofizaci“ vodního biotopu (Cudmore & Mandrak 2004).
Tento druh se u nás prozatím vyskytuje v pokusných objektech. Uvažuje se s jeho využitím
při potlačování nežádoucích vodních plžů, kteří jsou např. mezihostiteli některých motolic.
• V případě jeho nekontrolovaného rozšíření je však vysoké riziko, že tento druh bude likvidovat i populace ohrožených a zvláště chráněných druhů vodních měkkýšů. Proto by bylo
vhodné z hlediska „předběžné opatrnosti“ s šířením tohoto druhu v našich podmínkách
neuvažovat. I když byl dovezen do několika států Evropy, vytvořil zatím jedinou ferální
populaci v bulharské nádrži Ovcharitza (Uzunova & Zlatanova 2007, Savini et al. 2010).
Více informací o vlivu tohoto druhu na místní biotu včetně negativního působení je proto
ze Severní Ameriky (např. Cummings 2000, Nico et al. 2005).
Slunečnice byla na naše území dovezena v roce 1929 zřejmě neúmyslně s plůdkem ryb
z bývalé Jugoslávie (Hanel & Lusk 2005). Tento druh se v ČR v minulosti vyskytoval pouze
náhodně. V současnosti však v některých lokalitách má tendenci vytvářet stabilní populace
(ramena Labe, pískoviště – jezera v povodí Moravy). Ve 22 evropských státech již vytvořila
ferální populace (Savini et al. 2010). V některých částech Evropy byla již zaznamenána
invazivita slunečnice pestré s ohledem na nativní ichtyofaunu (Przybylski 2006, Uzunova
& Zlatanova 2007, van Kleef et al. 2008, Cucherousset et al. 2009).
• Vzhledem ke svému chování i s ohledem na piscifágní působení zejména na plůdek jiných
ryb je nezbytné výskyt tohoto druhu nepodporovat a zamezit jeho dalšímu šíření.
Vymezení nepůvodních druhů jako invazivních provedli u nás Lusk & Lusková (2005), kdy
takto označili karase stříbřitého, střevličku východní, sumečka amerického případně i hlavačku mramorovanou. Jako rizikový druh z hlediska vztahu k chráněným druhům vodních
a litorálních rostlin označili amura bílého.
Hlavačka mramorovaná je v některých evropských regionech označována jako invazivní (např. Harka 1990, Jurajda et al. 2005, Prášek & Jurajda 2005, Von Landwüst 2006,
Rizevsky et al. 2007). Zdá se však, že většina autorů při tomto označení chápe invazivnost
ve smyslu šiření, tedy invaze a ne ve smyslu negativního vlivu na původní biodiverzitu.
Hlavačka mramorovaná byla u nás zjištěna poprvé v roce 1994 v Mušovské nádrži na Dyji
(Lusk & Halačka 1995). V průběhu následujících let se postupně rozšířila jak v toku Moravy, tak i Dyje. Nově osídlovala i vodní biotopy v přilehlém zátopovém území Dyje, a to
jak aktivní migrací, tak i v souvislosti se záplavami. Její šíření má určité znaky invaze, ale
z některých lokalit dříve zjištěného výskytu vymizela. Navíc se nepředpokládá v našich
podmínkách výraznější vliv na ostatní ichtyofaunu. Ukazuje se tak, že zařazení mezi invazivní druhy nemusí být vždy jednoduché (jednoznačné) a také to, že tentýž druh se může
chovat v různých regionech odlišně v závislosti na konkrétních podmínkách.
Je zajímavé, že invazivní chování bylo v rámci evropských vod přisouseno i některým
nativním druhů, které byly vysazeny do nových území v rámci jednoho státu, příkladem
může být např. Velká Británie, translokovaná plotice obecná (Rutilus rutilus), jelec tloušť
(Squalius cephalus), jelec proudník (Leuciscus leucisus) či ježdík obecný (Gymnocephalus
cernua), viz Stokes et al. (2006), Caffrey et al. (2007), Winfield et al. (2010). Benejam et
al. (2010) popisují invazivitu nepůvodního sumce velkého (Silurus glanis) na Iberském
poloostrově.
V kompendiu nepůvodních druhů fauny a flóry ČR (Mlíkovský & Stýblo 2006) je jako
invazivní druh vymezen z ryb pouze karas stříbřitý, u některých dalších druhů jsou uvedeny pouze určité interakce případně i rizika. Je otázkou jaké působení nepůvodního druhu
považujeme za dostatečné, abychom jej označili jako „invazivní“. Každý nepůvodní druh
v podstatě působí konkurečně vůči nativním druhům v oblasti potravy. Zde jsou určité
výjimky jako např. ostroretka stěhovavá nebo amur bílý, kteří jsou převážně fytofágové.
Obvykle pouze potravní konkurence sama o sobě nemusí být důvodem k zařazení nepůvodního druhu mezi invazivní. Jako velmi důležitý aspekt invazivnosti nepůvodního druhu je
hodnocena schopnost agresivně rozšiřovat areál a rychle navyšovat početnost, i když další
negativní působení je často pouze předpokládáno. Snaha po objektivizaci míry rizika ze
strany nepůvodních druhů vůči nativním složkám ekosystému vede k detailizaci hodnocení
možností a k aplikaci tzv. „Fish invasive scoring kit – FISK“, principu použitého u rostlin
i pro ryby (Coop et al. 2009, Mastitsky et al. 2010). Tyto postupy a získané hodnocení
by měly být využívány především pro zvažované případné introdukce nepůvodních druhů.
U nepůvodních druhů, které byly již introdukované, jsou obvykle rozhodující konkrétní
poznatky o případném „invazivním“ působení druhu v daných podmínkách. Je však nezbytné přiznat, že označení invazivní je nepůvodním druhům často přiznáváno s přihlédnutím k expanzivitě a invaznosti šíření bez dalších konkrétních poznatků o negativním vlivu
na nativní biodiverzitu, viz např. seznam invazivních druhů pro podmínky Slovenska (Kováč a kol. 2007).
V podmínkách ČR chybí z části odborné vyhodnocení a následné oficiální označení
nepůvodních druhů, které mají v tomto regionu negativní vliv na původní složky naší biodiverzity v nejširším rozsahu. Zatím tedy můžeme odvodit, že za nepůvodní invazivní druh
je možno označit takový, když je jeho „škodlivost“ vůči původní diverzitě obecně vnímána (viz úvodní část této studie). Bez následně navazujících nástrojů (legislativa, finanční zdroje) nelze účinně omezovat a případně alespoň nepodporovat nesprávnými postupy
hospodaření stavy a šíření nepůvodních invazivních druhů, jak je to známé např. u karasa
stříbřitého (Lusk 2010, Lusk & Lusková 2010). Aktuální stav je nevyhovující, neboť chybí
legislativní normy dostatečné právní síly, což napomáhá negativnímu působení nepůvodních invazivních druhů na druhy původní.
Pokud nedojde k urychlené nápravě, potom budoucí zprávy o stavu ochrany přírody
ČR budou obsahovat opět jen souhrnné konstatování „Původní druhy jsou stále více ohrožovány nebo hubeny desítkami nových invazivních druhů, jejichž likvidace je vždy velmi
náročná.“ (Miko & Hošek 2009). Závěrem lze vyslovit důrazný apel na nezbytnost přípravy a následného schválení účinných právních norem (s navazující finanční podporou), bez
nichž není reálné destrukční vlivy nepůvodních invazivních druhů na naši původní biodiverzitu účinně omezovat
In recent years, the attitude toward non-indigenous fish species has markedly changed and
gradual steps have been taken to elucidate their negative impact on native biodiversity. Those non-native species whose negative impact has been demonstrated have been denoted as
alien invasive species, or they have been included in the so-called Black List of non-native
species. In the Czech Republic evidence has been obtained so far of attempted introduction
of 40 non-native species, part of which is insufficiently known so far. At present, 13 non-native permanently occur in this country, five of which (Carassius auratus, Pseudorasbora
parva, Ameiurus nebulosus, Gasterosteus aculeatus, Neogobius melanostomus) have become fully naturalised, another four species (Oncorhynchus mykiss, Salvelinus fontinalis,
Coregonus maraena, Lepomis gibbosus) have produced isolated temporary populations,
and four species (Coregonus peled, Ctenopharyngodon idella, Hypophthalmichthys molitrix, Aristichthys nobilis) occur only in connection with artificial cultures and releasing fry.
The category of „non-native invasive species“ has been divided into two sub-categories,
viz., (a) non-native invasive species, and (b) non-native, conditionally invasive, species.
(a) Non-native invasive species
This is a non-native species, fully naturalised in the Czech Republic which is capable of
producing, through its own reproduction, numerous and stable populations independent of
human activities. Sufficient knowledge and conclusive evidence is available of its negative
impact on native biodiversity. Attention has also been paid to the classification of this species in neighbouring regions (Slovakia).
For this purpose, C. auratus is taken as a „complex“ comprising several „forms“ known
so far, i,.e. C. a. gibelio, C.a. auratus, C. a. langsdorfii, and C. a. MMM. The form gibelio is quite dominant. In 1975, C. auratus invaded, through its own migration activity, the
confluence area of the rivers Morava and Dyje. Subsequently, aided by man, the species
surmounted the barriers between drainage areas and populated, by own migration activity,
most suitable water bodies.
• C. auratus is among the typical non-native invasive fish species, showing the highest
degree of aggression toward native ichthyofauna. It participates directly in the decrease in
numbers or even destruction of the native populations of Carassius carassius and Tinca
tinca. It produces hybrids with C. carassius and Cyprinus carpio. Not to be overlooked is its
so-called sexual parasitism, its triploid females utilising males of other cyprinids (C. carassius, C. carpio, Abramis brama, Rutilus rutilus, etc.) in non-sexual reproduction, thereby
decreasing their reproduction potential. C. auratus is very efficient as regards reproduction,
and is considerably resistant to unfavourable conditions. That is why it can produce very
numerous, virtually „overcrowded“ populations, highly competitive as regards food supply
and space. It is a dangerous competitor in fishpond carp cultures, as its own production is
distinctly less valuable financially.
This species was unintentionally introduced together with fish stocks imported in 1981-1982
and became fully naturalised in most fishpond regions. Its distribution and eventual increase
in numbers is largely the result of permanent subsidies with water drained from fishponds.
In fishponds and alluvial habitats the species has been gradually replacing the native species, Leucaspius delineatus.
• The negative impact of P. parva is seen in its competition for food, particularly as regards
the larvae of other species. The species is also suspect of transmitting the pathogenic micro-organism, Sphaerothecum destruens, to L. delineatus, and is also connected with several
other negative manifestations.
Initially, the species was imported for fishpond culture, later it was also released in streams.
At present, it occurs in the middle and lower parts of the Labe River and their floodplains,
occasionally in the Morava River drainage area near Kroměříž.
• In the past, the negative impact of this species on native ichthyofauna was called in question for various reasons. This pisciphagous species preys mainly on small fish fry, and it
competes for space with species showing identical habitat requirements.
Since 2008, this species occurs in the confluence area of the rivers Morava and Dyje, reproducing successfully and attaining large numbers in suitable habitat types.
• In Slovakia this species is evaluated as invasive, the same as in other regions of Europe
and North America. It is thought to exert predation pressure on, and compete with, species
inhabiting identical microhabitats, such as Lota lota ,Gymnocephalus baloni, Perca fluviatilis, Cobitis spp. as wel as the fry of some other species.
(b) Non-native, conditionally invasive, species
This is a non-native species, acclimated in the conditions of the Czech Republic, yet incapable
of permanent and successful reproduction and producing stable populations. The permanent
occurrence of such a species, including its high numbers, is the result of systematic and intentional stocking with products of artificial stripping and rearing. However, the species is capable of
becoming „invasive“ in case that it has been released in a certain environment in large numbers.
The species was first imported into this country in 1961, primarily to evaluate and liquidate
aquatic macrophytic vegetation. It is reared artificially, the reared fry being used both for
rearing marketable fish in fishponds and for releasing in streams as the object of angling.
• Attaining large numbers. the species is capable of liquidating protected species of aquatic
plants. Secondarily, by consuming aquatic plants it can unfavourably affect the reproduction
of phytophilous fish species which deposit their eggs on aquatic plants. Also, it contributes
to the „eutrophication“ of the aquatic environment.
For the time being, this species occurs in this country in experimental plants only. It is
considered to be useful in destroying undesirable aquatic molluscs, some of which are intermediary hosts of certain trematode species.
• Uncontrolled spreading of this species presents a considerable risk, as it can also liquidate populations of endangered and particularly protected species of aquatic molluscs. In view of „preliminary precaution“ it is necessary not to consider any further dispersal of this species in this country
In the past, this species only occasionally occurred in the Czech Republic. At present, however, it tends to produce stable populations in some localities.
• In view of the pisciphagous behaviour of this species, above all, its preying.on larvae of
other fishes, it is inevitable not to support its occurrence and prevent its further dispersal.
Podklady pro studii a její vypracování bylo provedeno v rámci řešení výzkumného projektu VaV r.č. SPII2d1/9/07 finačně podporovaného Ministerstvem životního prostředí ČR.
Adámek Z. 2001: Role akvaristiky v introdukcích vodních živočichů do našich povrchových vod. Akvárium
terárium 44(8): 48–52.
Adámek Z., Sukop I. 2000: Vliv střevličky východní (Pseudorasbora parva) na parametry rybničního prostředí. Biodiverzita Ichtyofauny České republiky (III): 37–43.
Alexandrov B., Boltachev A., Kharchenko T., Lyashenko A., Son M., Tsarenko P. Zhukinsky V. 2007: Trends
of aquatic alien species invasions in Ukraine. Aquatic Invasions 2(3): 215–242.
Allendorf F.W. 1991: Ecological and genetic effects of fish introductions: synthesis and recommendations. Can.
J. Fish. Aquat. Sci. 48 (1) : 178–181.
McAllister D.E., A.L. Hamilton B. Harvey. 1997: Global freshwater biodiversity: Striving for the integrity of
freshwater ecosystems. Sea Wind 11(3): 1–140.
Arthington A.H. 1991: The ecological and genetic impacts of introduced freshwater fishes in Australia. Can. J.
Fish. Aquat. Sci. 48 (Suppl. 1): 33–44.
Benejam J., Benito J. C., García-Berthou E.: 2007: On the spread of the European catfish (Silurus glanis) in the
Iberian Peninsula: first record in the Llobregat river basin. Limnetica 26(1): 169–171.
Caffrey J. M., Hayden B., Walsh T. 2007: Dace (Leciscus leuciscus L.): an Invasive Fish Species in Ireland.
Irish Freshwater Fisheries, Ecology and Management Central Fisheries Board, Dublin, Ireland 5: 1–15.
Colautti R., MacIsaac H. 2004: A neutral terminology to define „invasive“ species. Diversity Distrib. 10: 135–141.
Copp G.H., Vilizzi L., Mumford J., Fenwick G.V., Godard M.J., Gozlan R.E. 2009: Calibration of FISK, an
invasiveness screening tool for nonnative freshwater fishes. Risk Analysis 29 (3): 457–467.
Copp G.H., Wesley K.J., Vilizzi L. 2005: Pathways of ornamental and aquarium fish introduction into urban
ponds of Epping Forest (London, England): the human vector. Journal of Applied Ichthyology 21: 263–274
Copp G.H., Bianco, P.G., Bogutskaya N.G., Erős T., Falka I., Ferreira M.T., Fox M.G., Freyhof J., Gozlan R.E.,
Grabowska J., Kováč V., Moreno-Amich R., Naseka A.M., Peňáz M., Povž M., Przybylski M., Robillard
M., Russell I.C., Stakėnas S., Šumer S., Vila-Gispert A., Wieser C. 2005: To be, or not to be, a non-native
freshwater fish. Journal of Applied Ichthyology 21: 242–262.
Corkum L.D., Sapota M.R., Skora K.E. 2004. The round goby, Neogobius melanostomus, a fish invader on both
sides of the Atlantic Ocean. Biol. Invasions 6(2): 173–181.
Corfield J., Diggles B., Jubb C., McDowall R. M., Moore A., Richards A., Rowe D. K. 2008: Review of the impacts of introduced ornamental fish species that have established wild populations in Australia. Prepared
for the Australian Government Department of the Environment, Water, Heritage and the Arts.
Cowx I.G. 1997: Introduction of fish species into European fresh waters: Economic successes or ecological
disasters? Bull. Francois Péche Pisciculture 344–345: 57–77.
Crivelli A.J. 1995: Are fish introductions a threat to endemic freshwater fishes in the northern Mediterranean
region? Biol. Conserv. 72: 311–319.
Crowl T. A., Townsend C.R, McIntosh A.R. 1992: The impact of introduced brown and rainbow trout on native
fish: the case of Australasia. Reviews in Fish Biology and Fisheries 2: 217–241.
Cucherousset J., Copp G. H., Fox M. G., Sterud E., van Kleef H. H., Verreycken H., Záhorská E. 2009: Life-history traits and potential invasiveness of introduced pumpkinseed Lepomis gibbosus populations in
northwestern Europe. Biological Invasions 11: 2171–2180.
Cummings K. 2000: Black carp — a potential catastrophe for North American freshwater mollusks. Tentacle,
9, July 2000: 9–10.
Cudmore B., Mandrak N.E. 2004: Biological synopsis of grass carp (Ctenopharyngodon idella). Can. J. Fish.
Aquat. Sci. 2705: 2–52.
Cvijanović G., Lenhardt M., Hegediš A. 2005: The first record of black bullhead Ameiurus melas (Pisces,
Ictaluridae) in Serbian waters. Arch. Biol. Sci., Belgrade 57 (4): 21–22.
Czugała A., Woźniczka A. 2010: The River Odra estuary – another Baltic Sea area colonized by the round goby
Neogobius melanostomus Pallas, 1811. Aquatic Invasions 5 (1): 61–65.
Čeněk M. 2010: Některé nevyřešené otázky v problematice nepůvodní ichtyofauny České republiky. Prameny
a studie 45: Trvale udržitelný rozvoj, NZM Praha: 50–60.
Freyhof J. 2003: Immigration and potential impacts of invasive freshwater fishes in Germany. Berichte des
IGB 17: 51–58.
Efford I.E., Garcia C.M., Williams J.D. 1997: Facing the challenges invasive alien species in North America.
Global Biodiversity 7: 25–30.
Elvira B. 2001: Identification of non-native freshwater fishes established in Europe and assessment of their
potential threats to the biological diversity. Convetion of the conservation of European wildlife and natural
habitats. Standing Commettee 21st meeting, Strasbourg 26 30 November 2001, 50 pp.
Eschmeyer W.N., Fricke R. (eds.) 2010: Catalogue of Fishes electronic version (updated 25 October 2010),
http://research.calacademy.org/ichthyology/catalog/fishcatsearch.html.
Froese R., Pauly D. (eds.) 2010: Fish–Base, World Wide Web electronic publication, www.fishbase.org. version
Gante H. F., Moreira da Costa L., Micael J., Alves M.J. 2008: First record of Barbonymus schwanenfeldii
(Bleeker) in the Iberian Peninsula. J. Fish Biol. 72: 1089–1094.
Genovesi P., Shine C. eds. 2002: European strategy on invasive alien species. Strasbourg, Council of Europe,
Gido K.B., Brown J.H. 1999: Invasion of North American drainages by alien fish species. Freshwater Biology
42: 387–399.
Gigon A., Weber E. 2005: Invasive Neophyten in der Schweiz: Lagebericht und Handlungsbedarf”, Report for
the BUWAL, Bern, 40 pp.
Godinho F. N., Ferreira M. T. 1998: The relative influences of exotic species and environmental factors on an
Iberian native fish community. Environmental Biology of Fishes 51: 41–51.
Golzlan R.E. 2008: Introduction of non-native freshwater fish: is it all bad? Fish and Fisheries 9: 106–115.
Gozlan R.E., St.-Hilaire, Feist S., Martin S.W., Martin P., Kent M.L. 2005: Disease threat to European fish.
Nature, 435, 23 June, 1946.
Gozlan R.E, Beyer K. 2006: Hybridisation between Pseudorasbora parva and Leucaspius delineatus. Folia
Zool. 55: 53–60.
Gozlan R. E., Andreou D., Asaeda T., Beyer K., Bouhadad R., Burnard D., Caiola N., Cakic P., Djikanovic V.,
Esmaeili H. R., Falka I., Golicher D., Harka A., Jeney G., Kováč V., Musil J., Nocita A., Povz,M., Poulet
N., Virbickas T., Wolter, C., Serhan Tarkan, A., Tricarico, E., Trichkova, T., Verreycken, H., Witkowski
A., Guang Zhang C., Zweimueller I., Britton R. J. 2010: Pan-continental invasion of Pseudorasbora parva:
towards a better understanding of freshwater fish invasions. Fish and Fisheries 11(4): 315–340.
Gozlan R.E., Britton J.R., Cowx I., Copp G.H. 2010a: Current knowledge on non-native freshwater fish introductions. J. Fish Biol. 76: 751–780.
Hanel L. 2003: The ichthyofauna of the Czech Republic: development and present state. Matthias Belivs University proceedings, Biological series 3 (1): 41–71.
Hanel L. 2004: Poznámky k terminologii označující původ výskytu ryb a mihulí. Sb. VII. Česká ichtyol. konference, Vodňany: 53–56.
Hanel L., Lusk S. 2005: Ryby a mihule České republiky, rozšíření a ochrana. ZO ČSOP Vlašim, 448 str.
Harka Á. 1990: Zusätzliche Verbreitungsgebiete der Marmorierten Grundel (Proterorhinus marmoratus Pallas) in Mitteleuropa. Österreichs Fischerei 43: 262–265.
Hartvich P., Lusk S., Rajchard J. 2006: První nález sumečka černého (Ameiurus melas) na Třeboňsku v České
republice. Biodiverzita ichtyofauny ČR (VI): 55–58.
Hensel K. 2004: First record of the pirapitinga Piaractus brachypomus (Actinopterygii: Serrasalmidae) in
Slovakia. Biologia 59 (15): 205–210.
Hensel K., Brtek Ľ. 1971: O aklimatizácii gupky Poecilia (Lebistes) reticulata Peters, 1859 v termálnom Teplom potoku pri Bojniciach. Ac. Rer. Natur. Mus. Nat. Slov. 17: 67–83.
Holčík, J. 1991. Fish introductions in Europe with particular reference to its central and eastern part. Can. J.
Fish. Aquat. Sci. 48(Suppl. 1): 945–957.
Honsig-Erlenburg W. 2001: Zum Fischbestand des Warmbades in Villach, Kärnten. Carinthia 2, 111: 135–140.
Hulme P.E., Roy D.B, Cunha T., Larsson T.-B. 2008: A pan-European inventory of alien species: rationale,
implementation and implications for managing biological invasions. In DAISIE (eds.) The Handbook of
European Alien Species. Springer, Dordrecht.
Jakl J., Číp D. 2010: Seznamy nežádoucích invazních druhů. Ochrana přírody č. 2: 30–31.
Jurajda P., Černý J., Polačik M., Valová Z., Janáč M., Blažek R., Ondračková M. 2005: The recent distribution
and abundance of non-native Neogobius fishes in the Slovak section of the River Danube. J. Appl. Ichthyol.
21: 319–323.
van Kleef H., van der Velde G., Leuven R. S. E. W., Esselink H. 2008: Pumpkinseed sunfish (Lepomis gibbosus) invasions facilitated by introductions and nature management strongly reduce macroinvertebrate
abundance in isolated water bodies. Biological Invasions 10: 481–1490.
Koščo J., Košuth P., Lusk S., Košuthová L. 2004: Rozšírenie sumčekov rodu Ameiurus v povodí Tisy na území
Slovenska a v České republice. Biodiverzita ichtyofauny ČR (V): 45–54.
Koščo J., Pekárik L. 2007: Súčasný stav rozšírenia hlavačov (Cottus) na Slovensku a príčiny zmien. Sb. ref. X.
Česká ichtyol. konf. Praha: 67–73.
Kováč V., Hensel K., Černý J., Kautman J., Koščo J. 2007: Invázne druhy rýb v povodiach Slovenska – aktualizovaný zoznam 2006. Chránené územia Slovenska 73: 30.
Von Landwüst Ch. 2006: Expansion of Proterorhinus marmoratus (Teleostei, Gobiidae) into the River Moselle
(Germany). Folia Zool. 55: 107–111.
Libosvárský J., Baruš V., Šterba O. 1990: Facultative parasitism of Pseudorasbora parva (Pisces). Folia Zool.
39: 355–360.
Lusk S., Koščo J., Lusková V., Halačka K., Košuth P. 2004: Alien fish species in the foodplain of the Dyje and
Bodrog rivers. Ecohydrology & Hydrobiology 4(2): 199–205.
Lusk S. 2010: Lednická karasí odysea. Rybářství, č.8: 40–42.
Lusk S. 2010a: Jak je to s blatňákem tmavým na jižní Moravě? Živa 3/2010, Forum, L.
Lusk S., Bartoňová E., Lusková V., Klíma O. 2009: Hlaváč černoústý – nový nepůvodní druh v oblasti soutoku
Moravy a Dyje (Česká republika). Sb. konf. „60 let výuky rybářské specializace na MZLU v Brně“, Brno:
Lusk S., Baruš V., Veselý V. 1977: On the question of the occurrence of Carassius auratus L. in the Morava
River watershed. Folia Zool. 26: 377–381.
Lusk S., Halačka K. 1995: The first finding of the tubenose goby, Proterorhinus marmoratus, in the Czech
Republic. Folia Zool. 44: 90–92.
Lusk S., Halačka K., Lusková V., Horák V. 2005: Distribution of Gobio species in the Czech Republic. Folia
Zool. (Supll. 1): 56–64.
Lusk S., Lusková V. 2005: Invazivní druhy ryb v podmínkách České republiky. Sb. referátů z VIII. České ichtyologické konference, Brno: 116–121.
Lusk S., Lusková V. 2010: Kdo (a nebo co) je karas stříbřitý? Rybářství, č. 8: 48–51.
Lusk S., Lusková V., Halačka K. 1998: The status of tench (Tinca tinca (L.)) in aquatic habitats of the floodplain
along the lower reaches of the River Dyje (Czech Republic). Pol. Arch. Hydrobiol. 45: 407–414.
Lusk S., Lusková V., Halačka K. 1998a: Introdukované druhy ryb v ichtyofauně České republiky. ČSOP Vlašim, Bulletin Lampetra III: 119–133.
Lusk S., Lusková V., Halačka K. 1998b: Karas stříbřitý – 25 let od jeho přirozené introdukce. Sb. ref. z III.
České ichtyol.konf., Vodňany:135–140.
Lusk S., Lusková V., Hanel L. 2008: Nepůvodní druhy v ichtyofauně České republiky – jejich vliv a význam.
Biodiverzita ichtyofauny ČR (VII): 96–113.
Lusk S., Lusková V., Hanel L. 2010: Aliens pecies in the Czech Republic and their impact on the native fish
fauna. Folia Zool. 59: 57–72.
Lusk S., Lusková V., Hanel L. 2010a: The list of alien species in the ichthyofauna of the Czech Republic. Russian Journal of Biological Invasions 1(3): 172–175.
Lusk S., Vetešník L., Halačka K., Lusková V., Pekárik L., Tomeček J. 2008: První záznam o průniku hlaváče
černoústého Neogobius (Apollonia) melanostomus do oblasti soutoku Moravy a Dyje (Česká republika).
Biodiverzita ichtyofauny ČR (VII): 114–118.
Lusková V., Halačka K., Vetešník L., Lusk S. 2002: Karas stříbřitý Carassius auratus v rybích společenstev
v oblasti dolního toku Dyje. Biodiverzita ichtyofauny ČR 4: 127–132.
Lusková V., Halačka K., Vetešník L., Lusk S. 2004: Changes of ploidy and sexuality status of „Carassius auratus“ populations in the drainage area of the River Dyje (Czech Republic). Ecohydrology and Hydrobiology
4(2): 165–171.
Lusková V., Lusk S., Halačka K., Vetešník L. 2010: Carassius auratus gibelio – The most successful invasive
fish in waters of the Czech Republic. Russian Journal of Biological Invasions 1 (3): 176–180.
Májsky J. 2007: Tilapia mozambická – Oreochromis mossambicus (Peters, 1852), nový druh pre ichtyofaunu
Slovenska. Sb. ref. X. Česká ichtyologická konf. Praha: 95–99.
Mastitsky S.E., Karatayev A.Y., Burlakova L.E., Adamovich B.V. 2010: Non-native fishes of Belarus: diversity,
distribution, and risk classification using the Fish Invasiveness Screening Kit (FISK). Aquatic Invasions
5 (1): 103–114.
Miko L., Hošek M. (eds.) 2009: Příroda a krajina České republiky. Zpráva o stavu 2009, AOPK ČR, Praha,
Miller R.R., Williams J.D., Williams J.E. 1989: Extinctions of North American fishes during the past century.
Fisheries 14 (6): 22–38.
Mlíkovský J., Stýblo P. (eds) 2006: Nepůvodní druhy fauny a flóry České republiky. ČSOP, Praha, 496 str.
Mlynář 2006: Listárna, GM Ryby. Akva tera fórum 11:5.
Moore A., Marton N., McNee A. 2010: A strategic approach to the management of ornamental fish in Australia
Communication strategy and grey list review – a report to OFMIG. Australian Government, Department
of Agriculture, Fisheries and Forestry, 68 pp.
Moylle P.B., Light T. 1996: Fish invasions in California: Do abiotic factors determine sukces? Ecology 77:
1666–1670.
Moyle P.B., Marchetti M.P. 2006: Predicting invasion success: Freshwater fishes in California as a model.
BioScience 56 (6): 1–10.
Moyle P.B., Leidy R.A. 1992: Loss of biodiversity in aquatic ecosystems: evidence from fish faunas, 127–169.
In P.L. Fiedler and S.K. Jain, eds. Conservation biology: the theory and practice of nature conservation,
preservation and management. Chapman and Hall, New York. 507 str.
Nico L.G., Williams J.D., Jelks H.L. 2005: Black Carp. Biological synopsis and risk assessment of an introduced fish. American Fisheries Society, Special Publication 32: 337 ss.
Ojaveer H. 2006: The round goby Neogobius melanostomus is colonising the NE Baltic Sea. Aquatic Invasions
1: 44–45.
Oscoz J., Miranda R., Leunda P.M. 2008: Additional records of eastern mosquitofish Gambusia holbrooki
(Girard, 1859) for the River Ebro basin (Spain). Aquatic Invasions 3, 2: 108–112.
Papoušek I., Vetešník L., Halačka K., Lusková V., Humpl M. 2008: Identification of natural hybrids of gibel
carp Carassius auratus gibelio (Bloch) and crucian carp Carassius carassius (L.) from lower Dyje River
foodplain (Czech Republic). J. Fish Biol. 72: 1230–1235.
Piazzini S., Lori E., Favilli L., Cianfanelli S., Vanni S., Manganelli G. 2010: A tropical fish community in
thermal waters of southern Tuscany. Biol. Invasions 12: 2959–2965.
Prášek V., Jurajda P. 2005: Expansion of Proterorhinus marmoratus in the Morava River basin (Czech Republic, Danube R. watershed). Folia Zool. 54: 189–192.
Przybylski M. 2006: NOBANIS – Invasive Alien Species Fact Sheet – Lepomis gibbosus. Online Database of
the North European and Baltic Network on Invasive Alien Species, NOBANIS www.nobanis.org, Date of
access x/x/200x.
Riberio F., Elvira B., Collares-Pereira M.J., Moyle P.B. 2008: Life-history trans of non-native fishes in Iberian
watersheds across several invasion stages: a first approach. Biol. Invasions 10: 89–102.
Ribeiro F., Collares-Pereira M. J., Moyle P. B. 2009: Non-native fish in the fresh waters of Portugal, Azores
and Madeira Islands: a growing threat to aquatic biodiversity. Fisheries Management And Ecology 16 (4):
255–264. Rizevsky V., Pluta M., Leschenko A., Ermolaeva I. 2007: First record of the invasive Ponto-Caspian tubenose goby Proterorhinus marmoratus (Pallas, 1814) from the River Pripyat, Belarus. Aquatic Invasions 2:
Pokorná L. 2011: Nepůvodní druhy ryb ve světle zákona o ochraně přírody. Ochrana přírody 66 (1):12–13.
Procházka F. (ed.) 2001: Černý a Červený seznam cévnatých rostlin České republiky (stav v roce 2000). Příroda, Praha 18: 1–166.
Sapota M.R. 2006: NOBANIS – Invasive Alien Species Fact Sheet – Neogobius melanostomus. From: Online
Database of the North European and Baltic Network on Invasive Alien Species – NOBANIS www.nobanis.org,
Savini D., Occhipinti–Ambrogi A., Marchini A., Tricarico E., Gherardi F., Olenin S., Gollasch S. 2010: The
top 27 animal alien species introduced into Europe for aquaculture and related activities. J. Appl. Ichthyol.
26 (2): 1–7.
Scordella G., Lumare F., Conides A., Papaconstantinou C. 2003: First occurrence of the tilapia Oreochromis
niloticus niloticus (Linnaeus, 1758) in Lesina lagoon (eastern Italian coast). Mediterr. Mar. Sci. 4:41–47.
Shumka S., Paparisto A., Grazhdani S. 2008: Identification of non-native freshwater fishes in Albania and assessment of their potential threats to the national biological freshwater diversity. BALWOIS 2008 – Ohrid,
Republic of Macedonia – 21, 31 May 2008, 1/6.
Simberloff D. 2003: How much information on population biology is needed to manage introduced species?
Conservation Biology 17(1): 83–92.
Slavík O., Bartoš L. 2004: What are the reasons for the Prussian carp expansion in the upper Elbe River, Czech
Republic? J. Fish Biol. 65 (1): 240–253.
Smartt J. 2007: A possible genetic basis for species replacement: preliminary results of interspecific hybridisation between native crucian carp Carassius carassius (L.) and introduced goldfish Carassius auratus (L.).
Aquatic Invasions 2 (1): 59–62.
Stokes K., O‘Neill K., McDonald R.A. 2006: Invasive species in Ireland. Report to Environment & Heritage
Service and National Parks & Wildlife Service by Quercus, Queens University, Environment & Heritage
Service, Belfast and National Parks & Wildlife Service, Dublin, 1–151.
Stráňai I., Andreji J. 2004: The first report of round goby, Neogobious melanostomus (Pisces, Gobiidae) in the
waters of Slovakia. Folia Zool. 53: 335–338.
Šefrová H., Laštůvka Z. 2005: Catalogue of alien animal species in the Czech Republic. Acta univ. agric. et
silvic. Mendel. Brun. 53 (4): 151–170.
Uzunova E., Zlatanova S. 2007: A review of the fish introductions in Bulgarian freshwaters. Acta Ichthyol.
Piscat. 37 (1): 55–61.
Wolter C., Röhr F. 2010: Distribution history of non-native freshwater fish species in Germany: how invasive
are they? J. Appl. Ichthyol. 26 (Suppl. 2): 19–27.
Vyhláška č. 395/1992 Sb., prováděcí vyhláška zákona č. 114/1992 Sb., o ochraně přírody a krajiny, (úplné znění
vyhlášky č. 395/1992 Sb., jak vyplývá ze změn provedených právními předpisy č.: 105/1997 Sb., 200/1999
Sb., 85/2000 Sb., 190/2000 Sb., 116/2004 Sb., 381/2004 Sb., 573/2004 Sb., 574/2004 Sb., 452/2005 Sb.,
175/2006 Sb., 425/2006 Sb., 96/2007 Sb., 141/2007 Sb., 267/2007 Sb., 60/2008 Sb., 75/2008 Sb.)
Vyhláška MŽP SR č. 24/2003 Sb., ktorou sa vykonáva zákon č. 543/2002 Z. z. o ochrane prírody a krajiny.
Wiesner C. 2005: New records of non-indigenous gobies (Neogobius spp.) in the Austrian Danube. J. Appl.
Ichtyol. 21: 324–327.
Winfield I. J., Fletcher J. M., James J. B. 2010: Invasive fish species in the largest lakes of Scotland, Northern
Ireland, Wales and England: the collective UK experience. Hydrobiologia 2010, DOI 10.1007/s10750010-0397-2, published online 10 August 2010.
Zákon č. 114/1992 Sb., o ochraně přírody a krajiny – úplné znění zákona (vyšlo ve Sbírce zákonů č. 18/2010) České národní rady č. 114/1992 Sb., o ochraně přírody a krajiny, jak vyplývá ze změn provedených zákonným
opatřením Předsednictva České národní rady č. 347/1992 Sb., zákonem č. 289/1995 Sb., nálezem Ústavního soudu České republiky vyhlášeným pod č. 3/1997 Sb., zákonem č. 16/1997 Sb., zákonem č. 123/1998
Sb., zákonem č. 161/1999 Sb., zákonem č. 238/1999 Sb., zákonem č. 132/2000 Sb., zákonem č. 76/2002 Sb.,
zákonem č. 320/2002 Sb., zákonem č. 100/2004 Sb., zákonem č. 168/2004 Sb., zákonem č. 218/2004 Sb.,
zákonem č. 387/2005 Sb., zákonem č. 444/2005 Sb., zákonem č. 186/2006 Sb., zákonem č. 222/2006 Sb.,
zákonem č. 267/2006 Sb., zákonem č. 124/2008 Sb., zákonem č. 167/2008 Sb., zákonem č. 312/2008 Sb.,
zákonem č. 223/2009 Sb., zákonem č. 227/2009 Sb., zákonem č. 281/2009 Sb., zákonem č. 291/2009 Sb.,
zákonem č. 349/2009 Sb. a zákonem č. 381/2009 Sb.
Zákon č.99/2004 Sb. o rybníkářství, výkonu rybářského práva, rybářské stráži, ochraně mořských rybolovných
zdrojů a o změně některých zákonů (zákon o rybářství).
Instituce / Institution: Metropolitní univerzita Praha (Metropolitan University Prague) Abstrakt / Abstract: Migrace je fenomén, který v posledních letech čím dál tím více ovlivňuje prostor EU. Evr...
Kaupová S., Stránská P., Velemínský P.: Antropologie na pohřebištích Pražského hradu a jeho předpolí. – 90. výročí zahájení archeologického výzkumu Pražského hradu. Praha. 2. 6. 2015. Bejdová, Š., ...
Joseph Diaubalik (1851) Zdenko Ritter von Albeck (1821) Neznámý Neznámý (????) Neznámý Neznámý (xxxx) Josef Filek Elder von Willinghausen (1868) Katharina Filek roz. Tochter (1879) Amalie von Clott...
Zaměříme se na tvorbu metodik s aplikací na moderní způsoby ukládání, uchovávání a manipulaci s typovým a dalším unikátním materiálem. Součástí metodik bude identifikace, dokumentace, digitalizace ...
Jak číst Bibli s porozuměním Obsah

matches:
§ 3
§ 5
§ 2
§ 35
§2
§ 5
zákona č.114
§5
zákona č. 114
zákona č. 114
čl. 3
čl. 3
zákona č. 114


text:
IV. ÚS 1271/14 — Ústavní soud — Iudictum.cz
IV. ÚS 1271/14
Ústavní soud rozhodl soudcem zpravodajem Pavlem Rychetským mimo ústní jednání a bez přítomnosti účastníků řízení ve věci ústavní stížnosti stěžovatele Jána Danka, zastoupeného JUDr. Andreou Průchovou, advokátkou se sídlem Kpt. Jaroše 510, Kadaň, proti usnesení Krajského soudu v Ústí nad Labem ze dne 8. ledna 2014 č. j. 14 Co 1090/2013-31, takto:
Stěžovatel se podanou ústavní stížností domáhal zrušení v záhlaví uvedeného rozhodnutí s tvrzením, že tímto usnesením bylo porušeno právo stěžovatele na spravedlivý proces dle čl. 36 odst. 1 Listiny základních práv a svobod (dále též jen "Listina") a čl. 90 Ústavy České republiky, neboť odvolací soud neposkytl ochranu uvedeným právům stěžovatele.
Odvolací soud potvrdil usnesení Okresního soudu v Chomutově ze dne 31. 1. 2013 č. j. 39 E 8/2013-6 ve výrocích II. a III. a rozhodl, že žádný z účastníků nemá právo na náhradu nákladů řízení.
Dále stěžovatel zpochybňoval názor odvolacího soudu, který porušil právo stěžovatele na spravedlivý proces, které je nutno chápat jako celek, jehož součástí je také právo na náhradu nákladů potřebných k účelnému uplatňování nebo bránění práva účastníka, který měl v řízení u soudu plný úspěch. Stěžovatel má právo požadovat, aby náklady výkonu rozhodnutí hradil neúspěšný účastník oprávněný (vedlejší účastník v řízení před Ústavním soudem), který svým opomenutím zavinil promlčení svého práva předmětnou pohledávku vymáhat.
Krajský soud v Ústí nad Labem vycházel při vydání napadeného rozhodnutí z mylného předpokladu, že stěžovatel nepodal odvolání i proti usnesení Okresního soudu v Chomutově ze dne 16. 7. 2013 č. j. 39 E 8/2013-15, jímž byl předmětný výkon rozhodnutí zastaven. Exekuční spis totiž odvolání proti usnesení o zastavení výkonu rozhodnutí neobsahoval. Odvolací soud sice vyzval stěžovatele, aby doložil, že podal odvolání proti usnesení Okresního soudu v Chomutově ze dne 16. 7. 2013 (č. j. 39 E 8/2013-15, o zastavení výkonu rozhodnutí), ale právní zástupkyně na tuto výzvu omylem zaslala shodné podání, které již odvolacímu soudu bylo doloženo. Dle přesvědčení stěžovatele je nespravedlivé vyvozovat právní důsledky proti stěžovateli z toho, že spis Okresního soudu v Chomutově nebyl kompletní.
Právní zástupkyně stěžovatele až po vydání napadeného rozhodnutí zjistila u Okresního soudu v Chomutově, že exekuční spis neobsahoval odvolání stěžovatele proti usnesení Okresního soudu v Chomutově ze dne 16. 7. 2013 č. j. 39 E 8/2013-15, kterým byl výkon rozhodnutí zastaven. Okresním soudem v Chomutově bylo zjištěno, že přestože odvolání stěžovatele proti usnesení Okresního soudu v Chomutově ze dne 16. 7. 2013 č. j. 39 E 8/2013-15 soudu došlo, nebylo z dosud nezjištěných důvodů vytištěno a založeno do exekučního spisu. Stejně tak ani návrh stěžovatele na zastavení předmětného výkonu rozhodnutí nebyl vytištěn a založen do exekučního spisu, ačkoli byl soudu řádně doručen. Až dodatečně byla podání zařazena do spisu sp. zn. 39 E 8/2013 a projednána.
Stěžovatel podotkl, že požaduje, aby Ústavní soud zrušil napadené rozhodnutí a s ohledem na důvody podání této ústavní stížnosti (resp. chování vedlejšího účastníka, který svým opomenutím zapříčinil promlčení svého práva vymáhat předmětnou pohledávku), požádal Ústavní soud, aby mu v souladu s ustanovením § 62 odst. 4 zákona č. 182/1993 Sb., o Ústavním soudu, ve znění pozdějších předpisů (dále jen "zákon o Ústavním soudu"), přiznal vůči vedlejšímu účastníkovi právo na náhradu nákladů řízení o ústavní stížnosti.
K základním principům, ovládajícím řízení o ústavních stížnostech, patří zásada subsidiarity, dle níž je podmínkou podání ústavní stížnosti vyčerpání všech procesních prostředků, které zákon k ochraně práva poskytuje [§ 75 odst. 1 ve spojení s § 72 odst. 3 zákona o Ústavním soudu], a to za situace, kdy nejsou dány důvody přijetí ústavní stížnosti i bez splnění této podmínky dle ustanovení § 75 odst. 2 zákona o Ústavním soudu. Smysl a účel této zásady reflektuje maximu, dle níž ochrana ústavnosti není, a ani z povahy věci nemůže být, pouze úkolem Ústavního soudu, nýbrž je úkolem všech orgánů veřejné moci, a v tomto rámci především obecných soudů. Ústavní soud představuje v této souvislosti ultima ratio, institucionální mechanismus, jenž nastupuje v případě selhání všech ostatních. V neposlední řadě zásada subsidiarity odráží i princip minimalizace zásahů Ústavního soudu do pravomoci jiných orgánů, jejichž rozhodnutí jsou v řízení o ústavních stížnostech přezkoumávána.
V souzené věci lze (je nutno) za mimořádný opravný prostředek ve smyslu § 72 odst. 4 zákona o Ústavním soudu považovat dovolání podle § 236 a násl. o. s. ř. (k tomu blíže např. usnesení ze dne 28. 3. 2013 sp. zn. III. ÚS 772/13, dostupné na http://nalus.usoud.cz). Stěžovatel byl o možnosti podání dovolání odvolacím soudem poučen, ale dovolání k Nejvyššímu soudu nepodal. Z uvedeného je zřejmé, že stěžovatel daný mimořádný opravný prostředek nevyčerpal a podal ústavní stížnost Ústavnímu soudu předčasně.
V této souvislosti dovodila judikatura Ústavního soudu (srov. např. usnesení ze dne 31. 5. 2007 sp. zn. III. ÚS 643/2006, ze dne 20. 7. 2006 sp. zn. III. ÚS 51/06, ze dne 14. 3. 2007 sp. zn. IV. ÚS 569/06, ze dne 24. 1. 2007 sp. zn. II. ÚS 419/06, ze dne 10. 3. 2011 sp. zn. III. ÚS 437/11, všechna dostupná na http://nalus.usoud.cz), že ani v případě odmítnutí dovolání přípustného toliko podle § 237 odst. 1 písm. c) o. s. ř. nejde o důvod "závisející na uvážení" podle § 72 odst. 4 zákona o Ústavním soudu (ve znění do 31. 12. 2012 včetně) vždy; tak tomu kupříkladu není, jestliže k odmítnutí došlo pro neodstraněnou vadu dovolání spočívající v tom, že neobsahovalo žádné dovolací důvody (srov. § 241b odst. 3, s přiměřeným užitím § 43 odst. 2 o. s. ř.) nebo neodstraněné vady. Dovolací soud zde prostor pro "uvážení" zjevně nemá, jak bylo výše uvedeno. V takovém případě je proto třeba ústavní stížnosti proti rozhodnutí odvolacího soudu odmítnout pro nevyčerpání opravných prostředků. Tento závěr je nutno vztáhnout i na právě projednávaný případ. V daném případě proto nelze zvažovat, zda zde stěžovatel nebyl vystaven do situace, kde nemohl předvídat přípustnost dovolání (například lze poukázat na rozsudek ze dne 26. 6. 2008, Rechtová proti České republice, č. 27088/05). Závěr zde učiněný plyne jak z jednoznačné právní úpravy dovolání, tak judikatury Nejvyššího soudu i Ústavního soudu.
Ústavní soud jako obiter dictum připomíná, že řízení o ústavní stížnosti není běžným dalším stupněm v systému všeobecného soudnictví (sp. zn. I. ÚS 68/93, N 17/1 SbNU 123). Proto skutečnost, že obecné soudy vyslovily názor, s nímž se někdo neztotožňuje, nezakládá sama o sobě důvod k ústavní stížnosti (sp. zn. II. ÚS 294/95, N 63/5 SbNU 481). V minulosti proto Ústavní soud vymezil, že nesprávná aplikace podústavního práva obecnými soudy má za následek porušení základních práv a svobod zásadně pouze v případech konkurence norem podústavního práva, konkurence jejich výkladových alternativ, a konečně v případech svévolné aplikace podústavního práva (sp. zn. III. ÚS 671/02, N 10/29 SbNU 69). Ústavní soud jako soudní orgán ochrany ústavnosti je tak v daném ohledu povolán korigovat pouze nejextrémnější excesy (sp. zn. IV. ÚS 570/03, N 91/33 SbNU 377). O nic takového se ale v posuzovaném případě nejedná. Ústavní soud přezkoumal ústavní stížnost z hlediska kompetencí daných mu Ústavou České republiky, tj. z pozice soudního orgánu ochrany ústavnosti, a dospěl k závěru, že je nepřípustná.
Ze spisu odvolací soud zjistil, že oprávněná podala u okresního soudu návrh na nařízení výkonu rozhodnutí prodejem movitých věcí pro pohledávku 117 840 Kč s přísl., která jí byla vůči stěžovateli přiznána platebním rozkazem Okresního soudu v Chomutově č. j. 16 C 144/98-14 (v právní moci dne 7. 1. 2004) a kterou stěžovatel uhradil pouze částečně. Okresní soud v Chomutově návrhu vyhověl a usnesením ze dne 30. 10. 2003 (16 C 144/98-14) nařídil výkon rozhodnutí prodejem movitých věcí stěžovatele pro 77 840 Kč. Okresní soud v Chomutově výkon rozhodnutí zastavil podle § 326a o. s. ř. a žádnému z účastníků nepřiznal právo na náhradu nákladů řízení o zastavení výkonu rozhodnutí (usnesení ze dne 16. 7. 2013 č. j. 39 E 8/2013-15). V odvolacím řízení, přestože stěžovatel tvrdil, že využil opravného prostředku proti tomuto rozhodnutí, spis žádné jiné, než projednávané odvolání stěžovatele neobsahoval. Odvolání proti usnesení o zastavení výkonu rozhodnutí s potvrzením o tom, že toto odvolání bylo okresnímu soudu doručeno, nebylo zástupkyní povinného doloženo ani na výzvu odvolacího soudu. Pokud zástupkyně povinného pouze doložila stejnopis projednávaného odvolání, nemohl se odvolací soud jejími tvrzeními zabývat.
Nad rámec toho, co bylo v řízení řešeno, Ústavní soud dodává, že nelze v řízení o výkon rozhodnutí dodatečně vznášet námitky promlčení, pokud nebyly uplatněny v nalézacím řízení, proto nelze spatřovat pochybení v postupu odvolacího soudu. Ústavní soud se nemohl zabývat ani dalšími tvrzeními stěžovatele, že spis neobsahoval odvolání proti usnesení o zastavení výkonu rozhodnutí, neboť není předmětem řízení o ústavní stížnosti ve výše označené věci. Z obsahu spisu Okresního soudu v Chomutově sp. zn. 39 E 8/2013 je zřejmé, že podání byla zařazena na čl. 36-42, zažurnalizována a předložena soudu k jejímu projednání.
Ústavní soud přisvědčuje i závěrům odvolacího soudu, který se nemohl zabývat přezkumem správnosti výroku o náhradě nákladů řízení při zastavení výkonu rozhodnutí, a to ani při přezkumu věcné správnosti nákladového výroku usnesení o nařízení výkonu rozhodnutí, neboť při nařízení výkonu rozhodnutí soud prvého stupně otázku, z jakého důvodu došlo k zastavení výkonu rozhodnutí, neřešil (§ 271 o. s. ř., § 212a odst. 6 o. s. ř.).
Ústavnímu soudu tak nezbylo, než ústavní stížnost odmítnout jako nepřípustnou podle ustanovení § 43 odst. 1 písm. e) zákona o Ústavním soudu, a to mimo ústní jednání bez přítomnosti účastníků řízení.
Podle ustanovení § 83 zákona o Ústavním soudu rozhodne Ústavní soud o návrhu stěžovatele podaném před prvním ústním jednáním, že náklady zastoupení stěžovatele zcela nebo zčásti zaplatí stát, odůvodňují-li to jeho osobní a majetkové poměry, zejména nemá-li dostatečné prostředky k placení nákladů spojených se zastoupením (§ 29 a § 30 citovaného zákona) a nebyla-li ústavní stížnost odmítnuta. V projednávané věci posledně uvedená podmínka nebyla splněna. Proto není možné návrhu stěžovatele na náhradu nákladů jeho zastoupení vyhovět. (např. usnesení sp. zn. IV. ÚS 2777/11 ze dne 27. 12. 2011, usnesení sp. zn. III. ÚS 3290/11 ze dne 15. 12. 2011, dostupné na http://nalus.usoud.cz).
Zdroj: Rozsudek Ústavního soudu ze dne 12. 8. 2014, sp. zn. IV. ÚS 1271/14, dostupné na nalus.usoud.cz. Jedná se o neautentické znění, které bylo soudem poskytnuto bezplatně.

matches:
soud
soud
čl. 36
čl. 90
soud
soud
soud
soud
soud
§ 62
zákona č. 182
§ 72
§ 75
soud
§ 72
§ 236
§ 237
§ 72
§ 241
§ 43
soud
soud
SbNU 123
SbNU 481
soud
SbNU 69
soud
SbNU 377
soud
soud
soud
soud
§ 326
soud
soud
soud
čl. 36
soud
soud
§ 212
§ 43
§ 83
soud
§ 30


Boh. A. 12201/35
Evidenční číslo v ASPI: 12328 (JUD)
vydaný dne 11.12.1935
Pramen: [Boh. A 12201/35 (20108/35)]
19/1988 Sb.; 47/1966 Sb.;
Hřbitov konfesijní či komunální?
Přípisem z 19. března 1885 oznámilo obecní představenstvo v Z. arcibiskupské konsistoři v O., že podle nařízení okresního hejtmanství ve V. musí obec zříditi nový hřbitov a že pomýšlí na to, aby nový hřbitov byl katolický a tudíž aby byl též církevně vysvěcen. Knihovní vlastnictví hřbitova chce si obec podržeti, ale bez újmy práv farářů vzhledem ke katolickému rázu hřbitova, což snad nebude na překážku tomu, aby hřbitov byl církevně vysvěcen. Obecní výbor v Z. usnesl se pak ve schůzi 7. listopadu 1886, aby pozemek č. parc. 337/2 a 338/2, určený pro zřízení nového hřbitova, byl darován farnímu kostelu v Z. a do knihovního vlastnictví postoupen. O tom byla sepsána darovací smlouva z 20. prosince 1886. K žádosti obce Z. o schválení tohoto usnesení dal moravský zemský výbor usnesením z 22. ledna 1887 obci na srozuměnou, že by bylo možno schváliti upotřebení uvedených pozemků k rozšíření hřbitova v Z., kdyby tyto pozemky zůstaly majetkem obce a hřbitov byl odevzdán do správy obecní jako obecní zdravotní ústav.
V řízení za účelem sestavení a doplnění hřbitovního řádu oznámil farář z-ský okresní správě politické ve V. zprávou z 3. září 1920, že hřbitov je majetkem politické obce Z., je však posvěcen, tedy konfesijní, a farář má na hřbitově právo dispoziční.
Podle hřbitovního řádu z 5. října 1920, schváleného okresní správou politickou ve V., je majitelem hřbitova politická obec Z., jíž přináleží správa hřbitova, dohlídka na něj, vůbec veškeré dispoziční právo ve smyslu občanského zákona o nemovitém majetku v záležitostech čistě církevních hřbitova a jeho poměrů se týkajících přináleží všechno právo faráři v Z. (§ 1). Hřbitov je zapsán jako majetek obce Z. v pozemkových knihách a po katolicku vysvěcen, takže hřbitov je konfesionální (§ 2).
Podáním z 15. září 1925 žádal farář v Z. okresní správu politickou o schválení vykázání nového místa pro pohřbívání jinověrců na hřbitově v Z., vyhovujícího předpisu § 10 zákona o vzájemných poměrech náboženského vyznání z roku 1925.
V řízení o této žádosti prohlásila obecní rada v Z. usnesením z 3. října 1925, že hřbitov je obecní a že obecní rada žádá, aby všichni zemřelí bez rozdílu náboženského vyznání byli pohřbíváni v pořadí vedle sebe, načež usnesením obecního zastupitelstva v Z. z 12. dubna 1926 byl schválen nový hřbitovní řád, v němž hřbitov označen jako komunální a ustanovení o oprávněních faráře bylo vynecháno.
Farář v Z. ve vyjádření ze 14. dubna 1926 poukázal na to, že hřbitov z-ský byl posvěcen dne 23. ledna 1887 a od toho dne vykonává farář z-ský právo dispoziční na něm (t.j. přikazování hrobů) a uplatňuje právo to dosud, proti čemuž nebylo nikdy obcí nic namítáno. Když před 2 roky farář se rozhodl rozšířiti oddíl hřbitova pro dospělé části oddílu pro dítky a oznámil svůj úmysl starostovi obce, aby to přednesl v obecní radě, tento s tím souhlasil s odůvodněním, že je to právo farářovo. Když v roce 1920 okresní správa politická vyzvala farní a obecní úřad, aby předložily hřbitovní řád, učinil tak farní úřad; okresní správa politická hřbitovní řád schválila a zaslala jej obecní radě, aby jej na příslušném místě dala vyvěsiti a dbala o jeho dodržování. Obec proti tomu nic nenamítala, čímž opět dala najevo, že uznává dispoziční právo faráře ke hřbitovu. Teprve když farář podle § 10 zákona z 23. dubna 1925 č. 96 Sb. z moci svého dispozičního práva přeložil místo pro pohřbívání jinověrců na místo přiměřenější a předložil tento návrh okresní správě politické ke schválení, zvedl se proti dosavadnímu stavu odpor a v obecním zastupitelstvu usneseny změny hřbitovního řádu, které nejsou srovnatelny s konfesijním rázem hřbitova.
Okresní správa politická ve Valašském Meziříčí pak výměrem ze 17. prosince 1926 konstatovala, že konaným šetřením bylo zjištěno, že hřbitov z-ský na parc. č. 337/2 a stavební parc. č. 313 (úmrlčí komora) v kat. obci Z. je podle pozemkové knihy vl. č. 339 majetkem obce Z., na tomto pozemku neváznou žádné závazky, že správa hřbitova náleží obci z-ské, a na základě těchto zjištěných skutečností rozhodla, že hřbitov v Z. je komunální.
Farář z-ský podal z tohoto výměru odvolání, v němž tvrdil, že hřbitov v Z. je konfesionální, uváděje, že v Z. byl zařizován hřbitov jako katolický pro katolíky farnosti z-ské ze Z. a S. Nekatolíci (protestanté) jak ze S., tak i ze Z. byli vždy pohřbíváni na svém hřbitově v S. Podle podání představenstva v Z. k arcibiskupské konsistoři z 19. března 1885 projevilo obecní zastupitelstvo obce Z. vůli, aby nový hřbitov v Z. byl ryze katolický a že se zřetelem k tomu zachovává se právo příslušející ke hřbitovu katolickým farářům, i když vlastnictví k novému hřbitovu v pozemkové knize bude zapsáno pro obec Z. Že obec zřizovala hřbitov jako katolický je patrno také z usnesení obecního zastupitelstva ze 7. listopadu 1886 o tom, že obec odstupuje nový hřbitov, aby byl připsán k z-skému kostelu. Toto věnování bylo orgány katolické církve přijato a nový hřbitov byl ve smyslu výnosu arcibiskupského ordinariátu z 25. listopadu 1886 církevně vysvěcen. Tomuto věnování není nikterak na závadu výnos moravského zemského výboru z 22. ledna 1887, jímž se žádá, aby pozemky na rozšíření hřbitova v Z. zůstaly majetkem obce. Podle nálezu nejvyššího správního soudu Boh. A 2865/23 a 2866/23 není knihovní vlastnictví obce na újmu věnování k účelům církve katolické.
V šetření konaném k příkazu zemské správy politické v Brně oznámila četnická stanice v Z., že hřbitov v Z. byl zřízen v roce 1886 a vysvěcen v roce 1887 místním římsko-katolickým farářem Josefem O. Majitelem pozemkových parcel, na nichž je hřbitov zřízen, je politická obec Z. V inventáři farním není hřbitov ani zapsán, aspoň správce farního úřadu nemohl o tom podati zprávy. Na hřbitově jsou pohřbíváni od jeho zřízení a posvěcení občané ze Z. a z přifařené obce S.; hřbitov udržovala a udržuje obec Z. Hrobníka ustanovuje obec Z., právo vykazovati hroby katolíkům v těch případech, kde nejde o pohřbení v běžném pořadí, přísluší obci, o tom, má-li býti sebevrah pochován v oddělení pro katolíky nebo pro sebevrahy, rozhodoval místní farář; případ pohřbení jinověrce na hřbitově z-ském se dosud nenaskytl, takže poukázání hrobu pro takový případ nestalo se dosud praktickým. Správu hřbitova, stanovení a vybírání poplatků, jakož i správu hřbitovního fondu vykonává obec Z.
Obecní rada v S. vyjádřila se v tom smyslu, že příslušníci církve katolické ze S. jsou vždy pochováváni na hřbitově v Z., poněvadž hřbitov v S. je hřbitovem církve evangelicko-českobratrské, a ježto od nepaměti byli vždy pohřbíváni na hřbitově v Z. bez jakýchkoli námitek toto pochovávání na hřbitově v Z. se považovalo za samozřejmost, vypěstěnou dlouholetou tradicí.
Zemská správa politická v Brně výnosem z 29. srpna 1927 vyhověla odvolání faráře v Z. a vyslovila, že hřbitov v Z. je hřbitovem náboženským, k němuž dispoziční právo přísluší římsko-katolickému úřadu v Z. Náboženskému rázu hřbitova nasvědčují tyto okolnosti: Ze spisů, zejména pak z přípisu obecního představenstva v Z. z 19. března 1885, adresovaného arcibiskupské konsistoři v O., jakož i z protokolu o zasedání obecního zastupitelstva v Z. ze 7. listopadu 1886 je patrno, že obec Z. chtěla zříditi hřbitov, o který jde, jako příslušenství kostela, tedy jako hřbitov náboženský. Toto věnování bylo také arcibiskupskou konsistoří přijato, výrazem toho bylo pak posvěcení hřbitova podle obřadů církve římsko-katolické. Na hřbitově v Z. jsou zvláštní oddělení pro nekatolíky, zejména nekřtěňata a bezvěrce. Římsko-katolickému farnímu úřadu příslušelo až posud právo poukazovati hroby zemřelým katolíkům, jinověrcům a osobám bez vyznání; farní úřad rozhodoval také o tom, má-li býti sebevrah pochován na katolickém oddělení či na místě pro sebevrahy. Rovněž ve hřbitovním řádě je hřbitov uveden jako hřbitov konfesijní (náboženský). Okolnosti, že hřbitov je připsán vlastnickým právem obci, není náboženská povaha jeho nikterak dotčena.
K odvolání obce Z. žalovaný úřad naříkaným výnosem z 21. května 1932 zrušil rozhodnutí zemské správy politické z toho důvodu, že podle výsledku konaného šetření nebylo prokázáno, že by hřbitov v Z., jenž nesporně náleží do knihovního vlastnictví obce, byl touto obcí právoplatně věnován výhradně účelům církve římsko-katolické. Dále bylo náležitým šetřením úředně zjištěno, že darovací smlouva z 22. ledna 1887, na kterou se farní úřad v Z. odvolává, nebyla příslušným nadřízeným úřadem samosprávným schválena, takže právní platnosti nenabyla. Proto nelze také míti za prokázáno, že by hřbitov, o nějž jde, byl hřbitovem konfesijním.
V meritu pak stížnost vznáší před nejvyšší správní soud na spor otázku, zda hřbitov v Z. je hřbitovem obecním, tedy zdravotním ústavem komunálním ve smyslu předpisů zákonů zdravotnických, či zda jest ústavem církve římsko-katolické po rozumu zákona ze 7. května 1874 č. 50 říšského zákona. Je nesporno, že zřizovatelem a vlastníkem hřbitova z-ského je obec Z., avšak tyto skutečnosti ještě nevylučují, že by hřbitov mohl míti povahu ústavu církevního. Podle ustálené judikatury nejvyššího správního soudu (srov. Boh. A 1661/22, 2865/23, 2866/23, 3448/24, 4721/25, 6490/27, 7096/28 a j.) vyžaduje se k tomu, aby hřbitov (resp. bohoslužebná budova), založený obcí, se stal konfesijním hřbitovem katolickým, jednak platný projev vůle obce, věnovati hřbitov účelům církve katolické, jednak přijetí tohoto věnování příslušným zástupcem katolické církve. Toto přijetí ze strany katolické církve projevuje se zpravidla benedikcí budovy (hřbitova), ale ta sama o sobě nestačí, není-li tu platného projevu vůle obce. Tento projev obce se nemusí podle judikatury nejvyššího správního soudu (srov. Boh. A 2866/23, 6491/27, 7999/29) státi ryze formálním usnesením obecního zastupitelstva, nýbrž může se státi i mlčky konkludentním činem.
Není proto v daném případě samo o sobě rozhodujícím, že usnesení obecního zastupitelstva v Z. ze 7. listopadu 1886, jímž obec Z. projevila vůli pozemky určené ke zřízení hřbitova darovati farnímu kostelu v Z., nebylo schváleno moravským zemským výborem jako úřadem dohlédacím, kdyžtě, jak uvedeno, mohlo se věnování hřbitova účelům církve římsko-katolické státi projevem vůle obce prostřednictvím pouhých konkludentních činů.
Na takové konkludentní činy bylo během správního řízení v podáních faráře z-ského opětně poukazováno a zemská správa politická ve svém rozhodnutí dospěla na základě některých z nich k závěru, že k věnování hřbitova obcí Z. kultovým účelům církve římsko-katolické skutečně došlo. Naproti tomu žalovaný úřad v naříkaném rozhodnutí vychází ze zjištění, že tu nebylo formálního aktu věnovacího k účelům církve římsko-katolické a zejména, že darovací akt obce z roku 1887 (recte z konce roku 1886) nedošel schválení dohlédacího úřadu, ale neuvedl, proč v oněch skutečnostech, v řízení uváděných, nespatřuje věnovací akt ve smyslu nahoře uvedeném, ani nedal najevo, které úvahy jej vedly k odchylnému hodnocení fakt, jež zemská správa politická považovala za konkludentní projevy vůle obce, věnovati hřbitov kultovým účelům církve římsko-katolické.
Tím žalovaný úřad nevyhověl požadavku, kladenému v § 70 odst. 1 v souvislosti s § 82 vládního nařízení č. 8/1928 Sb. o správním řízení (platného podle jeho § 132 také na dnešní případ), že v odůvodnění jest nejen shrnouti výsledky řízení a uvésti právní posouzení věci, nýbrž případně uvésti i úvahy, jež rozhodovaly při oceňování důkazů.
Tento nedostatek naříkaného rozhodnutí bylo uznati za vadu podstatnou ve smyslu předpisu § 6 odst. 2 zákona o správním soudě, neboť jím bylo nejvyššímu správnímu soudu - který, maje podle zákona jen pravomoc kasační, nemůže sám řečený nedostatek naříkaného rozhodnutí odstraniti - znesnadněno spolehlivé přezkoumání myšlenkového postupu, jímž žalovaný úřad dospěl k závěru, že platné věnování hřbitova z-ského účelům církve římsko-katolické nebylo v řízení prokázáno, a nezbylo proto, než naříkané rozhodnutí zrušiti podle § 6 zákona o správním soudě.


text:
Ověřené výstupy z informačních systémů veřejné správy Czech POINT, Trutnov
Home » Životní situace » Ověřené výstupy z informačních systémů veřejné...
Ověřené výstupy z informačních systémů veřejné správy Czech POINT
Městský úřad Trutnov vydává prostřednictvím kontaktního místa veřejné správy -pracoviště Czech POINT na požádání ověřené výstupy z informačních systémů veřejné správy (dále jen "ISVS"), a to ve smyslu ustanovení § 9 zákona č. 365/2000 Sb., o informačních systémech veřejné správy a o změně některých dalších zákonů, ve znění pozdějších předpisů.
Ověřeným výstupem se rozumí listina, která vznikla úplným převodem výpisu z ISVS z elektronické do listinné podoby. Taková listina vydaná Městským úřadem Trutnov je veřejnou listinou.
Městský úřad Trutnov vydává ověřené výstupy z níže uvedených evidencí ISVS (elektronicky vedených evidencí, rejstříků, seznamů):
1) výpisy z Katastru nemovitostí (veřejná evidence)
2) výpisy z Rejstříku živnostenského podnikání (veřejná část) (veřejná evidence)
3) výpisy z Obchodního rejstříku (veřejná evidence)
4) výpisy z Rejstříku trestů (neveřejná evidence)
5) výpisy bodového hodnocení řidiče (neveřejná evidence)
6) výpisy ze Seznamu kvalifikovaných dodavatelů (veřejná evidence)
7) výpisy z Registru účastníků provozu modulu autovraků ISOH (Informačního systému odpadového hospodářství - neveřejná evidence)
8) výpisy z Insolvenčního rejstříku (veřejná evidence)
od 1. 7. 2009 - agendy informačního systému datových schránek (ISDS)
11) autorizovaná konverze na žádost z listinné do elektronické podoby dokumentu
12) autorizovaná konverze na žádost z elektronické do listinné podoby dokumentu
od 1. 1. 2010 - další úkony v rámci agendy ISDS:
- žádost o povolení PO/PFO/FO dodávání dokumentů od datové schránky PO/PFO/FO
- žádost o zrušení PO/PFO/FO dodávání dokumentů od datové schránky PO/PFO/FO
Vydat ověřený výpis z této evidence lze pouze osobě, které se výpis týká. Totožnost žádající osoby se ověřuje na základě předloženého dokladu totožnosti (občanský průkaz nebo cestovní doklad). Výpis z Rejstříku trestů je možné vydat i zmocněnci, který žádá o výpis na základě plné moci jemu udělené další osobou. Vzor plné moci naleznete na adrese: http://www.czechpoint.cz/web/docs/080215-Plna_moc_c.pdf. V případě, že v plné moci nejsou uvedeny všechny potřebné údaje, musí zmocněnec tyto údaje doložit pro ověření údajů v žádosti jiným dokladem. Nedoloží-li zmocněnec všechny potřebné údaje k ověření, je to důvodem k odmítnutí žádosti.
Seznam kvalifikovaných dodavatelů vede Ministerstvo pro místní rozvoj pro dodavatele, kteří splnili kvalifikaci podle § 53 (základní kvalifikační předpoklady) a § 54 (profesní kvalifikační předpoklady) zákona o veřejných zakázkách a splnění kvalifikace doložili ministerstvu příslušnými doklady a současně zaplatili správní poplatek. Prostřednictvím kontaktního místa Czech Point je možné zažádat o ověřený výpis ze Seznamu kvalifikovaných dodavatelů pro příslušnou organizaci, a to dle zadaného identifikačního čísla organizace.
Žadatel předkládá doklad totožnosti. Žádost vyplní pracovník pracoviště Czech POINT elektronicky, následně ji vytiskne a předloží žadateli ke kontrole a k vlastnoručnímu podpisu. Datová schránka bude zřízena do 3 dnů, poté obdrží žadatel přístupové údaje poštovní zásilkou do vlastních rukou.
V případě ztráty nebo odcizení přístupových údajů do datové schránky může oprávněná osoba k datové schránce požádat o zneplatnění přístupových údajů a vystavení nových. Žadatel předloží doklad totožnosti. Žádost vyplní pracovník pracoviště Czech POINT elektronicky, následně jí vytiskne a předloží žadateli ke kontrole a k vlastnoručnímu podpisu. Ke zneplatnění stávajících přístupových údajů dojde okamžitě, poté bude automaticky odeslán e-mail s odkazem na aktivační portál, kde dojde k vygenerování nových přístupových údajů.
Žadatel přinese listinu, kterou chce konvertovat. Pracovník pracoviště Czech POINT prověří ve smyslu § 24 odst. 5 zákona č. 300/2008 Sb., zda je možné autorizovanou konverzi příslušného dokumentu provést (musí se např. jednat o originál, popř. ověřenou kopii dokumentu apod.) Výstup je dle volby žadatele předáván na CD/DVD (úhrada nosiče je součástí správního poplatku stanoveného zákonem pro tento úkon) nebo je zaslán do tzv. "Úschovny", tedy úložiště konvertovaných dokumentů, kde si jej žadatel vyzvedne nejpozději do 3 kalendářních dnů od podání žádosti.
Elektronický dokument, který chce žadatel konvertovat, je možné přinést buď na CD/DVD nebo poslat z datové schránky žadatele do "Úschovny" (datového úložiště). V tomto případě s sebou žadatel přinese potvrzení o vložení dokumentu do datového úložiště pro potřeby konverze, které obsahuje jeho jednoznačnou identifikaci. Vstupní elektronický dokument musí být ve formátu PDF minimální verze 1,3 a vyšší. Pracovník pracoviště Czech POINT před provedením autorizované koverze prověří náležitosti stanovené v § 24 odst. 1 zákona č. 300/2008 Sb. a připojí k výstupu ověřovací doložku.
Žadatel může požádat o výpis z veřejných evidencí informačních systémů po udání identifikátorů - pro výpis z Rejstříku živnostenského podnikání a Obchodního rejstříku je to IČ podnikatele, pro výpis z Katastru nemovitostí podle listu vlastnictví - musí znát katastrální území a číslo listu vlastnictví, pro výpis podle seznamu nemovitostí - musí znát katastrální území a dále buď parcelní číslo nemovitosti, jedná-li se o pozemek, nebo o stavební parcelu a dále případně číslo popisné, jedná-li se o stavbu. O výpis lze zažádat i podle seznamu jednotek, v tomto případě musí žadatel znát číslo popisné domu a číslo bytu v domě. Při žádosti o výpis z neveřejné evidence informačního systému musí být ověřena totožnost žadatele (nebo zmocněnce).
Žadatel se osobně dostaví v úředních hodinách na kontaktní pracoviště Czech POINT. Jiná forma řízení není v současné době přípustná.
Městský úřad Trutnov, Slovanské náměstí 165, Inforecepce ve vstupních prostorách budovy.
Městský úřad Trutnov, Slovanské náměstí 165, Trutnov
Inforecepce ve vstupních prostorách budovy - denně 7:00 - 17:00 h
V případě ověřených výstupů z neveřejných evidencí ISVS (výpisy z Rejstříku trestů, výpisy z Centrálního registru řidičů - bodové hodnocení řidičů, agendy ISDS - datové schránky) je povinnost prověřit oprávnění žadatele a zjistit jeho totožnost (§ 9b odst. 3 zákona č. 365/2000 Sb., o ISVS, ve znění pozdějších předpisů) - dle platného osobního dokladu (občanský průkaz, cestovní pas, průkaz o povolení pobytu cizince); k podání žádosti a převzetí výpisu z Rejstříku trestů předloží zmocněnec úředně ověřenou plnou moc.
V případě žádosti o výpisy z Informačního systému odpadového hospodářství - z registru účastníků provozu modulu autovraků ISOH - je nutné předložit platný doklad totožnosti opatřený fotografií žadatele (cestovní doklad, občanský průkaz)
- výpisy z Obchodního rejstříku - identifikační číslo organizace
- výpisy z Katastru nemovitostí - číslo listu vlastnictví nebo číslo parcely, domu či bytu a následně katastrální území
- výpisy z Živnostenského rejstříku (veřejná část) - identifikační číslo organizace
- výpisy z Insolvenčního rejstříku - identifikační číslo organizace nebo osobní údaje fyzické osoby
- výpisy ze Seznamu kvalifikovaných dodavatelů - identifikační číslo organizace
Vydávání ověřených výstupů z Katastru nemovitostí, Obchodního rejstříku, dále výpisy ze Seznamu kvalifikovaných dodavatelů, Registru účastníků provozu modulu autovraků ISOH a Insolvenčního rejstříku jsou zpoplatněny správním poplatkem 100,-Kč za první stránku výpisu a 50,- Kč za každou další i započatou stránku (část I položka 3 písm. d) zákona č. 634/2004 Sb., o správních poplatcích, ve znění pozdějších předpisů). Správní poplatek za výpis z Rejstříku živnostenského podnikání činí 20,-Kč a za výpis z bodového hodnocení řidiče 15,-Kč za každou i započatou stránku podle výše uvedeného zákona na základě zmocnění správního úřadu.
Činnosti v rámci agendy informačního systému datových schránek jsou prováděny zdarma. Zpoplatněno je opětovné vydání přístupových údajů k datové schránce, a to správním poplatkem 200,-Kč (část I položka 4 písm. d) zákona č. 634/2004 Sb., o správních poplatcích, ve znění pozdějších předpisů).
Autorizovaná konverze je zpoplatněna správním poplatkem 30,-Kč za každou i započatou stránku. (část I položka 4 písm. b), c) zákona č. 634/2004 Sb., o správních poplatcích ve znění pozdějších předpisů).
- vyhláška č. 364/2009 Sb., o seznamu obecních úřadů a zastupitelských úřadů, které jsou kontaktními místy veřejné správy (vyhláška o kontaktních místech veřejné správy)
- zákon č. 455/1991 Sb., o živnostenském podnikání, ve znění pozdějších přepisů (živnostenský zákon)
- zákon č. 480/2008 Sb., kterým se mění zákon č. 361/2000 Sb., o provozu na pozemních komunikacích a o změnách některých zákonů (zákon o silničním provozu)
- zákon č. 69/2011 Sb., kterým se mění zákon č. 182/2006 Sb., o úpadku a způsobu jeho řešení (insolvenční zákon)
Ověřené výstupy z informačních systémů veřejné správy na žádost vydávají i matriční úřady, a to ve smyslu § 9 odst. 2 písm. c) zákona č. 365/2000 Sb., o informačních systémech veřejné správy a o změně některých dalších zákonů, ve znění zákona č. 269/2007 Sb., kterým se mění zákon č. 365/2000 Sb., o informačních systémech veřejné správy a o změně některých dalších zákonů, ve znění pozdějších předpisů, a další související zákony.
Lze získat na internetové adrese:
Viz. databáze Portálu veřejné správy.
Odbor Kancelář MěÚ - Inforecepce
Vladislav Šmída, odborný zaměstnanec Inforecepce Městského úřadu Trutnov tel.: 499 803 310, smida@trutnov.cz

matches:
§ 9
zákona č. 365
§ 53
§ 54
§ 24
zákona č. 300
§ 24
zákona č. 300
zákona č. 365
zákona č. 634
zákona č. 634
zákona č. 634
§ 9
zákona č. 365
zákona č. 269