text:
Společenství vlastníků jednotek pro dům Heyrovského čp.856,857,858, 859,860,861 v Třebíči Třebíč IČO 26278839 kontakty (29.01.2020) | Finance.cz
Společenství vlastníků jednotek pro dům Heyrovského čp.856,857,858, 859,860,861 v Třebíči Třebíč IČO: 26278839
Tato stránka obsahuje výpis dat z různých rejstříků pro firmu Společenství vlastníků jednotek pro dům Heyrovského čp.856,857,858, 859,860,861 v Třebíči, která sídlí v obci Třebíč a bylo jí přiděleno IČO 26278839.
Firma s názvem Společenství vlastníků jednotek pro dům Heyrovského čp.856,857,858, 859,860,861 v Třebíči se sídlem v obci Třebíč byla založena v roce 2002. Společnost je stále aktivní. V jejím vedení se dosud vystřídalo 24 osob.
Základní údaje o Společenství vlastníků jednotek pro dům Heyrovského čp.856,857,858, 859,860,861 v Třebíči IČO: 26278839
Krajský soud v Brně 19.3.2002
Společenství vlastníků jednotek pro dům Heyrovského čp.856,857,858, 859,860,861 v Třebíči
Společenství vlastníků jednotek 19.3.2002
Aktuální kontaktní údaje Společenství vlastníků jednotek pro dům Heyrovského čp.856,857,858, 859,860,861 v Třebíči
Kontakty na Společenství vlastníků jednotek pro dům Heyrovského čp.856,857,858, 859,860,861 v Třebíči IČO: 26278839
Jar. Heyrovského 856 , 674 01 Třebíč Česká republika
Jar. Heyrovského 856/12, Nové Dvory, 674 01 Třebíč 22.2.2017
Třebíč, Jar. Heyrovského 856/12, PSČ 67401 13.1.2012 - 22.2.2017
Heyrovského č.p 856 , 674 01 Třebíč Česká republika
Třebíč, Heyrovského č.p.856, PSČ 67401 19.3.2002 - 13.1.2012
Jar. Heyrovského 856/12, Třebíč 674 01
Obory činností Společenství vlastníků jednotek pro dům Heyrovského čp.856,857,858, 859,860,861 v Třebíči IČO: 26278839
Vedení firmy Společenství vlastníků jednotek pro dům Heyrovského čp.856,857,858, 859,860,861 v Třebíči IČO: 26278839
Hana Vojáčková 22.1.2014
Jar. Heyrovského 856/12, Nové Dvory, 674 01 Třebíč
Ludmila Hladíková 22.1.2014
Jar. Heyrovského 860 , 674 01 Třebíč Česká republika
Jar. Heyrovského 860/4, Nové Dvory, 674 01 Třebíč
Pavel Vidlák 22.1.2014
Jar. Heyrovského 857 , 674 01 Třebíč Česká republika
Jar. Heyrovského 857/10, Nové Dvory, 674 01 Třebíč
JUDr. František Kazda 19.3.2002 - 15.6.2004
Třebíč, Heyrovského 858/8
Ing. Jan Vančura 19.3.2002 - 15.6.2004
Heyrovského 859 , Třebíč Česká republika
Martin Mejzlík 19.3.2002 - 15.6.2004
Heyrovského 856 , Třebíč Česká republika
Třebíč, Heyrovského 856/12
Vlastimil Hejátko 19.3.2002 - 15.6.2004
Heyrovského 860 , Třebíč Česká republika
MUDr. Josef Kolář 19.3.2002 - 15.6.2004
Heyrovského 861 , Třebíč Česká republika
Třebíč, Heyrovského 861/2
Leoš Novák 19.3.2002 - 15.6.2004
Heyrovského 857 , Třebíč Česká republika
Třebíč, Heyrovského 857/10
Anna Šilhavá 15.6.2004 - 13.1.2007
od 21.6.2003 do 29.11.2005
Jar. Heyrovského 856 , Třebíč Česká republika
Třebíč, Jar. Heyrovského 856/12
Božena Kafoňková 15.6.2004 - 13.1.2007
Jar. Heyrovského 860 , Třebíč Česká republika
Třebíč, Jar. Heyrovského 860/4
MUDr. Jaroslav Kopečný 15.6.2004 - 13.1.2007
Jar. Heyrovského 861 , Třebíč Česká republika
Třebíč, Jar. Heyrovského 861/2
JUDr. František Kazda 15.6.2004 - 7.9.2009
od 21.6.2003 do 22.3.2007
Jar. Heyrovského 858 , Třebíč Česká republika
Třebíč, Jar. Heyrovského 858/8
Ing. Jan Vančura 15.6.2004 - 7.9.2009
Jar. Heyrovského 859 , Třebíč Česká republika
Lukáš Svoboda 13.1.2007 - 7.9.2009
od 29.11.2005 do 22.3.2007
Heyrovského 861 , 674 01 Třebíč - Nové Dvory Česká republika
Třebíč - Nové Dvory, Heyrovského 861, PSČ 67401
Hana Laštůvková 15.6.2004 - 23.9.2009
od 21.6.2003 do 17.6.2009
Jar. Heyrovského 857 , Třebíč Česká republika
Třebíč, Jar. Heyrovského 857/10
Hana Vojáčková 13.1.2007 - 23.9.2009
od 29.11.2005
od 29.11.2005 do 17.6.2009
Heyrovského 856 , 674 01 Třebíč - Nové Dvory Česká republika
Třebíč - Nové Dvory, Heyrovského 856, PSČ 67401
Michal Dufek 13.1.2007 - 23.9.2009
Heyrovského 860 , 674 01 Třebíč - Nové Dvory Česká republika
Třebíč - Nové Dvory, Heyrovského 860, PSČ 67401
Ing. Jan Vančura 7.9.2009 - 23.9.2009
od 22.3.2007 do 17.6.2009
Jar. Heyrovského 859 , 674 01 Třebíč - Nové Dvory Česká republika
Třebíč - Nové Dvory, Jar. Heyrovského 859, PSČ 67401
Lukáš Svoboda 7.9.2009 - 23.9.2009
Jar. Heyrovského 861 , 674 01 Třebíč - Nové Dvory Česká republika
Třebíč - Nové Dvory, Jar. Heyrovského 861, PSČ 67401
Erika Nestrojilová 7.9.2009 - 23.9.2009
Jar. Heyrovského 858 , 674 01 Třebíč - Nové Dvory Česká republika
Třebíč - Nové Dvory, Jar. Heyrovského 858, PSČ 67401
Martin Otruba 23.9.2009 - 2.7.2011
od 17.6.2009 do 31.3.2011
Hana Laštůvková 23.9.2009 - 2.7.2011
Jar. Heyrovského 857 , 674 01 Třebíč - Nové Dvory Česká republika
Třebíč - Nové Dvory, Jar. Heyrovského 857, PSČ 67401
Hana Vojáčková 23.9.2009 - 2.7.2011
Jar. Heyrovského 856 , 674 01 Třebíč - Nové Dvory Česká republika
Třebíč - Nové Dvory, Jar. Heyrovského 856, PSČ 67401
Ing. Jiří Polánka 23.9.2009 - 2.7.2011
Ing. Jiří Polánka 2.7.2011 - 24.11.2011
od 31.3.2011 do 15.9.2011
Dana Petráková 2.7.2011 - 6.3.2012
od 31.3.2011 do 9.11.2011
Jar. Heyrovského 860 , 674 01 Třebíč - Nové Dvory Česká republika
Třebíč - Nové Dvory, Jar. Heyrovského 860, PSČ 67401
Martin Otruba 2.7.2011 - 24.3.2012
od 31.3.2011 do 11.1.2012
Hana Vojáčková 2.7.2011 - 24.3.2012
Ing. Jiří Kuzma 2.7.2011 - 24.3.2012
Marie Grymová 2.7.2011 - 22.1.2014
od 31.3.2011 do 27.12.2013
Hana Vojáčková 24.3.2012 - 22.1.2014
Třebíč, Jar. Heyrovského 856/12, PSČ 67401
Ing. Jiří Kuzma 24.3.2012 - 22.1.2014
od 11.1.2012 do 27.11.2013
Třebíč, Jar. Heyrovského 857/10, PSČ 67401
Jan Macků 22.1.2014 - 22.2.2017
Jar. Heyrovského 859 , 674 01 Třebíč Česká republika
Jar. Heyrovského 859/6, Nové Dvory, 674 01 Třebíč
Marie Danielová 22.1.2014 - 22.2.2017
Jar. Heyrovského 861 , 674 01 Třebíč Česká republika
Jar. Heyrovského 861/2, Nové Dvory, 674 01 Třebíč
Jaroslav Brück 22.1.2014 - 22.2.2017
Jar. Heyrovského 858 , 674 01 Třebíč Česká republika
Jar. Heyrovského 858/8, Nové Dvory, 674 01 Třebíč
Sbírka Listin Společenství vlastníků jednotek pro dům Heyrovského čp.856,857,858, 859,860,861 v Třebíči IČO: 26278839
S 301/SL 40 účetní závěrka [2014] rozvaha Krajský soud v Brně 11.3.2015 5.2.2016 8.2.2016 5
S 301/SL 39 účetní závěrka [2014] příloha Krajský soud v Brně 31.3.2015 5.2.2016 8.2.2016 1
S 301/SL 38 účetní závěrka [2014] výkaz Krajský soud v Brně 11.3.2015 5.2.2016 8.2.2016 4
S 301/SL 37 účetní závěrka [2013] příloha Krajský soud v Brně 18.3.2014 28.5.2014 29.5.2014 1
S 301/SL 36 účetní závěrka [2013] výkaz Krajský soud v Brně 31.3.2014 28.5.2014 29.5.2014 4
S 301/SL 35 účetní závěrka [2013] rozvaha Krajský soud v Brně 31.3.2014 28.5.2014 29.5.2014 5
S 301/SL 34 ostatní zápis ze schůze výboru SVJ Krajský soud v Brně 27.11.2013 20.12.2013 31.1.2014 2
S 301/SL 33 ostatní zápis ze shrom. SVJ Krajský soud v Brně 27.11.2013 20.12.2013 31.1.2014 3
S 301/SL 32 účetní závěrka [2012] příloha Krajský soud v Brně 30.5.2013 4.6.2013 7.6.2013 1
S 301/SL 31 účetní závěrka [2012] výkaz Krajský soud v Brně 31.3.2013 4.6.2013 7.6.2013 4
S 301/SL 30 účetní závěrka [2012] rozvaha Krajský soud v Brně 31.3.2013 4.6.2013 7.6.2013 5
S 301/SL 29 stanovy společnosti Krajský soud v Brně 28.1.2013 18.2.2013 5.3.2013 11
S 301/SL 28 účetní závěrka - rozvaha 2011 Krajský soud v Brně 2.3.2012 19.9.2012 9.10.2012 5
S 301/SL 27 účetní závěrka - výkaz 2011 Krajský soud v Brně 2.3.2012 19.9.2012 9.10.2012 4
S 301/SL 26 ostatní -zápis ze schůze výboru SVJ Krajský soud v Brně 11.1.2012 13.4.2012 2
S 301/SL 25 ostatní -zápis ze schůze SVJ Krajský soud v Brně 9.11.2011 13.4.2012 1
S 301/SL 24 účetní závěrka - výkaz 2010 Krajský soud v Brně 9.3.2011 26.1.2012 4
S 301/SL 23 účetní závěrka - rozvaha 2010 Krajský soud v Brně 9.3.2011 26.1.2012 5
S 301/SL 22 ostatní - odstoupení z funkce Krajský soud v Brně 15.9.2011 29.11.2011 1
S 301/SL 21 ostatní - zápis ze schůze výboru SVJ Krajský soud v Brně 15.9.2011 29.11.2011 1
S 301/SL 20 ostatní - zápis ze schůze SVJ Krajský soud v Brně 15.9.2011 29.11.2011 39
S 301/SL 19 účetní závěrka - výkaz 2009 Krajský soud v Brně 1.3.2010 6.9.2010 4
S 301/SL 18 účetní závěrka - rozvaha 2009 Krajský soud v Brně 1.3.2010 6.9.2010 5
S 301/SL 17 podpisové vzory +ČP-NESKENOVÁNO Krajský soud v Brně 17.6.2009 21.9.2009 0
S 301/SL 16 ostatní -záp. ze sch. Krajský soud v Brně 17.6.2009 21.9.2009 3
S 301/SL 15 ostatní -záp.z jed. výboru Krajský soud v Brně 17.6.2009 21.9.2009 2
S 301/SL 14 ostatní -prez. a hlas.list.,pozvánka Krajský soud v Brně 22.3.2009 9.9.2009 14
S 301/SL 13 podpisové vzory +ČP-NESKENOVÁNO Krajský soud v Brně 22.3.2009 9.9.2009 0
S 301/SL 12 ostatní -záp. z jed. výboru Krajský soud v Brně 22.3.2007 9.9.2009 2
S 301/SL 11 ostatní -záp. ze sch.vlast. Krajský soud v Brně 22.3.2009 9.9.2009 4
S 301/SL 9 účetní závěrka - rozvaha 2008 Krajský soud v Brně 26.2.2009 20.8.2009 5
S 301/SL 10 účetní závěrka - výkaz 2008 Krajský soud v Brně 26.2.2009 20.8.2009 4
S 301/SL 8 účetní závěrka - výkaz 2007 Krajský soud v Brně 26.2.2008 29.1.2009 4
S 301/SL 7 účetní závěrka - rozvaha 2007 Krajský soud v Brně 26.2.2008 29.1.2009 5
S 301/SL 6 podpisové vzory + ČP-NESKENOVÁNO Krajský soud v Brně 29.11.2005 15.12.2006 0
S 301/SL 5 podpisové vzory +ČP-NESKENOVÁNO Krajský soud v Brně 31.5.2003 24.5.2004 0
S 301/SL 4 stanovy společnosti Krajský soud v Brně 24.5.2004 8
S 301/SL 3 notářský zápis -stanovy Krajský soud v Brně 31.5.2003 24.5.2004 28
S 301/SL 2 podpisové vzory - čest.prohl.-NESKENOVÁNO Krajský soud v Brně 27.6.2001 3.6.2002 0
S 301/SL 1 notářský zápis - stanovy Krajský soud v Brně 21.6.2001 3.6.2002 12
Hodnocení Společenství vlastníků jednotek pro dům Heyrovského čp.856,857,858, 859,860,861 v Třebíči
Výpis dat pro firmu Společenství vlastníků jednotek pro dům Heyrovského čp.856,857,858, 859,860,861 v Třebíči obsahuje pouze taková data, která lze dle zákona č. 101/2000 Sb., o ochraně osobních údajů, zveřejňovat i bez souhlasu subjektu těchto údajů.
výpis firmy Společenství vlastníků jednotek pro dům Heyrovského čp.856,857,858, 859,860,861 v Třebíči, 26278839 na obchodním rejstříku
Společenství vlastníků jednotek pro dům Revoluční č.p.859,860 v Třebíči - 26278723 - Třebíč , Revoluční 859/18
Společenství vlastníků Dobiášova 859,860,861 - 28738675 - Liberec VI , Dobiášova 859
Společenství vlastníků Severní 859, 860, 861 a 862, Unhošť - 28447182 - Unhošť , Severní 861

matches:
soud
soud
soud
soud
soud
soud
soud
soud
soud
soud
soud
soud
soud
soud
soud
soud
soud
soud
soud
soud
soud
soud
soud
soud
soud
soud
soud
soud
soud
soud
soud
soud
soud
soud
soud
soud
soud
soud
soud
soud
soud
zákona č. 101


text:
KSUL 79 INS 12422/2015-B-57
č. j. KSUL 79 INS 12422/2015-B-57
Krajský soud v Ústí nad Labem rozhodl soudkyní, Mgr. Lucií Hartlovou v insolvenční věci
navrhovatele-dlužníka : Radky anonymizovano , anonymizovano , bytem trvale Sokolská 246/19, 412 01 Litoměřice
insolvenční správkyně : Administrace insolvencí CITY TOWER v.o.s., IČO 29414873, se sídlem Hvězdova 1716/2b, 140 78 Praha 4
o dohlédací činnosti soudu,
Pokyn soudu insolvenčnímu správci, uvedený v usnesení Krajského soudu v Ústí nad Labem č.j. -B-46, se mění tak, že soud ukládá insolvenční správkyni, Administrace insolvencí CITY TOWER v.o.s., aby deponovanou částku 62 709 Kč nerozvrhovala jako mimořádný příjem mezi nezajištěné věřitele a ponechala ji v depozitu do dalšího pokynu soudu.
1. Insolvenční správkyně požádala soud o závazný pokyn soudu v rámci dohlédací činnosti. Uvedla, že obdržela od soudu pokyn, aby rozvrhla deponovanou částku 62 709 Kč mezi nezajištěné věřitele. Jednalo se o částku, která byla ukládána do doby, než bude najisto postaveno, zda je Radek Beran, bývalý manžel dlužnice povinen platit výživné zletilé dceři, Michaele anonymizovano .
2. Insolvenční návrh podávala dlužnice společně se svým manželem, Radkem Beranem dne 14. 5. 2015. Oddlužení plněním splátkového kalendáře bylo oběma schváleno 25.8.2015 a splátkový kalednář začali plnit v říjnu 2015.
3.Radek Beran během insolvenčního řízení, dne 17. 8. 2017 zemřel a soud vůči němu insolvenční řízení zastavil. Během řízení byla deponovaná částka na výživné zletilé dcery Radka Berana, Michaely anonymizovano , protože nebylo najisto postaveno, zda jí výživné ještě náleží, když ukončila studium. Soud potom zjistil, že Michaela anonymizovano ukončila studium ještě před tím, než dlužníkům bylo schváleno oddlužení. Přihlásila se na Úřad práce v Litoměřicích, tudíž nabídla svoji pracovní schopnost na trhu práce, a byla schopna mít vlastní příjem. Tato skutečnost nastává ze zákona, nikoli až rozhodnutím soudu o zrušení vyživovací povinnosti. Zákon říká, že vyživovací povinnost rodičů k dětem trvá do doby, než jsou schopny samy se živit, nikoli do isir.justi ce.cz doby, kdy soud rozhodne o zrušení vyživovací povinnost. Pokud soudy přesto k návrhu rodičů taková rozhodnutí vydávají, jedná se pouze o rozhodnutí deklaratorní, nikoli konstitutivní. Schopnost sám se živit nastává událostí, nikoli rozhodnutím státního orgánu, stejně jako například smrt. Soud 1. stupně proto rozhodl, že Michaela anonymizovano nemá na deponovanou částku nárok a že se tato částka (vzniklá ze srážek, sražených z příjmu Radka Berana během oddlužení) má rozdělit mezi nezajištěné věřitele.
4. Michaela anonymizovano proti usnesení č.j.-B-46 podala odvolání, ve kterém uvedla, že soud nesprávně vyložil text zákona a i když přestala studovat, nebyla schopna sama se živit a požádala o vyplacení deponované částky.
5. Vrchní soud v Praze usnesením 2 VSH 2105/2017-B-53 potvrdil usnesení Krajského soudu ve výroku II., ale v odůvodnění uvedl, že není najisto postaveno, komu má být částka 62 709 Kč vyplacena. Krajskému soudu kasační soud uložil, aby svůj pokyn vůči správkyni korigoval, neboť celé společné jmění manželů, včetně finančních prostředků uložených na účtě majetkové podstaty, jež v průběhu oddlužení nebyly rozděleny mezi věřitele, vypořádáno v rámci dědického řízení, protože je vyloučeno, aby byly prostředky deponované na účtu majetkové podstaty použity na pohledávky nezajištěných věřitelů v řízení vedeném nyní výlučně na majetelk dlužnice. Nejde o mimořádný příjem dlužnice.
6. Soud proto změnil svůj původní pokyn k postupu insolvenční správkyně a následně uvědomí notáře, pověřeného projednáním pozůstalosti po Radkovi anonymizovano , JUDr. Radku Kulhánkovou, o tom, že se na účtu majetkové podstaty nacházejí uvedené finanční prostředky, aby mohly být předmětem pozůstalostního řízení. Pokud je zdědí dlužnice, jako jediná dědička, budou moci být použity jako mimořádná splátka k rozvržení mezi nezajištěné věřitele. Druhým dědicem, který přichází v úvahu, je Michaela anonymizovano . Nutno poznamenat, že pokud Michaela anonymizovano dědictví po svém otci neodmítne, bude dědit i jeho dluhy, které jsou nyní placeny v rámci oddlužení pouze dlužnicí Radkou anonymizovano .
Proti tomuto usnesení n e n í odvolání přípustné (§ 91 IZ).
Ústí nad Labem dne 21. února 2018
Shodu s prvopisem potvrzuje Tereza Prošková.

matches: soud soud soud soud Soud soud Soud soud soud soud Soud


text:
I. ÚS 238/14 — Ústavní soud — Iudictum.cz
I. ÚS 238/14
Ústavní soud rozhodl v senátě složeném z předsedkyně Kateřiny Šimáčkové a soudců Ivany Janů (soudce zpravodaj) a Ludvíka Davida, ve věci ústavní stížnosti stěžovatele V. D., zastoupeného JUDr. Ing. Janem Matysem, advokátem, se sídlem Sokolovská 25, 186 00 Praha 8, proti rozsudku Obvodního soudu pro Prahu 8 ze dne 10. 12. 2012, sp. zn. 3 T 104/2010, a proti usnesení Městského soudu v Praze ze dne 21. 5. 2013, sp. zn. 9 To 88/2013, a proti usnesení Nejvyššího soudu ze dne 30. 10. 2013, sp. zn. 6 Tdo 1181/2013, za účasti Obvodního soudu pro Prahu 8, Městského soudu v Praze a Nejvyššího soudu jako účastníků řízení, takto:
Ústavní stížností, doručenou Ústavnímu soudu dne 20. 1. 2014, stěžovatel napadl rozsudek Obvodního soudu pro Prahu 8 (dále jen "obvodní soud") ze dne 10. 12. 2012, sp. zn. 3 T 104/2010 (dále jen "rozsudek"), kterým byl uznán vinným přečinem poškozování cizí věci podle § 228 odst. 1 zákona č. 40/2009 Sb., trestního zákoníku (dále jen "trestní zákoník"). Rovněž napadl usnesení Městského soudu v Praze (dále jen "městský soud") ze dne 21. 5. 2013, sp. zn. 9 To 88/2013 (dále jen "usnesení městského soudu"), jímž bylo zamítnuto jeho odvolání proti rozsudku, a usnesení Nejvyššího soudu ze dne 30. 10. 2013, sp. zn. 6 Tdo 1181/2013 (dále jen "usnesení Nejvyššího soudu"), kterým bylo odmítnuto jeho dovolání proti usnesení městského soudu.
Stěžovatel se cítí být nevinný a napadá správnost skutkových zjištění obecných soudů. Zejména namítá, že soudy se nevypořádaly s jeho alibi, a upozorňuje také, že znalec zkoumající poškozené vozidlo jej neměl přistaveno k přímému ohledání. Stěžovatel také tvrdí, že svědectví svědků ve věci jsou nepravdivá.
Z uvedených důvodů je přesvědčen, že byla porušena jeho ústavně zaručená práva zakotvená v čl. 4 Ústavy České republiky (dále jen "Ústava") a čl. 36 Listiny základních práv a svobod (dále jen "Listina") a čl. 6 Úmluvy o ochraně lidských práv a základních svobod (dále jen "Úmluva"). Navrhuje, aby Ústavní soud ústavní stížností napadená rozhodnutí zrušil.
Ústavní soud vyzval účastníky a vedlejší účastníky řízení k vyjádření k ústavní stížnosti.
Obvodní soud, Obvodní státní zastupitelství pro Prahu 8, městský soud a Nejvyšší státní zastupitelství poskytnuté možnosti k uplatnění argumentů proti podané ústavní stížnosti nevyužily.
Městské státní zastupitelství v Praze vyjádřilo názor, že se stěžovatelem uplatňovanými námitkami se již obecné soudy v řízení vypořádaly a že k porušení jeho ústavně zaručených práv nedošlo.
Nejvyšší soud toliko odkázal na str. 3-5 svého usnesení a navrhl ústavní stížnost odmítnout.
Ústavní soud nepovažoval za nutné zasílat obdržená vyjádření stěžovateli k replice, neboť neobsahovala žádné nové závažné skutečnosti nebo argumentaci, které by měly vliv na posouzení věci.
Pro posouzení, zda v daném případě došlo k porušení ústavně zaručených práv stěžovatele, které by bylo důvodem pro vyhovění ústavní stížnosti, si Ústavní soud vyžádal od obvodního soudu předmětný spis sp. zn. 3 T 104/2010 (dále jen "spis obvodního soudu"). Po jeho prostudování a po uvážení vznesených námitek dospěl k závěru, že ústavní stížnost je zjevně neopodstatněná.
Ústavní soud připomíná, že ve svých rozhodnutích již dal mnohokrát najevo, že není další instancí v soustavě obecných soudů a není zásadně oprávněn zasahovat do rozhodovací činnosti obecných soudů, neboť není vrcholem jejich soustavy (srov. čl. 83 a čl. 90, 91 Ústavy). Úkolem Ústavního soudu je ochrana ústavnosti (čl. 83 Ústavy), nikoliv běžné zákonnosti. Pouze situace, kdy by bylo možno usuzovat o extrémním nesouladu mezi prováděnými důkazy, zjištěními, která z těchto důkazů soudy učinily, a právními závěry soudů, jinými slovy, kdy by jejich rozhodnutí svědčila o libovůli v rozhodování, by mohla být důvodem k zásahu Ústavního soudu. Takový stav však Ústavní soud v posuzované věci neshledal. Nesouhlas stěžovatele se skutkovými závěry obecných soudů nemůže sám o sobě vést k závěru o porušení jeho ústavně zaručených základních práv a svobod.
Jak si Ústavní soud ze spisu obvodního soudu ověřil, obecné soudy ke svým skutkovým závěrům dospěly po řádném a důkladném dokazování. Ze stěžovatelem kritizovaného znaleckého posudku je zřejmé, na základě jakých podkladů byl vypracován, a soudy rovněž nepominuly hodnotit stěžovatelovo "alibi" (srovnej str. 3-4 usnesení Nejvyššího soudu). Pokud stěžovatel tvrdí, že svědci ve věci vypovídali nepravdivě, jedná se o jeho obhajobu, která je ovšem rozporná s důkazy provedenými ve věci.
Vzhledem k výše uvedenému Ústavní soud musel považovat ústavní stížnost z ústavněprávního hlediska za zjevně neopodstatněnou a podle § 43 odst. 2 písm. a) zákona č. 182/1993 Sb., o Ústavním soudu, ji mimo ústní jednání a bez přítomnosti účastníků řízení usnesením odmítl.
Zdroj: Rozsudek Ústavního soudu ze dne 12. 8. 2014, sp. zn. I. ÚS 238/14, dostupné na nalus.usoud.cz. Jedná se o neautentické znění, které bylo soudem poskytnuto bezplatně.

matches:
soud
soud
§ 228
zákona č. 40
čl. 4
čl. 36
čl. 6
soud
soud
soud
soud
soud
soud
soud
čl. 83
čl. 90
soud
soud
soud
§ 43
zákona č. 182


text:
Společenství vlastníků jednotek K Horoměřicům 1116, 1117 a 1118, Praha 6 Praha IČO 27105202 kontakty (28.01.2020) | Finance.cz
Společenství vlastníků jednotek K Horoměřicům 1116, 1117 a 1118, Praha 6 Praha IČO: 27105202
Tato stránka obsahuje výpis dat z různých rejstříků pro firmu Společenství vlastníků jednotek K Horoměřicům 1116, 1117 a 1118, Praha 6, která sídlí v obci Praha a bylo jí přiděleno IČO 27105202.
Firma s názvem Společenství vlastníků jednotek K Horoměřicům 1116, 1117 a 1118, Praha 6 se sídlem v obci Praha byla založena v roce 2004. Společnost je stále aktivní. V jejím vedení se dosud vystřídalo 5 osob.
Základní údaje o Společenství vlastníků jednotek K Horoměřicům 1116, 1117 a 1118, Praha 6 IČO: 27105202
27105202
Společenství vlastníků jednotek K Horoměřicům 1116, 1117 a 1118, Praha 6
Společenství vlastníků jednotek 1.1.2004
den vzniku společenství: 14. října 2003 1.1.2004
Aktuální kontaktní údaje Společenství vlastníků jednotek K Horoměřicům 1116, 1117 a 1118, Praha 6
Kontakty na Společenství vlastníků jednotek K Horoměřicům 1116, 1117 a 1118, Praha 6 IČO: 27105202
K Horoměřicům 1117/37 , Praha 165 00 1.1.2004
Vedení firmy Společenství vlastníků jednotek K Horoměřicům 1116, 1117 a 1118, Praha 6 IČO: 27105202
Ing. Jana Hřebejková 5.1.2010
K Horoměřicům 1116/35, Praha 165 00
Ing. Miluše Svobodová 5.1.2010
Ing. Jiří Zíka 17.9.2016
Jan Janeček 1.1.2004 - 5.1.2010
od 19.10.2003 do 4.12.2008
K Horoměřicům 1118/39, Praha 165 00
Ing. Jiří Zíka 1.1.2004 - 5.1.2010
Ing. Ctirad Verner 1.1.2004 - 5.1.2010
Ing. Jiří Zíka 5.1.2010 - 17.9.2016
Sbírka Listin Společenství vlastníků jednotek K Horoměřicům 1116, 1117 a 1118, Praha 6 IČO: 27105202
S 4396/SL 6 podpisové vzory Městský soud v Praze 30.10.2009 7.1.2010 1
S 4396/SL 5 podpisové vzory Městský soud v Praze 17.6.2009 7.1.2010 1
S 4396/SL 4 podpisové vzory Městský soud v Praze 15.6.2009 7.1.2010 1
S 4396/SL 3 ostatní -zápis ze schůze Městský soud v Praze 22.4.2009 7.1.2010 1
S 4396/SL 2 ostatní -zápis ze shrom. Městský soud v Praze 4.12.2008 7.1.2010 4
S 4396/SL 1 notářský zápis, stanovy společnosti /8str/-NZ317/03+přílohy Městský soud v Praze 20.10.2003 12.2.2004 0
Hodnocení Společenství vlastníků jednotek K Horoměřicům 1116, 1117 a 1118, Praha 6
Výpis dat pro firmu Společenství vlastníků jednotek K Horoměřicům 1116, 1117 a 1118, Praha 6 obsahuje pouze taková data, která lze dle zákona č. 101/2000 Sb., o ochraně osobních údajů, zveřejňovat i bez souhlasu subjektu těchto údajů.
výpis firmy Společenství vlastníků jednotek K Horoměřicům 1116, 1117 a 1118, Praha 6, 27105202 na obchodním rejstříku
Společenství vlastníků jednotek Škroupova 1116, 1117, 1118, HK - 27519279 - Hradec Králové , Škroupova 1116/1
Společenství vlastníků Kuřim č.p. 1116, 1117, 1118 - 26280230 - Kuřim , Bezručova čtvrť 1116/34
Společenství vlastníků jednotek Na Tržišti 1117 a 1118 - 26704455 - Benešov , Na Tržišti 1117

matches:
soud
soud
soud
soud
soud
soud
zákona č. 101


text:
| Interiéry
Přihlásit se ■ Registrovat
Vyberte krajJihočeskýJihomoravskýKarlovarskýKrálovéhradeckýLibereckýMoravskoslezskýOlomouckýPardubickýPlzeňskýPrahaStředočeskýÚsteckýVysočinaZlínskýZahraničí Vyberte OAV - VýrobceD - DistributorS - SlužbyE - ExportI - ImportM - Majitel interiéru
Reprezentativní interiéry
Návrháři, designéři, architekti
Fólie a tapety
Izolace a izolační materiály
Sádrokartony a podhledy
Stavby a dodavatelé
Výrobky a vybavení
I. Autorská práva
Provozovatelem internetových stránek www.interierexpo.cz
je Ing. Zdeněk Kleprlík (dále jen „Provozovatel“ stránek), se sídlem Dědinova 2011, 148 00 Praha 4 Tel.: +420 272 934 117, GSM: +420 721 724 849
Živnostenský list vydán ŽU v Praze 4 pod č.j. 2002/01459/fyz, ev.č. 310011-56648-00 Dne 28.08.2002. IČ: 865 66 962, DIČ: CZ7009072840.
Podle zák. č. 121/2000 Sb. - autorský zákon je provozovatel oprávněn vykonávat majetková práva k těmto internetovým stránkám
Technickou podporu stránek zajišťuje Grafické studio ARTFOCUS
Ing. Ján Forgáč IČ: 71909788, DIČ: CZ7802206764 Adresa kanceláře: Budapešťská 3,
Praha 10. Tel.: +420 222 947 487, GSM: +420 601 389 224
Článek 1 Vymezení pojmů
1. Služba – službou se rozumí vytváření a udržování webových stránek www.interierexpo.cz
2. Zákazník – zákazníkem se rozumí jakákoliv právnická nebo fyzická osoba, která si službu objednala.
3. Smlouva o vytvoření a provozování webové stránky (dále jen „Smlouva“) je smlouva uzavřena mezi provozovatelem a zákazníkem prostřednictvím objednávkového formuláře provozovatele. Objednávku lze též realizovat písemně prostřednictvím e-mailu, nebo telefonicky.
4. Předání služby – předáním služby se rozumí zobrazení vložené prezentace zákazníka na stránkách www.interierexpo.cz. Potvrzení o zobrazování prezentace je zákazníkovi zasláno elektronickou poštou.
Článek 2 Předmět služby
1. Předmětem služby poskytované provozovatelem je
- Zobrazování firemní webové prezentace zákazníka
- Údržba a provoz webových stránek www.interierexpo.cz
Článek 3 Platební podmínky
1. Cena za službu se stanovuje na základě zvoleného typu prezentace uvedené na objednávkovém formuláři – zvoleného prezentačního balíčku. Vyhotovení rozšířené grafické prezentace zákazníka je po dohodě se zákazníkem fakturováno samostatně a není předmětem této smlouvy.
2. Zákazník se zavazuje uhradit cenu zvolené a objednané služby uvedené na objednávkovém formuláři (zvoleného prezentačního balíčku). Na základě provedené objednávky bude zákazníkovi zaslána emailem PDF zálohová pro forma faktura. Po jejím uhrazení zákazník obdrží potvrzení o registraci a regulérní daňový doklad - PDF fakturu.
3. Platnost registrace je 12 měsíců od data potvrzení registrace a zobrazování zákazníkovi prezentace na stránkách www.interierexpo.cz. O prodloužení registrace na další rok bude zákazník informován minimálně měsíc před ukončením platnosti placené registrace.
4. Provozovatel je plátcem daně z přidané hodnoty (dále jen „DPH“). Pokud se změní sazba DPH v období mezi uzavřením smlouvy a fakturací ceny za službu, zákazník bere na vědomí a souhlasí, že provozovatel je oprávněn jednostranně upravit cenu dle platné výše sazby DPH.
5. Má-li zákazník vůči provozovateli splatné závazky za zveřejnění inzerce nebo poskytnutí reklamní plochy v příslušných dříve splatných produktech či službách podle jiných smluv, bude úhrada podle této smlouvy považována za úhradu těchto dříve splatných závazků.
Článek 4 Platnost Smlouvy
1. Smlouva se uzavírá na dobu 12 měsíců od předání služby zákazníkovi.
2. Neoznámil-li zákazník provozovateli písemně nejpozději 1 měsíc před uplynutím doby trvání smlouvy dle článku 4 Obchodních podmínek, že na jejím ukončení trvá, smlouva se automaticky prodlužuje o dalších 12 měsíců. Smlouva se takto prodlužuje i opakovaně.
Článek 5 Ukončení smlouvy
1. Smlouvu lze ukončit způsobem uvedeným v článku 4 odst. 2 Obchodních podmínek nebo některým ze způsobů
uvedených v tomto článku Obchodních podmínek. V okamžiku ukončení smlouvy dojde k ukončení poskytování
služby zákazníkovi, pokud se provozovatel stránek a zákazník nedohodli výslovně jinak.
2. Provozovatel stránek může od smlouvy kdykoli okamžitě odstoupit jestliže:
a. Obsah nebo jakákoli část webové prezentace jsou v rozporu s právními předpisy ČR, oprávněnými zájmy nebo platnými závazky provozovatele stránek nebo je v rozporu s dobrými mravy a obchodními zvyklostmi;
b. je zákazník v prodlení s úhradou ceny za služby nebo za již zveřejněnou inzerci nebo poskytnutou reklamní plochu.
c. zákazník porušuje tyto Obchodní podmínky;
d. webová stránka zákazníka porušuje autorská práva třetích osob nebo na takové webové stránky odkazuje,
či případně zákazník na výzvu provozovatele stránek nedoloží, že je vlastníkem příslušných práv na užití obsahu;
e. na webových stránkách zákazníka je nabízený nelegálně získaný software, nebo podobné produkty, za účelem prodeje nebo poskytování třetím osobám;
f. dojde-li k ukončení projektu webových stránek ze strany provozovatele stránek.
3. Odstoupení dle článku 5 odst. 2. Obchodních podmínek je účinné momentem doručení odstoupení druhé smluvní straně.
4. Zákazník je oprávněn vypovědět již uzavřenou Smlouvu i bez uvedení důvodu, pokud písemnou výpověď doručí
provozovateli stránek nejpozději do 1 měsíce od předání služby. V takovém případě skončí platnost smlouvy po vypršení
dvouměsíční výpovědní doby, která začíná plynout první den měsíce následujícího po měsíci, v kterém byla provozovateli stránek výpověď doručena. Zákazník je v takovém případě povinen uhradit provozovateli stránek cenu podle odst.
3.1.a) Obchodních podmínek a (3) měsíční poplatky podle odst. 3.1.b) těchto Obchodních podmínek.
5. Poskytování služby nelze v průběhu trvání Smlouvy ukončit na žádost zákazníka.
Článek 6 Obsah elektronické prezentace
1. Zákazník je povinen uvádět ve své elektronické prezentaci takové údaje, které nepoškozují a ani nemohou poškodit práva a zájmy třetích osob. V případě komerčních prezentací zákazník tímto prohlašuje, že má oprávnění prodávat nebo poskytovat inzerované výrobky nebo služby, a že je oprávněn užívat kontakty a další údaje předané provozovateli stránek v rámci služby. Zákazník se zavazuje na žádost provozovatele stránek doložit tato svá oprávnění.
2. Zákazník se dále zavazuje udržovat aktuální a platné údaje poskytnuté provozovateli stránek
3. V případě, že zákazník použije ve své prezentaci fotografické, grafické nebo textové podklady, které jsou chráněny podle právních předpisů upravujících ochranu duševního vlastnictví, zejména dle autorského zákona nebo zákona o ochranných známkách, je zákazník povinen použít pouze takové fotografické, grafické a textové podklady pro inzerci, u nichž je vlastníkem autorských nebo jiných obdobných práv k duševnímu vlastnictví nebo u nichž má oprávnění od autora či vlastníka práv k duševnímu vlastnictví k jejich užití a šíření v rámci internetu. Výše uvedené platí i v případě užití písemností osobní povahy, podobizen, obrazových projevů, snímků a zvukových záznamů týkajících se třetí osoby nebo projevů její osobní povahy.
4. Zákazník odpovídá provozovateli stránek za škodu, která mu vznikla porušením kteréhokoliv ustanovení článku 6 Obchodních podmínek.
Článek 7 Odpovědnost za škodu
1. Provozovatel stránek odpovídá zákazníkovi za škodu, která mu vznikla porušením povinností ze strany provozovatele stránek v rozsahu stanoveném v těchto Obchodních podmínkách, pokud provozovatel stránek neprokáže, že porušení povinností bylo způsobeno okolnostmi vylučujícími jeho odpovědnost.
2. Celková výše náhrady škody včetně ušlého zisku v případě, že zákazníkovi vznikne škoda z porušení jakékoliv povinnosti stanovené touto smlouvou, za které provozovatel stránek odpovídá, je omezena maximálně do výše sjednané ceny za službu dle čl. 3.1 a) a 12 měsíčních cen dle čl. 3.1 b), při kterém došlo k porušení povinnosti a vzniku škody.
3. Zákazník potvrzuje, že úhrnná předvídatelná škoda, která by mohla vzniknout jako následek porušení právních povinností provozovatele stránek, může činit maximálně částku odpovídající částce sjednané za užívání služby, při kterém došlo k porušení stanovené povinnosti.
Článek 8 Souhlas se zpracováním údajů
1. Ve smyslu zákona č. 101/2000 Sb. je provozovatel stránek správcem údajů poskytnutých zákazníkem. Zákazník svojí objednávkou stvrzuje platnost této smlouvy uděluje provozovateli stránek souhlas ke zpracování osobních údajů pro účely oprávněného zveřejňování ve všech produktech nabízených provozovatelem stránek, zejména, avšak ne výlučně, v seznamech účastníků a pro účely poskytování služeb informací o telefonních číslech účastníků podle zákona č. 127/2005 Sb. o elektronických komunikacích, dále pro účely zasílání nabídek obchodu a služeb provozovatele stránek (jakoukoliv formou), k uplatňování práv provozovatele stránek souvisejících s pohledávkami, a to i po skončení smluvního vztahu, to vše na dobu 5 let od poskytnutí těchto osobních údajů zákazníkem provozovateli stránek. Zákazník dále souhlasí s tím, že provozovatel stránek je oprávněn po dobu 5 let od poskytnutí Údajů zákazníkem provozovateli stránek tyto Údaje předávat jiným správcům (třetím osobám), a že tito správci jsou oprávněni Údaje zpracovávat pro stejné účely, ve stejném rozsahu a po stejnou dobu jako provozovatel stránek. Zákazník byl seznámen s informacemi a svými právy v rozsahu dle § 11 zákona č. 101/2000 Sb, tedy zejména s tím, že poskytnutí tohoto souhlasu je dobrovolné, že má v souladu se zákonem právo na přístup ke svým osobním údajům a na jejich opravu.
2. Zákazník služby souhlasí s tím, že jeho kontaktní údaje mohou být uveřejněny v produktech provozovatele stránek a prostřednictvím služeb nabízených provozovatelem stránek umožňujících vyhledání jeho identifikačních, kontaktních a jiných údajů poskytnutých provozovateli stránek na základě užívání služby dle jakéhokoli zadaného vstupního údaje (dostatečně určujícího pro vyhledání kontaktu).
3. Zákazník potvrzuje, že byl v souladu s požadavky § 95 zákona č. 127/2005 Sb. o elektronických komunikacích seznámen se svými oprávněními vyplývajícími z § 95 a 96 tohoto zákona, byl informován o účelu produktů a služeb vydávaných a/nebo nabízených provozovatelem stránek a souhlasí s uveřejněním svých údajů v produktech a službách nabízených provozovatelem stránek a dále i v produktech a službách, jež mají stejný nebo obdobný účel jako produkty a služby nabízené provozovatelem stránek a jsou vydávány subjekty ovládanými přímo nebo nepřímo provozovatelem stránek.
4. Zákazník souhlasí s opakovaným zveřejňováním svých identifikačních, kontaktních a dalších údajů poskytnutých provozovateli stránek v rámci služby i v dalších produktech a službách vydávaných a/nebo nabízených provozovatelem stránek.Zákazník je oprávněn kdykoliv tento souhlas doporučeným dopisem adresovaným provozovateli stránek odvolat.
5. Zákazník souhlasí s tím, aby ho provozovatel stránek informoval o svých produktech a službách, popř. o službách a produktech, prostředky elektronické komunikace a jinými možnými komunikačními způsoby na kontakty předané provozovatelem stránek s označením jako obchodní sdělení.
6. Souhlasy uživatele dle tohoto článku Obchodních podmínek zůstávají v platnosti i po ukončení užívání služby.
Článek 9 Závěrečná ustanovení
1. Užívání služby se řídí právním řádem České republiky a v oblastech neupravených těmito podmínkami.
2. V případě, že některá část těchto Obchodních podmínek bude považována za neplatnou nebo v rozporu s platným právním řádem, ostatní ustanovení podmínek zůstávají i nadále v platnosti.
3. Provozovatel stránek je oprávněn v závislosti od změn příslušných právních předpisů nebo své obchodní politiky změnit nebo úplně nahradit tyto Obchodní podmínky (dále jen „změna“). Tuto změnu provozovatel stránek zveřejní na webové stránce www.interierexpo.cz spolu s určením její platnosti a účinnosti, přičemž zveřejnění provozovatel stránek zabezpečí nejpozději v den účinnosti změny. Pokud zákazník nesouhlasí se změnou Obchodních podmínek, je povinen svůj nesouhlas písemně oznámit nejpozději do 30 dnů ode dne platnosti Obchodních podmínek. Pokud se provozovatel stránek a zákazník nedohodnou jinak, mají právo ukončit vzájemné závazkové vztahy a vyrovnat své vzájemné pohledávky. Pokud zákazník ve výše uvedené lhůtě neoznámí provozovateli stránek svůj nesouhlas se změnou Obchodních podmínek, platí, že se změnou souhlasí a vzájemné vztahy provozovatele stránek a zákazníka se ode dne účinnosti změny řídí změněnými Obchodními podmínkami.
II. Ochrana a shromažďování dat
Při nakládání s osobními daty registrované osoby, nebo firmy se provozovatel stránek zavazuje řídit Zákonem č.101/2000 Sb. O ochraně osobních údajů. Pokud nastane zvláštní případ, kdy je nutné předat osobní informace třetí osobě, provozovatel se zavazuje, že tyto informace předá až po předchozím odsouhlasení registrované osoby, nebo firmy. Bez souhlasu není možné jakékoliv informace osobního charakteru předávat. Výjimkou může být naplnění právních předpisů při soudním vyšetřování a vyšetřování ve veřejném zájmu. V takovém případě bude provozovatel stránek nakládat s údaji v souladu s platnými právními předpisy.
kontaktujte nás faq partneři obchodní podmínky jak vytvořit prezentaci
Copyright © 2018 interier expo

matches:
čl. 3
čl. 3
zákona č. 101
zákona č. 127
§ 11
zákona č. 101
§ 95
zákona č. 127
§ 95


text:
K principu omezené důvěry v dopravě a trestní odpovědnost řidiče za dopravní nehodu :: Bulletin Advokacie
K principu omezené důvěry v dopravě a trestní odpovědnost řidiče za dopravní nehodu
Nález Ústavního soudu ze dne 25. 10. 2016, sp. zn. IV. ÚS 3159/15
Na Ústavní soud se obrátil stěžovatel, který se domáhal zrušení napadených rozhodnutí obecných soudů, neboť měl za to, že jimi bylo narušeno jeho ústavně zaručené právo na spravedlivý proces zakotvené v čl. 36 odst. 1 Listiny základních práv a svobod (dále jen „Listina“).
V předmětné věci byl stěžovatel rozsudkem okresního soudu shledán vinným ze spáchání přečinu těžkého ublížení na zdraví z nedbalosti podle § 147 odst. 1 zák. č. 40/2009 Sb., trestní zákoník, a odsouzen k trestu odnětí svobody v trvání šesti měsíců podmíněně, odloženému na zkušební dobu šestnácti měsíců. Dále mu byla uložena povinnost zaplatit na náhradě škody poškozeným 1 371 392,50 Kč a 23 332 Kč; ve zbytku byli poškození odkázáni na řízení ve věcech občanskoprávních.
K odvolání stěžovatele krajský soud zrušil výrok o trestu i náhradě škody a nově stěžovatele při nezměněném výroku o vině odsoudil k trestu odnětí svobody v trvání čtyř měsíců, podmíněně odloženému na zkušební dobu jednoho roku. Současně krajský soud stěžovateli uložil povinnost zaplatit poškozeným na náhradě škody 822 835,50 Kč a 13 999,05 Kč; se zbytkem byli poškození odkázáni na řízení ve věcech občanskoprávních. Nejvyšší soud dovolání stěžovatele odmítl.
Ze spisového materiálu okresního soudu Ústavní soud zjistil, že stěžovatel byl trestně stíhán pro přečin těžkého ublížení na zdraví z nedbalosti, kterého se měl dopustit tím, že při odbočování vlevo omezil a ohrozil předjíždějícího motocyklistu, který do něj narazil. Řidič motocyklu utrpěl závažné poranění hlavy s trvalými následky a doživotním postižením.
K dopravní nehodě došlo na křižovatce, které podle policejního popisu předcházel rovný, přehledný úsek silnice mimo obec, opatřený svislou značkou zákaz předjíždění. Dalším, vodorovným dopravním značením, předcházejícím místu nehody, byly předběžné šipky, které následovala podélná („plná“) čára souvislá. Podle provedených šetření motocyklista předjížděl řadu vozidel tvořenou automobilem řízeným stěžovatelem, dalším nezjištěným automobilem a nákladním vozidlem v době, kdy stěžovatel signalizoval odbočení vlevo a zpomaloval, druhé osobní vozidlo jej dojelo a předjelo zprava. Při odbočování stěžovatele vlevo vrazil do zadní části jím řízeného vozidla motocykl poškozeného, který následně dopadl opodál na silnici ve směru původní jízdy. Svědek (řidič nákladního vozidla) vypověděl, že před ním jela dvě osobní auta. Poté, co první z nich začalo před odbočením zpomalovat, což vedlo ke zpomalení i všech následných vozidel, zaslechl vedle svého automobilu zvuk předjíždějící motorky, která následně do odbočujícího vozidla vrazila.
Uvedenou situaci soudy vyhodnotily jako trestný čin, jehož se stěžovatel dopustil tím, že prováděl výše popsaný odbočovací manévr v době, kdy již byl předjížděn poškozeným. Podle znaleckých posudků mezi okamžikem, kdy poškozený začal předjíždět kolonu vozidel, a okamžikem srážky uběhla doba asi 5 sekund, během níž stěžovatel měl mít dostatečnou možnost zjistit pohledem do zpětného zrcátka přibližování poškozeného. Jakkoliv nalézací soud ze znaleckých posudků dovodil možnosti obou řidičů zabránit dopravní nehodě, bez jakýchkoliv pochybností dospěl k závěru, že to byl stěžovatel, který situaci za sebou buď nevěnoval pozornost vůbec, nebo jen nedostatečně, a motocykl přehlédl. Podle § 21 odst. 1 zák. č. 361/2000 Sb., o provozu na pozemních komunikacích a o změnách některých zákonů (zákon o silničním provozu), platí, že „při odbočování … musí řidič dávat znamení o změně směru jízdy; při odbočování nesmí ohrozit řidiče jedoucí za ním a musí dbát zvýšené opatrnosti“. Stěžovatel této povinnosti neměl dostát, čímž zapříčinil dopravní nehodu. Podíl na nehodě je však i na poškozeném, který porušil zákaz předjíždění, povolenou maximální rychlost a zákaz řízení pod vlivem alkoholu. Ani tato pochybení poškozeného však neospravedlnila to, že stěžovatel přestal sledovat provoz, neboť znaleckými posudky bylo prokázáno, že vozidla byla ve vzájemné viditelnosti. Vzhledem k podílu poškozeného soud kvalifikoval jednání stěžovatele podle § 147 odst. 1, a nikoliv také podle § 147 odst. 2 tr. zákoníku. Odvolací soud zmírnil výrok o trestu i o náhradě škody; dospěl k závěru, že podíl poškozeného na dopravní nehodě byl větší než podíl stěžovatele, souhlasil však s tím, že stěžovatel nevěnoval odbočení zvýšenou pozornost. Nejvyšší soud s odkazem na svoji judikaturu považoval dovolání stěžovatele za neopodstatněné.
Ústavní soud přezkoumal napadená rozhodnutí a dospěl k závěru, že ústavní stížnost je důvodná. Ústavní soud především poukázal na to, že trestní odpovědnost v českém právu je založena na zásadě odpovědnosti za zavinění, z níž vyplývá, že bez zavinění se nemůže jednat o trestný čin (nullum crimen sine culpa). Podmínkou trestní odpovědnosti obviněného je naplnění skutkové podstaty trestného činu, které musí být vždy důsledkem zaviněného jednání ve formě úmyslu či nedbalosti. V případě přečinu těžkého ublížení na zdraví z nedbalosti podle § 147 odst. 1 tr. zákoníku musejí trestní soudy vždy prokázat existenci zavinění ve formě vědomé či nevědomé nedbalosti definované v ust. § 16 odst. 1 tr. zákoníku. Vědomou nedbalostí se podle písm. a) rozumí, jestliže pachatel „věděl, že může způsobem uvedeným v trestním zákoně porušit nebo ohrozit zájem chráněný takovým zákonem, ale bez přiměřených důvodů spoléhal, že takové porušení nebo ohrožení nezpůsobí“; nedbalost nevědomá podle písm. b) nastane v případě, kdy pachatel „nevěděl, že svým jednáním může takové porušení nebo ohrožení způsobit, ačkoli o tom vzhledem k okolnostem a k svým osobním poměrům vědět měl a mohl“.
Ústavní soud konstatoval, že mají-li trestní soudy vyhodnotit, zda byl čin spáchán z nedbalosti, musejí v první řadě zjistit, zda obviněný zachoval potřebnou míru opatrnosti – zda byla naplněna kritéria nedbalosti v obou jejích formách. Míra opatrnosti je dána spojením objektivního a subjektivního hlediska při předvídání způsobení poruchy nebo ohrožení zájmu chráněného trestním zákoníkem – jedině spojením obou těchto hledisek dochází k naplnění zásady odpovědnosti za (nedbalostní) zavinění v trestním právu. O zavinění z nevědomé nedbalosti proto jde jen tehdy, jestliže povinnost a možnost předvídat porušení nebo ohrožení chráněného zájmu jsou dány současně; nedostatek byť jedné složky v daném případě znamená, že uvedený čin obviněného je činem nezaviněným (viz rozsudek Nejvyššího soudu ČSR sp. zn. 4 Tz 9/86 či rozsudek Nejvyššího soudu sp. zn. 5 Tdo 10/2008). Objektivní hledisko doplněné subjektivním hlediskem však platí nejen pro vymezení nedbalosti nevědomé, ale i pro vymezení nedbalosti vědomé, protože přiměřenost důvodů, na něž pachatel spoléhal, že nezpůsobí porušení nebo ohrožení zájmu, je třeba posuzovat podle toho, jak se situace jevila pachateli – i vzhledem k vnějším okolnostem konkrétního případu (viz rozsudek Nejvyššího soudu sp. zn. 5 Tdo 540/2012). Objektivní hledisko je v projednávaném případě dopravní nehody vymezeno předpisy upravujícími provoz na pozemních komunikacích, obecně pak požadavkem dodržovat opatrnost přiměřeně daným okolnostem a situaci. Subjektivní hledisko potom představuje možnost a schopnost konkrétního pachatele předvídat vznik následku s trestněprávní relevancí.
Jde-li o posouzení trestní odpovědnosti řidiče za nehodu, k níž došlo v souvislosti s provozem na pozemních komunikacích, je podle názoru Ústavního soudu nutné zohlednit jednak to, zda se řidič svým jednáním dopustil porušení konkrétních právních předpisů upravujících provoz na pozemních komunikacích, jakož i to, zda měl možnost a schopnost předvídat, že k nehodě dojde. V takovém případě se uplatní tzv. princip omezené důvěry v dopravě, jehož podstatou je, že se řidič při provozu na pozemních komunikacích může spoléhat na to, že ostatní účastníci budou dodržovat pravidla provozu na pozemních komunikacích, pokud z konkrétních okolností nevyplývá opak (např. rozsudek Nejvyššího soudu ČSR sp. zn. 3 Tz 20/81).
Ústavní soud dospěl k závěru, že v předmětné věci princip omezené důvěry v dopravě dodržen nebyl. Nejvyšší soud ve svém rozhodnutí vycházel i ze svého usnesení sp. zn. 5 Tdo 10/2008, podle kterého „… nelze po řidiči vozidla požadovat, aby se při odbočování nepřetržitě či průběžně díval za sebe a nevěnoval se náležitě odbočovacímu manévru, jakož i nesledoval, co se děje ve směru jeho jízdy. Přitom je nutné zdůraznit, že vozidla jedoucí za odbočujícím vozidlem, které má řádně zapnutý směrový ukazatel ohlašující změnu směru jízdy, si mají počínat tak, aby na tuto změnu stihla za normálních okolností zareagovat včas.“ Ovšem sám Nejvyšší soud konstatoval, že „… skutečnost, že jiná osoba porušila předpisy o provozu na pozemních komunikacích a vlastním zaviněním vytvořila nebezpečnou situaci, neomlouvá řidiče, jestliže sám porušil povinnost stále ovládat vozidlo a počínat si tak, aby doprava nebyla ohrožena. Otázka spoluzavinění je otázkou přiměřenosti důvodů spoléhání se řidiče na dopravní kázeň ostatních účastníků silničního provozu ve smyslu § 5 písm. a) zák. č. 361/2000 Sb., o provozu na pozemních komunikacích, a její správné řešení je podmíněno pečlivým objasněním okolností konkrétního případu.“ Právě otázkou přiměřenosti se však soudy v dané věci podle názoru Ústavního soudu dostatečně nezabývaly.
Ústavní soud dovodil, že závěr o vině by v tomto případě připadal v úvahu pouze za situace, kdy by stěžovatel měl na základě konkrétních skutečností vědomost o tom, že se za ním pohybuje motocykl. Řidič osobního motorového vozidla může v souladu s principem omezené důvěry v dopravě spoléhat na to, že pokud s dostatečným předstihem (řádně) dává ostatním účastníkům silničního provozu najevo svoji vůli odbočit vlevo, a ověřil si již, že neexistuje překážka, která by mu v tom bránila, může v odbočovacím manévru pokračovat. Výklad, který provedly obecné soudy, dovozující porušení povinnosti stěžovatelem v konkrétním případě, podle Ústavního soudu znamená, že povinnost dbát zvýšené opatrnosti stanovenou v § 21 odst. 1 zák. o silničním provozu je třeba interpretovat tak, že řidič musí zohlednit i možné úmyslné porušení pravidel jinými účastníky silničního provozu [tato interpretace ukládá povinnost neplynoucí přímo ze zákona (čl. 2 odst. 3 Listiny) a současně zakládá nerovnost v právech a povinnostech (čl. 1 a čl. 37 odst. 3 Listiny)]. Pokud je trestně stíhána osoba za nedbalostní trestný čin a soudy současně dospějí k závěru, že podstatnější vliv na vznik škodlivého následku mělo úmyslné protiprávní jednání poškozeného, přičemž nedbalost je dovozena jen z toho, že obžalovaný si nepočínal dostatečně obezřetně, protože nevzal v úvahu protiprávnost jednání poškozeného, není podle Ústavního soudu možné učinit závěr o vině tak, jak to provedly obecné soudy v projednávané věci.
Ústavní soud konstatoval, že nedbalostní zavinění vyjadřuje vnitřní stav mysli pachatele v době inkriminovaného jednání a jeho subjektivní vztah k němu. Zanedbání potřebné míry opatrnosti jako předpoklad nedbalostního zavinění je třeba vyvozovat z konkrétních skutkových okolností, řádně prokázaných před obecnými soudy. Například, bylo-li by prokázáno, že poškozeného nebylo možné přehlédnout, ať pro světelné efekty (např. zapnutý ukazatel směru jízdy), či pro hluk, který svou jízdou působil. Zanedbání potřebné míry opatrnosti proto nelze dovozovat jen na základě zpětné myšlenkové konstrukce nepodložené konkrétními fakty – došlo-li ke škodlivému následku, neznamená to automaticky, že potřebná míra opatrnosti musela být nutně zanedbána.
Ústavní soud poukázal na to, že odbočování vlevo patří mezi nejtěžší dopravní manévry při jízdě vozidlem. Řidič musí zohlednit situaci nejen ve svém směru jízdy, ale i v protisměru, rovněž pohyb chodců i ostatních účastníků provozu v prostoru, kam hodlá odbočit a k němuž se teprve přibližuje. V konkrétním případě je pak nutné vzít v úvahu i to, že nezjištěné vozidlo, které se pohybovalo přímo za stěžovatelem, jej zřejmě právě v inkriminovaném okamžiku předjíždělo zprava, což je manévr méně obvyklý, avšak rovněž významný, a stěžovatel mu musel v dané chvíli věnovat pozornost, neboť se odehrával v jeho bezprostřední blízkosti (na druhé straně).
Ústavní soud shrnul, že obecné soudy dospěly k závěru, že na vzniku dopravní nehody se podílel jak stěžovatel, tak i poškozený. Odvolací soud přitom stanovil poměr tohoto podílu v rozsahu 70 % poškozený a 30 % stěžovatel. Bez sebemenších pochyb bylo dovozeno, že vina poškozeného spočívala v tom, že řídil po požití alkoholu (z krve zjištěno 0,44 ‰), jel nepřiměřeně vysokou rychlostí a předjížděl v místě, kde to bylo zakázáno svislým i vodorovným značením. Z charakteru těchto porušení pravidel silničního provozu je zjevné, že se jich poškozený nemohl dopustit z pouhé nedbalosti, ale že se jednalo o úmyslné porušení zákona. Vedle toho stěžovateli je kladeno za vinu, že odbočování nevěnoval zvýšenou pozornost, přičemž jeho nedbalostní jednání je dovozeno z faktu, že během posledních pěti sekund před dopravní nehodou nezaregistroval předjíždějícího poškozeného, kterého mohl, a to pouze v uvedeném časovém úseku, vidět ve zpětném zrcátku. Závěr, že stěžovatel nevěnoval zvýšenou pozornost dopravní situaci, vyplývající jen ze skutečnosti, že do něj poškozený narazil, podle Ústavního soudu postrádá v provedeném dokazování oporu.
Ústavní soud dále poukázal na to, že k výčtu nesprávného jednání poškozeného je přitom třeba navíc přičíst i další, soudy nezohledněné povinnosti, které mohl poškozený porušit. Podle ust. § 17 zák. o silničním provozu platí, že „řidič, který při předjíždění vybočuje ze směru své jízdy, musí dávat znamení o změně směru jízdy …“ (odst. 2); podle odst. 5 pak platí, že „řidič nesmí předjíždět a) nemá-li před sebe rozhled na takovou vzdálenost, která je nutná k bezpečnému předjetí, b) jestliže by se nemohl bezpečně zařadit před vozidlo nebo vozidla, která hodlá předjet, c) jestliže by ohrozil nebo omezil protijedoucí řidiče nebo ohrozil jiné účastníky provozu na pozemních komunikacích, … e) dává-li řidič vpředu jedoucího vozidla znamení o změně směru jízdy vlevo a není-li možné předjetí vpravo podle odstavce 1 nebo předjetí v dalším volném jízdním pruhu vyznačeném na vozovce v tomtéž směru jízdy…“. V souzené věci řidič nákladního vozidla zaregistroval předjíždění motocyklem v době, kdy před ním jedoucí vozidla brzdila (příprava stěžovatele k odbočování); i pokud by předjížděcí manévr poškozeného nezapočal až poté, resp. v důsledku zahájení odbočování stěžovatele v širším slova smyslu, nelze povinnosti řidiče při předjíždění pominout. Povinnosti poškozeného spojené s předjížděním však, dovodil Ústavní soud, v řízení zkoumány nebyly, byť na posouzení věci mohly mít značný vliv.
Ústavní soud konstatoval, že ze znaleckých posudků je zřejmé, že znalci dospěli ke svým závěrům na základě výsledných poloh a stavu nákladního automobilu, nabouraného automobilu, motocyklu, těla poškozeného a několika dalších stop, přičemž provedli fyzikálně-matematické výpočty založené na empirických poznatcích. Z toho dovodili pravděpodobné rychlosti, časy, směřování a polohy jednotlivých účastníků dopravní nehody; připustili, že některé výchozí údaje dosadili odhadem (např. rychlost motocyklu), a mohou být do jisté míry pochybné. Soudy však ze skutečnosti, že došlo k dopravní nehodě, dovodily závěr o vině stěžovatele, aniž připustily jakoukoliv pochybnost, čímž však nerespektovaly princip in dubio pro reo, podle kterého „… není-li v důkazním řízení dosaženo praktické jistoty o existenci relevantních skutkových okolností, tj. jsou-li přítomny v daném kontextu důvodné pochybnosti, jež nelze odstranit ani provedením dalšího důkazu, nutno rozhodnout ve prospěch obviněného“ [srov. nález Ústavního soudu sp. zn. I. ÚS 733/01 (N 26/32 SbNU 239)]. Jakkoliv vysoký stupeň podezření sám o sobě není způsobilý vytvořit zákonný podklad pro odsuzující výrok a principy odpovědnosti za zavinění a presumpce neviny nelze navíc izolovat [srov. nález Ústavního soudu sp. zn. IV. ÚS 36/98 (N 54/11 SbNU 43)]. Uvedené principy se promítají i do jednotlivých ustanovení trestního řádu a obecné soudy jsou zavázány je bezpodmínečně respektovat.
Ústavní soud zdůraznil, že zanedbání potřebné míry opatrnosti (jako předpoklad nedbalostního zavinění) je však třeba vyvozovat z konkrétních skutkových okolností, řádně zjištěných důkazním postupem před obecnými soudy. Nelze tak činit pouze na základě zpětné úvahy, podle které, došlo-li ke škodlivému následku, byla automaticky potřebná míra opatrnosti zanedbána. Součástí soudního rozhodnutí, v němž je osoba uznána vinnou z nedbalostního trestného činu, proto musí být pečlivé zhodnocení všech okolností, které soud vedly k závěru, že tato osoba náležitou opatrnost nezachovala, a jednala tedy zaviněně. Soudy musejí pečlivě zkoumat, zda stěžovatel nevěnoval dění za sebou pozornost vůbec anebo spoléhal na to, že neexistuje překážka znemožňující mu bezpečné odbočení – za situace, kdy viditelní účastníci provozu reagují na jeho přípravu k odbočovacímu manévru. Pokud stěžovatel učinil před zahájením odbočování nezbytné kroky se zvýšenou opatrností, nelze mu podle názoru Ústavního soudu klást za vinu, že nepředpokládal jízdu řidiče porušujícího celou řadu pravidel silničního provozu hrubým způsobem. Opak by totiž vedl k absurdnímu závěru, že každý řidič musí vždy a za všech okolností počítat s tím, že ostatní účastníci silničního provozu jeho pravidla nedodržují; takový závěr by však byl v rozporu s účelem platných pravidel silničního provozu. V této souvislosti Ústavní soud poukázal na rozsudek Nejvyššího správního soudu ze dne 20. 12. 2012, č. j. 7 As 91/2012-62, ve kterém se uvádí: „Příčinou dopravní nehody spočívající v tom, že vozidlo jedoucí po hlavní silnici se střetne s vozidlem jedoucím po vedlejší silnici, která se s hlavní silnicí kříží, je zásadně to, že řidič vozidla jedoucího po vedlejší silnici nedá vozidlu jedoucímu po hlavní silnici přednost. Výjimečně může být příčinou dopravní nehody jednání řidiče vozidla jedoucího po hlavní silnici, a sice tehdy, pokud řidič vozidla jedoucího po hlavní silnici v extrémní míře poruší stanovený rychlostní limit a současně rychlost jízdy vozidla jedoucího po hlavní silnici řidiči vozidla přijíždějícího po vedlejší silnici fakticky znemožní splnění povinnosti dát přednost. Faktické znemožnění splnění povinnosti se musí posuzovat s ohledem na konkrétní poměry místa, v němž ke střetu došlo. Rozhodnými okolnostmi tedy bude zejména to, nakolik jde o místo pro řidiče přijíždějícího po vedlejší silnici přehledné a nakolik mu umožňuje s dostatečným předstihem vidět vozidla přijíždějící po hlavní silnici a zohlednit jejich (případně i výrazně nadlimitní) rychlost.“
Na základě zjištěných skutkových okolností podle Ústavního soudu proto nelze dovodit, že by stěžovatel měl a mohl předvídat vznik trestněprávního následku, kterým byl střet automobilu s motocyklem. I kdyby však na základě zpomalení mohl předvídat, že bude předjížděn, a byl by si proto vědom, že svým jednáním může porušit zájem chráněný trestními předpisy, měl podle názoru Ústavního soudu přiměřený důvod spoléhat na to, že porušení nezpůsobí. Nelze totiž považovat za nepřiměřené, spoléhal-li stěžovatel na to, že pokud se již dříve o situaci za sebou přesvědčil a nic nenasvědčovalo tomu, že bude předjížděn v místě zákazu předjíždění, nesledoval již výhradně situaci za sebou, ale i vedle sebe a před sebou (viz např. usnesení Nejvyššího soudu sp. zn. 6 Tdo 92/2014).
Ústavní soud poukázal na to, že orgány činné v trestním řízení mají úřední povinnost zjišťovat skutkový stav věci, o němž nejsou důvodné pochybnosti, a to v rozsahu, který je nezbytný pro jejich rozhodnutí (§ 2 odst. 4, 5 tr. řádu). Z ústavního principu presumpce neviny zakotveného v čl. 40 odst. 2 Listiny vyplývá pro obecné soudy povinnost při rozhodování o vině zvažovat i takovou verzi případu, která důvodně připouští, že vzhledem ke skutkovým okolnostem mohlo dojít ke způsobení škodlivého následku bez zavinění; pouze tak mohou obecné soudy dostát požadavkům čl. 36 odst. 1 Listiny, jenž obviněným osobám zaručuje právo na soudní ochranu.
Součástí soudního rozhodnutí, v němž je osoba uznána vinnou nedbalostním trestným činem, proto podle názoru Ústavního soudu musí být pečlivé zhodnocení všech okolností, které soud vedly k závěru, že tato osoba náležitou opatrnost nezachovala, a jednala tedy zaviněně. Soudy musejí v tomto smyslu zkoumat jak objektivní, tak subjektivní hledisko potřebné míry opatrnosti, tedy povinnost i možnost obviněného předvídat následek. Pokud soudy mají za to, že stěžovatel nevěnoval odbočování zvýšenou pozornost, je třeba, aby prokázaly konkrétní pochybení, kterého se měl stěžovatel dopustit, případně zvážit, zda podstatně závažnější a úmyslné porušení pravidel silničního provozu poškozeným nemůže stěžovatele vyvinit.
Ústavní soud dospěl k závěru, že v souzené věci obecné soudy porušily právo stěžovatele chráněné čl. 36 odst. 1 Listiny, neboť dospěly k extrémně vadnému závěru o existenci jeho nedbalostního zavinění, aniž by jejich závěr vyplýval z jejich skutkových zjištění a provedených důkazů, a proto ústavní stížnosti zcela vyhověl a napadená rozhodnutí zrušil.

matches:
soud
čl. 36
§ 147
soud
soud
soud
soud
soud
§ 21
soud
§ 147
§ 147
soud
soud
soud
soud
§ 147
§ 16
soud
soud
soud
soud
§ 5
soud
§ 21
čl. 37
soud
soud
soud
soud
soud
§ 17
soud
in dubio
SbNU 239
SbNU 43
soud
soud
soud
soud
čl. 40
čl. 36
soud
soud
čl. 36


text:
3 VSPH 549/2012-P197-7
MSPH 91 INS 20401/2011 3 VSPH 549/2012-P197-7
USNESENÍ Vrchní soud v Praze jako soud odvolací rozhodl v senátČ složeném z p edsedy JUDr. Michala Kubína a soudc JUDr. Milana Bo ka a JUDr. Jind icha Havlovce v insolvenní vČci dlužníka: TENZO, a.s. se sídlem Praha 4, Na Strži 65/1702, IýO 27931552, o odvolání vČ itele: ýSAD RADIÁLKA OSTRAVA, s.r.o. se sídlem Ostrava, Provozní 5429/3, IýO 25818601, za úasti státního zastupitelství, proti usnesení MČstského soudu v Praze ze dne 27. b ezna 2012, .j. MSPH 91 INS 20401/2011-P197-2,
Usnesení MČstského soudu v Praze ze dne 27. b ezna 2012, .j. MSPH 91 INS 20401/2011-P197-2, se p o t v r z u j e .
Napadeným usnesením MČstský soud v Praze (insolvenní soud) v bodu I. výroku odmítl p ihlášku pohledávky P197 vČ itele . 196 ýSAD RADIÁLKA OSTRAVA, s.r.o. (dále jen VČ itel) a v bodu II. výroku vyslovil, že právní mocí tohoto usnesení se úast VČ itele v ízení koní s od vodnČním, že byla podána k poštovní p epravČ opoždČnČ až 20.3.2012, nebo zákonná lh ta k podávání p ihlášek v projednávané vČci uplynula 9.2.2012, když usnesením .j. MSPH 91 INS 20401/2011-A-60 ze dne 10.1.2012 zjistil úpadek dlužníka a vyzval jeho vČ itele, aby ve lh tČ 30 dn ode dne tohoto rozhodnutí p ihlásili své pohledávky do insolvenního ízení vedeného na majetek dlužníka. Cituje ustanovení § 173 odst. 1 a § 185 zák. . 182/2006 Sb., o úpadku a zp sobech jeho ešení (insolvenní zákon-IZ), dospČl k závČru, že k p ihlášce nelze p ihlížet, zmeškání této propadné lh ty nelze podle § 83 IZ prominout, a proto rozhodl, jak uvedeno shora.
Toto rozhodnutí napadl VČ itel v zákonem stanovené lh tČ odvoláním s od vodnČním, že se insolvenní soud nezabýval jeho zd vodnČním pozdního podání p ihlášky. Uvedl, že 25.1.2012 p i opČtovném provČ ování dlužníka z výpisu z obchodního rejst íku vedeného MČstským soudem v Praze, jak se podává z internetového výpisu, zjistil, že na dlužníka není vedeno žádné aktuální insolvenní ízení, a proto podal dne 31.1.2012 na dlužníka žalobu ke Krajskému soudu v Praze.
Vrchní soud v Praze p ezkoumal napadené usnesení i ízení jeho vydání p edcházející a dospČl k závČru, že odvolání není opodstatnČné.
Podle § 83 IZ prominutí zmeškání lh ty v insolvenním ízení není p ípustné; totéž platí, jde-li o zmeškání soudního jednání, vetnČ zmeškání sch ze vČ itel nebo p ezkumného jednání. Podle § 173 odst.1 IZ vČ itelé podávají p ihlášky pohledávek u insolvenního soudu od zahájení insolvenního ízení až do uplynutí lh ty stanovené rozhodnutím o úpadku. K p ihláškám, které jsou podány pozdČji, insolvenní soud nep ihlíží a takto uplatnČné pohledávky se v insolvenním ízení neuspokojují. Podle § 173 odst. 3 IZ pak lze p ihlásit i pohledávku nesplatnou nebo vázanou na podmínku. PodobnČ se nep ihlíží k pop ené pohledávce, nepodá-li vČ itel pop ené pohledávky v zákonem stanovené lh tČ žalobu na urení její pravosti (§ 198 IZ).
V rozhodnutí o úpadku insolvenní soud dle § 136 odst. 2 písm. d) IZ vyzve vČ itele, kte í dosud nep ihlásili své pohledávky, aby tak uinili ve stanovené lh tČ, a pouí je o následcích jejího zmeškání dle § 173 odst. 1 IZ. Stanovená lh ta k p ihlášení pohledávek nesmí být kratší 30 dn a delší 2 mČsíc (§ 136 odst. 3 IZ), a je-li s rozhodnutím o úpadku spojeno rozhodnutí o povolení oddlužení, iní tato lh ta 30 dn (§ 136 odst. 4 IZ). K zachování lh ty k podání p ihlášek stanovené insolvenním soudem v rozhodnutí o úpadku (§ 136 IZ) postaí, je-li p ihláška posledního dne lh ty odevzdána orgánu, který má povinnost písemnost doruit (§ 57 odst. 3 o.s. .).
Koncepce insolvenního zákona je založena na informovanosti úastník a dalších osob o pr bČhu insolvenního ízení prost ednictvím insolvenního rejst íku. Rejst ík je informaním systémem ve ejné správy ve ejnČ p ístupným na internetu a díky tomu poskytuje všem osobám klíové informace o rozhodnutích soudu i dalších písemnostech obsažených v insolvenním spisu. Se z etelem k tomu zákon též stanoví jako zásadu doruování soudních rozhodnutí (p edvolání, vyrozumČní i jiných písemností) tzv. zve ejnČním v insolvenním rejst íku. Tyto písemnosti se zásadnČ doruují pouze vyvČšením na ú ední desce insolvenního soudu s jejich souasným zve ejnČním v insolvenním rejst íku, s nímž se pojí úinky doruení (§ 71 odst. 1 a 2 IZ-tzv. doruení vyhláškou). Uvedené platí, i když písemnost byla doruována zvláš ve smyslu § 75 IZ (proto, že tak stanoví zákon anebo proto, že tak rozhodl insolvenní soud). Rozhodnutí vydaná insolvenním soudem v insolvenním ízení tak nabývají úinnosti již okamžikem jejich zve ejnČní v insolvenním rejst íku (§ 89 odst. 1 IZ).
VČ itelé jsou oprávnČni p ihlašovat své pohledávky za dlužníkem nikoli až v pr bČhu lh ty stanovené v rozhodnutí o úpadku, která p edstavuje konenou (propadnou) lh tu k podání p ihlášek, nýbrž již od zahájení insolvenního ízení, a to, i kdyby insolvenní soud ještČ nezve ejnil výzvu k podávání p ihlášek (§ 110 odst. 1, § 173 odst. 1 IZ). Zahájení insolvenního ízení insolvenní soud oznamuje dle § 101 IZ vyhláškou zve ejnČnou na jeho ú ední desce a v insolvenním rejst íku, již doruuje zvláš jen stávajícím úastník m ízení, známým vČ itel m s obvyklým místem pobytu, bydlištČm nebo sídlem v nČkterém z lenských stát Evropské unie (s výjimkou Dánska) dle § 430 IZ, a vyrozumí o ní orgány a instituce uvedené v § 102 IZ. ObdobnČ i rozhodnutí o úpadku soud doruuje pouze vyhláškou postupem dle § 71 odst. 1 IZ; zvláš se dle § 138 IZ doruuje pouze dlužníku, insolvennímu správci, p edbČžnému správci, insolvennímu navrhovateli a osobám, které p istoupily k ízení (podle úvahy soudu i vČ itel m, kte í již své pohledávky p ihlásili a jsou tedy již úastníky ízení), a zahraniním vČ itel m dle § 430 IZ, a vyrozumí o nČm orgány a instituce uvedené v § 139 IZ.
Ze spisu plyne, že insolvenní soud usnesením .j. MSPH 91 INS 20401/2010-A-60 ze dne 10.1.2012 (správnČ MSPH 91 INS 20401/2011-A-60), jež bylo téhož dne zve ejnČno v insolvenním rejst íku, rozhodl o úpadku dlužníka, vyslovil, že úinky rozhodnutí o úpadku nastávají okamžikem jeho zve ejnČní v insolvenním rejst íku, tj. 10.1.2012 v 15.30 hod. (body I. a III. výroku), souasnČ vyzval vČ itele, kte í tak dosud neuinili, k podání p ihlášek pohledávek ve lh tČ 30 dn ode dne rozhodnutí o úpadku na p edepsaném formulá i s pouením, že k pozdČji p ihlášeným pohledávkám insolvenní soud nep ihlíží a takto p ihlášené pohledávky nebudou v insolvenním ízení uspokojeny (bod IV. výroku); dále na ídil konání p ezkumného jednání na den 28.3.2012 (bod VII. výroku). Toto usnesení nepostrádá žádnou ze zákonem p edepsaných náležitostí, jinými slovy obsahuje vše, co obsahovat má, a to vetnČ lh ty stanovené k p ihlášení pohledávek a pouení o následcích zmeškání této lh ty podle § 173 odst. 1 IZ podle § 136 odst. 2 a 3 IZ.
ProcesnČ právní lh ta pro p ihlášení pohledávek stanovená v rozhodnutí o úpadku poala ve smyslu § 57 odst. 1 a 2 o.s. . bČžet dne následujícího po zve ejnČní tohoto usnesení v insolvenním rejst íku, kdy podle § 89 odst. 1 IZ nabylo úink , tj. 11.1.2012 a její poslední den p ipadl na 9.2.2012.
Ze spisu dále plyne, že p ihláška pohledávky za dlužníkem ve výši 262.310,40 K z 13.2.2012 byla doruena do podatelny insolvenního soudu 22.2.2012, p iemž k poštovní p epravČ byla p edána 20.2.2012. K p ihlášce pak VČ itel p edložil pr vodní dopis, v nČmž uvedl, že ve vČci podal žalobu ke Krajskému soudu v Praze a že veškerá dokumentace bude zaslána po jejím vrácení-viz žádost z 13.3.2012.
Odvolací soud dospČl k závČru, že VČ itel podal p ihlášku pohledávky opoždČnČ. Poslední den lh ty 30 dn p ipadl na 9.2.2012, kdy nejpozdČji bylo t eba p ihlášku pohledávky podat k insolvennímu soudu nebo orgánu, který má povinnost ji doruit (§ 57 odst. 3 o.s. .), nebo se jedná o lh tu procesní. Odvolací námitky VČ itele nejsou d vodné, nebo všechny rozhodující informace o probíhajících insolvenních ízeních mají vČ itelé k dispozici na internetu, který je na ve ejnČ p ístupném místČ (knihovna, obecní ú ad); v projednávané vČci pak tyto informace mČl VČ itel k dispozici poté, co byla v insolvenním rejst íku zve ejnČna vyhláška o zahájení insolvenního ízení a usnesení o zjištČní úpadku dlužníka.
Je tedy z ejmé, že pokud se VČ itel s ádnČ zve ejnČnou vyhláškou o zahájení insolvenního ízení (7.11.2011), ani se zve ejnČným rozhodnutím o úpadku a s ním spojenou výzvou urující konenou lh tu k p ihlášení pohledávek vas neseznámil, jde tato okolnost v insolvenním ízení jen k jeho tíži. Odvolací soud konstatuje, že z hlediska posouzení vasnosti p ihlášky pohledávky VČ itele nemá žádného významu skutenost, že VČ itel z údaj v obchodním rejst íku dlužníka nezjistil, že je na jeho majetek vedeno insolvenní ízení. Jediným zarueným informaním zdrojem týkající se insolvenního ízení vedeného na uritého dlužníka je, jak uvedeno výše, insolvenní rejst ík. V projednávané vČci byly údaje o zahájení insolvenního ízení na dlužníka zve ejnČny již 7.11.2011 a od té doby byly ve ejnČ k dispozici všem, jichž se dotýkají, tedy i VČ iteli. Jak již eeno, p ihlášky se podávají již od zahájení insolvenního ízení a konený (propadný) termín pro tento úkon stanoví soud dle § 136 odst. 2 písm. d) IZ v rozhodnutí o úpadku.
Odvolací soud vzhledem k tomu, že zmeškání lh ty nelze podle § 83 IZ prominout, dospČl k závČru, že insolvenní soud správnČ posoudil p ihlášku pohledávky jako opoždČnou; d sledkem této skutenosti je nezvratný závČr, že k odvolatelovČ p ihlášce pohledávky podané po uplynutí stanovené p ihlašovací lh ty se podle § 173 odst. 1 IZ v insolvenním ízení nep ihlíží, a tato pohledávka v nČm tedy být nem že ani p ezkoumána ani uspokojována, a proto také správnČ rozhodl, když ji odmítl a vyslovil, že právní mocí napadeného usnesení úast vČ itele v insolvenním ízení koní.
Veden výše uvedenými závČry odvolací soud napadené usnesení z d vodu jeho vČcné správnosti podle § 219 o.s. . potvrdil.
Pouení: Proti tomuto rozhodnutí je dovolání p ípustné ve lh tČ 2 mČsíc ode dne jeho doruení k Nejvyššímu soudu prost ednictvím soudu prvního stupnČ, jestliže napadené rozhodnutí odvolacího soudu závisí na vy ešení otázky hmotného nebo procesního práva, p i jejímž ešení se odvolací soud odchýlil od ustálené rozhodovací praxe dovolacího soudu nebo která v rozhodování dovolacího soudu dosud nebyla vy ešena nebo je dovolacím soudem rozhodována rozdílnČ anebo má-li být dovolacím soudem vy ešená právní otázka posouzena jinak (§ 237, § 239 a § 240 odst. 1 o.s. .).
V Praze dne 15. ervence 2013

matches:
soud
soud
soud
§ 173
§ 185
§ 83
soud
soud
§ 83
§ 173
soud
§ 173
soud
§ 136
§ 173
§ 75
soud
§ 173
soud
§ 101
§ 430
§ 102
soud
§ 71
§ 138
§ 430
§ 139
soud
soud
§ 173
§ 136
§ 57
§ 89
soud
soud
soud
§ 136
soud
§ 83
soud
§ 173
soud
§ 219
soud
§ 239
§ 240


text:
MSPH 90 INS 3059/2008-C13-2
MSPH 90 INS 3059/2008-C13-2 (sp. zn. 190 Cm 13/2009)
190 Cm 13/2009-31
ROZSUDEK JMÉNEM REPUBLIKY Městský soud v Praze rozhodl samosoudcem Mgr. Martinem Liškou v právní věci žalobce: D.S. Leasing, a.s., se sídlem Brno, Londýnské nám. 2, PSČ 639 00, IČ: 489 09 238, zastoupeného JUDr. Radimem Chalupou, Ph.D., advokátem se sídlem Kuzina 169, 679 76 Drnovice, proti žalovanému: JUDr. Tomáš Pelikán , se sídlem Praha 1, Dušní 22, insolvenční správce dlužníka: SPEKTRUM CZ a.s., se sídlem Praha 1, Nové Město, Vodičkova 791/41, PSČ 11209, IČ 252 58 575, zastoupenému JUDr. Jiřinou Lužovou, advokátkou se sídlem v Praze 1, Dušní 22, o určení pravosti pohledávky
I. Určuje se, že pohledávky žalobce přihlášené do insolvenčního řízení vedeného ve věci dlužníka SPEKTRUM CZ a.s., se sídlem Praha 1, Nové Město, Vodičkova 791/41, PSČ 112 09, IČ: 252 58 575, u Městského soudu v Praze pod sp. zn. 90 INS 3059/2008, z titulu směnek vlastních: ze dne 14.6.2005 na částku 3.292.515,-Kč, ze dne 14.6.2005 na částku 2.408.528,-Kč, ze dne 18.5.2006 na částku 4.736.018,-Kč, ze dne 12.9.2006 na částku 4.814.203,-Kč, ze dne 3.1.2007 na částku 3.358.703,-Kč, ze dne 17.4.2007 na částku 9.585.659,-Kč, ze dne 1.9.2007 na částku 9.559.590,-Kč a ze dne 19.12.2007 na částku 13.588.433,-Kč, jsou jako pohledávky nezajištěné a podmíněné v celkové výši 51.546.210,24 Kč včetně příslušenství po právu.
II. Žádnému z účastníků řízení se náhradu nákladů řízení nepřiznává.
Žalobce se domáhal incidenční žalobou určení, že jeho pohledávka ve výši 51.546.210,24 Kč z titulu vystavených směnek vlastních bez protestu přihlášená do insolvenčního řízení vedeného (sp. zn. 190 Cm 13/2009) pokračování 2 190 Cm 13/2009 ve věci shora označeného dlužníka je po právu. Uvedl, že předmětná pohledávka byla na přezkumném jednání správcem popřena, a to s odůvodněním, že pohledávky vznikly z titulu směnečného rukojemství (ručitelského závazku) mezi osobami v koncernu, přičemž nebyl k převzetí ručitelského závazku dán souhlas valné hromady dlužníka a nebyl vypracován znalecký posudek hodnoty ručitelského závazku; na základě § 196a odst. 1, 3 a 5 obch. zák. je proto ručitelský závazek neplatný. Žalobce dále vylíčil skutkové okolnosti vzniku pohledávek, poukázal na nejasnost důvodů popření a rozdílnost důvodu popření uvedeného při přezkumném jednání a ve vyrozumění o popření pohledávky, osvětlil akcionářskou strukturu výstavce směnek a dlužníka a uzavřel, že dlužník s výstavcem směnky v koncernu není. K požadavkům stanoveným v § 196a obch. zák. žalobce uvedl, že odst. 1 tohoto ustanovení nelze použít, neboť dlužník jako aval není ani jednou z osob tam uvedených a okruh osob rozšířit nelze, v době podpisu směnek měly společnosti výstavce a avala odlišné členy představenstva, a proto není dán ani důvod pro nutný souhlas valné hromady dle § 196a odst. 1, 3 a 5 obch. zák. Směnečné rukojemství vznikalo více než tři roky od vzniku společnosti, proto nelze požadovat ani dodatečné schválení valnou hromadou. Nelze požadovat ani ocenění znalcem, neboť zde není nic, co by mohlo být znalcem oceněno. Závěrem pak žalobce uvedl, že dle jeho názoru se ustanovení § 196a obch. zák. na problematiku směnečného rukojemství vůbec nevztahuje.
Žalovaný ve vyjádření k věci uvedl, že v průběhu let 2005 až 2007 vystavila společnost Papírny Vltavský mlýn, a.s., osm směnek vlastních na řad žalobce na celkovou částku 51,343.649,-Kč a dlužník všechny směnky avaloval. Poukázal na jednání společností Papírny Vltavský mlýn a.s., CEREPA a.s. a dlužníka ve shodě a na propojenou akcionářskou strukturu dlužníka a výstavce směnek. Uzavřel, že ustanovení § 196a obch. zák. lze vztáhnout i na problematiku směnečného rukojemství a argumentoval závěry rozhodnutí Nejvyššího soudu sp. zn. 29 Odo 996/2004 ze dne 30.8.2005 a 29 Odo 414/2003 ze dne 27.4.2004, z nichž pro souzenou věc vyplývá, že bez souhlasu valné hromady dlužníka s převzetím směnečného rukojemství je takový úkon neúčinný. Navrhnul proto, aby soud žalobu zamítl.
Při svém rozhodování ve věci soud vycházel ze skutkových zjištění učiněných jednak na základě shodných tvrzení účastníků o skutkových okolnostech sporu, jednak na základě provedených důkazů.
Z usnesení Městského soudu v Praze č.j.-A-20 ze dne 3.9.2008, z přihlášky pohledávky žalobce ze dne 2.10.2008 a z jejího doplnění ze dne 15.12.2008, z protokolu o přezkumném jednání č.j.-B-39 ze dne 17.12.2008, z listu přihlášené pohledávky žalobce v seznamu pohledávek, z vyrozumění o popření pohledávky určeného žalobci ze dne 8.1.2009, z poštovní dodejky od vyrozumění žalobce o popření jeho pohledávky a z prezenčního razítky podatelny zdejšího soudu soud zjistil, že dne 3.9.2008 byl zdejším soudem zjištěn úpadek dlužníka, na jeho majetek byl prohlášen konkurs a insolvenčním správcem byl ustanoven žalovaný, žalobce přihláškou podanou k poštovní přepravě dne 2.10.2008 přihlásil svoji pohledávku z titulu směnečného rukojemství dlužníka v celkové výši 51,546.210,24 Kč, a to jako pohledávku nepodmíněnou, podáním ze dne 15.12.2008 pak opravil přihlášku tak, že je pohledávka vázána na podmínku. Na přezkumném jednání konaném dne 17.12.2008 byla přihlášená pohledávka žalobce jako věřitele č. 44 v celkové výši 51,546.210,24 Kč (jistina 51,343.649,-Kč, příslušenství 202.561,24 Kč) popřena insolvenčním správcem (žalovaným) zcela co do pravosti s tím, že pohledávka z titulu směnečného rukojemství nebyla přihlášena jako podmíněná, dle § 196a odst. 1, 3 a 5 obch. zák. chybí souhlas valné hromady k ručení za závazky třetí osoby v rámci koncernu, chybí znalecký posudek týkající se ocenění ručitelského závazku ; platnost směnek ani výše závazků ze směnek vyplývajících důvodem popření nebyla. Žalobce na přezkumném jednání nebyl přítomen. Dne 8.1.2009 žalovaný (sp. zn. 190 Cm 13/2009) pokračování 3 190 Cm 13/2009 písemně vyrozuměl žalobce o popření jeho pohledávky, o důvodu popření a vyzval jej k podání incidenční žaloby; vyrozumění bylo žalobci doručeno dne 9.1.2009. Dne 23.1.2009 byla incidenční žaloba žalobcem podána k soudu.
Z provedených listinných důkazů, jimiž jsou: -směnka vlastní ze dne 14.6.2005 výstavce Papírny Vltavský mlýn a.s. na částku 3,292.515,-Kč, -směnka vlastní ze dne 14.6.2005 výstavce Papírny Vltavský mlýn a.s. na částku 2,408.528,-Kč, -směnka vlastní ze dne 18.5.2006 výstavce Papírny Vltavský mlýn a.s. na částku 4,736.018,-Kč, -směnka vlastní ze dne 12.9.2006 výstavce Papírny Vltavský mlýn a.s. na částku 4,814.203,-Kč, -směnka vlastní ze dne 3.1.2007 výstavce Papírny Vltavský mlýn a.s. na částku 3,358.703,-Kč, -směnka vlastní ze dne 17.4.2007 výstavce Papírny Vltavský mlýn a.s. na částku 9,585.659,-Kč, -směnka vlastní ze dne 1.9.2007 výstavce Papírny Vltavský mlýn a.s. na částku 9,559.590,-Kč, a směnka vlastní ze dne 19.12.2007 výstavce Papírny Vltavský mlýn a.s. na 13,588.433,-Kč, soud zjistil, že v období od 14.6.2005 do 19.12.2007 podepsal všechny směnky v den jejich vystavení Ing. Petr Dušek jako předseda představenstva výstavce Papírny Vltavský mlýn, a.s., za dlužníka jako avalistu podepsal všechny směnky Ing. Josef Ondrišek, předseda představenstva.
Z úplného výpisu z Obchodního rejstříku Městského soudu v Praze, oddílu B, vložky 14241, soud zjistil, že společnost Papírny Vltavský mlýn, a.s., vznikla dne 1. února 1992, v průběhu rozhodného období (14.6.2005-19.12.2007) byl předsedou představenstva Ing. Petr Dušek, místopředsedy představenstva byli Petr Špaček a Ing. Jiří Hloužek a členem byl Jiří Žák, za společnost byl oprávněn jednat mj. předseda představenstva, a to samostatně. Členy dozorčí rady byli v uvedeném období Ing. Ivana Švadlenová, Bronislav Stejskal a Roman Vybíral. Z úplného výpisu z Obchodního rejstříku vedeného Městským soudem v Praze, oddílu B, vložky 14113, soud zjistil, že společnost SPEKTRUM CZ, a.s., vznikla dne 17. října 1996, v průběhu rozhodného období byl předsedou představenstva Ing. Josef Ondrišek, místopředsedou představenstva byl Jiří Klement a členem byla Milena Ondrišková, za společnost byl oprávněn jednat předseda a místopředseda představenstva, a to samostatně. Prokuristou byl v uvedeném období Mgr. Jiří Purket, členy dozorčí rady byli Josef Ondrišek, Luděk Blažeňak a Tomáš Boruch.
Skutečnostmi rozhodnými pro spor z popření pohledávky jsou (i) moment zjištění dlužníkova úpadku a přihlášení pohledávek, (ii) okamžik přezkoumání pohledávek, vyrozumění věřitele o popření jeho nevykonatelné pohledávky za dlužníkem správcem, dodržení zákonem stanovené lhůty pro podání incidenční žaloby a (iii) spornost přezkoumaných pohledávek daná účinností jejich popření oprávněnými osobami. Vyhovět žalobě o určení existence či neexistence (co do pravosti, výše či pořadí) popřené pohledávky (incidenční žalobě) lze při splnění následujících předpokladů: 1. pohledávka byla v rámci insolvenčního řízení řádně a včas přihlášena a přezkoumána, 2. při přezkoumání byla pohledávka účinně popřena správcem, 3. incidenční žaloba byla podána včas proti zákonem předpokládaným osobám (popírajícímu správci, případně věřiteli vykonatelné pohledávky), 4. v době rozhodování soudu trvají účinky insolvenčního řízení, 5. osoba žalobce prokáže, že důvod, výše a pořadí pohledávky mají či nemají (podle charakteru incidenční žaloby) oporu v právu.
V daném případě považuje soud za splněné první až čtvrtou ze shora jmenovaných podmínek, neboť žalobce přihlásil pohledávky za dlužníkem ve stanovené lhůtě, jeho nevykonatelná pohledávka byla žalovaným při přezkumném jednání konaném v rámci příslušného insolvenčního řízení účinně popřena, incidenční žaloba byla podána dne 23.1.2009 k výzvě správce doručené žalobci dne 9.1.2009, a tedy včas, žaloba byla podána proti správci a insolvenční řízení (i konkurs (sp. zn. 190 Cm 13/2009) pokračování 4 190 Cm 13/2009 prohlášený na majetek dlužníka) trvá. Soud se tedy zabýval důvodem popření žalobcovy pohledávky a otázkou její existence (zkoumání, zda má oporu v právu). Jak vyplývá z protokolu o přezkumném jednání ze dne 17.12.2008, popřel žalovaný žalobcovu pohledávku co do pravosti, přičemž důvodem popření byly skutečnosti, že (i) pohledávka z titulu směnečného rukojemství nebyla přihlášena jako podmíněná a že (ii) chybí souhlas valné hromady dlužníka k ručení za závazky třetí osoby v rámci koncernu a znalecký posudek týkající se ocenění ručitelského závazku dle § 196a odst. 1, 3 a 5 obch. zák. Neplatnost směnek či neexistence pohledávek, k jejichž zajištění byly směnky vystaveny, nebyla žalovaným namítána ani při přezkumném jednání, ani v rámci tohoto řízení.
První popěrný důvod, a to přihlášení pohledávky jako nepodmíněné, neshledal soud opodstatněným, neboť opravou přihlášky doručenou soudu dne 16.12.2008 změnil žalobce v souladu s ust. § 192 odst. 2 věty prvé IZ přihlášku své pohledávky před konáním přezkumného jednání tak, že v poli 10 označil všechny své přihlašované nároky jako podmíněné a v poli 11 přihlášky podmínku u všech dílčích nároků specifikoval. Soud se tak dále zabýval pouze otázkou, zda může ve sporu o pravost pohledávky uspět insolvenční správce s druhou námitkou jím uplatněnou, tj. s námitkou nedostatku souhlasu valné hromady a absence znaleckého posudku týkajícího se ocenění ručitelského závazku.
Jako první řešil soud otázku, zda lze dle ust. § 196a odst. 5 obch. zák. posuzovat z hlediska podmínek stanovených v § 196a odst. 1 až 3 obch. zák. též institut směnečného rukojemství, když abstraktní směnečné rukojemství nelze podřadit pod případy zajištění podle § 196a obch. zák., neboť směnečný rukojmí negarantuje zaplacení směnky určitým dlužníkem, ale garantuje zaplacení směnky vůbec. Nejvyšší soud ČR na téma, zda je vlastní směnka, jejímž právním důvodem je zajištění závazku výstavce, neplatná, jestliže směnečný rukojmí za výstavce z této směnky neměl, při splnění podmínek ustanovení § 196a odst. 1 a 2 obch. zák., ve znění zákona č. 142/1996 Sb., předchozí souhlas valné hromady k převzetí rukojemství, v rozsudku sp. zn. 29 Odo 430/2002 uzavřel, že smlouvou, kterou se rukojmí ze směnky zavazuje k zajištění závazků výstavce, není směnka, resp. převzetí směnečného rukojemství podpisem na směnce, ale smlouva (dohoda) mezi výstavcem směnky nebo osobou oprávněnou ze směnky a budoucím rukojmím, že směnečné rukojemství převezme. Samotný podpis avalisty na směnce je pak již jen realizací závazku, převzatého v dohodě o převzetí směnečného rukojemství. Jestliže je k uzavření smlouvy o převzetí směnečného rukojemství nutný předchozí souhlas valné hromady a tento souhlas nebyl udělen, je dohoda o převzetí rukojemství absolutně neplatná. Tato neplatnost však nezpůsobuje neplatnost samotné směnky ani neplatnost podpisu osoby, která převzala rukojemství, ale může pouze (případně) založit kauzální námitku avalisty ve vztahu ke konkrétní osobě oprávněné ze směnky. V souladu s uvedeným závěrem, od něhož nemá důvodu se odchylovat, dospěl soud k závěru, že smlouvu (resp. smlouvy), kterou se dlužník jako rukojmí ze směnky zavazuje k zajištění závazků výstavce, je nutno zkoumat z hledisek uvedených v § 196a obch. zák., neboť důvodem popření pohledávky žalobce byla skutečnost, že chybí souhlas valné hromady dlužníka k ručení za závazky třetí osoby v rámci koncernu a chybí též znalecký posudek týkající se ocenění ručitelského závazku; námitky tak směřovaly proti dohodě mezi výstavcem směnky nebo osobou oprávněnou ze směnky a rukojmím, že směnečné rukojemství převezme.
Ustanovení § 196a zákona č. 513/1991 Sb., obchodní zákoník, ve znění účinném od 1.1.2001 do 30.6.2008, tedy v rozhodné době, v odstavcích 1-5 určovalo, že (1) Společnost může uzavřít smlouvu o úvěru nebo půjčce s členem představenstva, dozorčí rady, prokuristou nebo jinou osobou, která je oprávněna jménem společnosti takovou smlouvu uzavřít, nebo osobami jim blízkými, anebo smlouvu, jejímž obsahem je zajištění závazků těchto (sp. zn. 190 Cm 13/2009) pokračování 5 190 Cm 13/2009 osob, nebo na ně bezplatně převést majetek společnosti jen s předchozím souhlasem valné hromady a jen za podmínek obvyklých v obchodním styku. (2) Pokud jsou osoby uvedené v odstavci 1 oprávněny jednat i jménem jiné osoby, použije se ustanovení odstavce 1 obdobně i na plnění tam uvedené ve prospěch této jiné osoby. Souhlasu valné hromady není zapotřebí, jde-li o poskytnutí půjčky nebo úvěru ovládající osobou ovládané osobě anebo zajištění závazků ovládané osoby ovládající osobou. (3) Jestliže společnost nebo jí ovládaná osoba nabývá majetek od zakladatele, akcionáře nebo od osoby jednající s ním ve shodě anebo jiné osoby uvedené v odstavci 1 nebo od osoby jí ovládané anebo od osoby, se kterou tvoří koncern, za protihodnotu ve výši alespoň jedné desetiny upsaného základního kapitálu ke dni nabytí nebo na ně úplatně převádí majetek této hodnoty, musí být hodnota tohoto majetku stanovena na základě posudku znalce jmenovaného soudem. Pro jmenování a odměňování znalce platí ustanovení § 59 odst. 3. Jestliže k nabytí dochází do 3 let od vzniku společnosti, musí je schválit valná hromada. (4) Ustanovení odstavce 3 se nevztahuje na nabytí nebo zcizení majetku v rámci běžného obchodního styku a na nabytí nebo zcizení z podnětu nebo pod dozorem státního orgánu nebo na nabytí nebo zcizení na burze či obdobném regulovaném trhu. Ustanovení odstavce 1 o souhlasu valné hromady se vztahuje obdobně i na bezúplatný převod majetku na akcionáře. (5) Ustanovení odstavců 1 až 3 se vztahují i na převzetí ručení.
V dané věci, s ohledem na skutková zjištění popsaná výše, souhlas valné hromady dlužníka s převzetím směnečného rukojemství dle § 196a odst. 1 požadovat nelze, neboť omezení plynoucí z uvedeného ustanovení nedopadá na zajištění závazků či za použití § 196a odst. 5 obch. zák. na převzetí ručení za závazky jakýchkoli osob, ale toliko na zajištění závazků či převzetí ručení za závazky osob v označeném ustanovení vypočtených (srovnej rozsudek NS ČR sp.zn. 29 Cdo 3203/2009 ze dne 19.5.2010). V daném případě však není směnečným rukojemstvím vyplývajícím z výše uvedených směnek zajišťován závazek člena představenstva, dozorčí rady, prokuristy ani jiné osoby, která je oprávněna jménem dlužníka smlouvu uzavřít, ani osob jim blízkých, ale právnické osoby Papírny Vltavský mlýn a.s.
Nelze požadovat ani souhlas valné hromady dlužníka s převzetím směnečného rukojemství dle § 196a odst. 2, neboť v inkriminovaném období, tj. od 14.6.2005 do 19.12.2007 (a ani před tím, ani poté), zde nebyla žádná osoba, jež by byla oprávněna jednat jménem dlužníka jako avalisty a zároveň jménem výstavce směnky (člen představenstva, člen dozorčí rady, prokurista); za výstavce podepsal všechny směnky Ing. Petr Dušek, za dlužníka jako avalistu Ing. Josef Ondrišek, tedy osoby různé.
Souhlas valné hromady dlužníka s převzetím směnečného rukojemství pak nelze požadovat ani dle § 196a odst. 3 obch. zák., neboť společnost výstavce vznikla dne 1.2.1992 a společnost dlužníka dne 17.10.1996; k převzetí rukojemství v době mezi 14.6.2005 a 19.12.2007 tedy došlo více než tři roky od vzniku obou společností.
Důvodností požadavku na stanovení hodnoty majetku na základě posudku znalce jmenovaného soudem zakotveného v ustanovení § 196a odst. 3 obch. zák. v případě převzetí ručení se již Nejvyšší soud zabýval opakovaně (např. rozsudek sp. zn. 29 Odo 996/2004 ze dne 30.8.2005, usnesení sp. zn. 3276/2008 ze dne 22.4.2009) a dospěl k závěru, že účelem ustanovení § 196a obch. zák. je ochránit společnost před nepoctivým jednáním osob, které jsou oprávněny činit za společnost právní úkony. V případech, kdy společnost úplatně nabývá majetek v rozsahu dle ustanovení § 196a odst. 3 obch. zák. od osob v tomto ustanovení uvedených nebo na tyto osoby takový majetek převádí, tak činí (mimo nutnosti souhlasu valné hromady) požadavkem, podle něhož lze zmíněné majetkové dispozice realizovat pouze za cenu určenou posudkem znalce. Tím sleduje, aby výše ceny převáděného majetku nebyla závislá jen na "vůli" smluvních (sp. zn. 190 Cm 13/2009) pokračování 6 190 Cm 13/2009 stran (jež může být deformována právě postavením osoby, se kterou společnost příslušnou smlouvu uzavírá), nýbrž aby byla stanovena způsobem, jenž v dostatečné míře zaručuje, že bude odpovídat jeho reálné hodnotě. Je-li ručitelským prohlášením převzato ručení za splnění peněžitého závazku, je zmíněný požadavek (rozuměj požadavek na určení "ceny" posudkem znalce) neaplikovatelný již proto, že výše takto založeného závazku je určena samotným ručitelským prohlášením, pročež zde není ničeho, co by mohlo být posudkem znalce oceňováno. Absence určení "ceny" převzetí ručitelského závazku za splnění peněžitého dluhu ve smyslu ustanovení § 196a odst. 3 obch. zák. tak prohlášení podle ustanovení § 303 obch. zák. neplatným nečiní. Ani od tohoto závěru-aplikovaného na souzenou věc-nemá soud prvního stupně důvodu se odchylovat.
Rovněž námitka neúčinnosti převzetí ručení dlužníkem vznesená žalovaným při současné argumentaci závěry vyslovenými v rozsudku NS ČR sp. zn. 29 Odo 996/2004 ze dne 30.8.2005 neobstojí, neboť v uvedeném rozhodnutí bylo posuzováno ručitelské prohlášení ze dne 28.1.1998, a tedy za účinnosti předchozího znění ustanovení § 196a obch. zák., dle kterého lhůta k nabytí majetku, jež podléhalo souhlasu valné hromady, nebyla omezena třemi lety od vzniku společnosti.
Protože dle závěrů výše uvedených není v dané věci třeba ocenění ručitelského prohlášení znaleckým posudkem ani souhlasu valné hromady dlužníka dle § 196a odst. 3, nezabýval se soud akcionářskou strukturou dlužníka a výstavce směnky a neprovedl důkazy žalovaným s tomto směru navržené, neboť vztah obou subjektů je již pro posouzení věci irelevantní.
Vzhledem ke shora řečenému tak soud uzavírá, že v daném případě námitka žalovaného akcentující neúčinnost převzetí směnečného rukojemství dlužníkem, a spočívající v absenci souhlasu valné hromady dlužníka s takovým úkonem a absenci znaleckého posudku týkajícího se ocenění ručitelského závazku, z důvodů výše uvedených neobstojí. Žalobce prokázal oprávněnost své pohledávky za dlužníkem, resp. vyvrátil důvodnost popěrného úkonu uplatněného žalovaným při popírání žalobcovy pohledávky při přezkumném jednání. Soud proto určil pravost žalobcovy pohledávky za dlužníkem tak, jak je uvedeno ve výroku I. tohoto rozsudku.
O nákladech řízení soud rozhodl v souladu s ustanovením § 202 odst. 1 IZ; přes žalobcův úspěch ve věci nemá ve sporu o pravost, výši nebo pořadí popřených pohledávek žádný z účastníků proti správci právo na náhradu nákladů řízení.
P o u č e n í : Proti tomuto rozsudku l z e podat odvolání do 15 dnů ode dne jeho doručení, a to k Vrchnímu soudu v Praze, prostřednictvím soudu zdejšího.
Mgr. Martin Liška, v.r. samosoudce
Za správnost vyhotovení: Dagmar Vlková

matches:
soud
§ 196
§ 196
§ 196
§ 196
§ 196
soud
soud
soud
§ 196
soud
soud
soud
soud
Soud
§ 196
soud
§ 192
Soud
soud
§ 196
§ 196
§ 196
soud
§ 196
zákona č. 142
soud
§ 196
§ 196
zákona č. 513
§ 59
§ 196
§ 196
§ 196
§ 196
§ 196
soud
§ 196
§ 196
§ 196
§ 303
soud
§ 196
§ 196
soud
soud
Soud
soud
§ 202


text:
29 NSCR 77/2013
NEJVYŠŠÍ SOUD ČESKÉ REPUBLIKY KSLB 54 INS 21923/2012 originál 29 NSČR 77/2013-A-82
Nejvyšší soud České republiky rozhodl v senátě složeném z předsedy JUDr. Jiřího Zavázala a soudců JUDr. Petra Gemmela a Mgr. Milana Poláška v insolvenční věci dlužníka AUTO M PLUS, s. r. o. , se sídlem v Liberci 6, Vratislavická 1012, PSČ 460 06, identifikační číslo osoby 25021265, zastoupeného Mgr. Janem Hraško, advokátem, se sídlem v Liberci IV, Revoluční 123/17, PSČ 460 01, o insolvenčním návrhu věřitele Credium, a. s. , se sídlem v Praze 13, Office Park, Bucharova 2657/12, PSČ 158 00, identifikační číslo osoby 25139886, zastoupeného JUDr. Vladimírem Muzikářem, advokátem, se sídlem v Brně, Havlíčkova 127/13, PSČ 602 00, za účasti Krajského státního zastupitelství v Ústí nad Labem pobočky v Liberci , se sídlem v Liberci, Pelhřimovská 541/16, PSČ 460 79, vedené u Krajského soudu v Ústí nad Labem pobočky v Liberci pod sp. zn. KSLB 54 INS 21923/2012, o dovolání dlužníka proti usnesení Vrchního soudu v Praze ze dne 12. dubna 2013, č. j. KSLB 54 INS 21923/2012, 2 VSPH 331/2013-A-66, takto:
Vrchní soud v Praze v záhlaví označeným usnesením k odvolání dlužníka AUTO M PLUS, s. r. o. (mimo jiné) potvrdil v bodě I. výroku usnesení ze dne 8. února 2013, č. j. KSLB 54 INS 21923/2012-A-50, jímž Krajský soud v Ústí nad Labem pobočka v Liberci (dále jen insolvenční soud ) zjistil úpadek dlužníka.
Dovolání dlužníka proti potvrzujícímu výroku usnesení odvolacího soudu, jež může být přípustné jen podle ustanovení § 237 zákona č. 99/1963 Sb., občanského soudního řádu (dále též jen o. s. ř. ), a pro něž neplatí žádné z omezení přípustnosti vypočtených v § 238 o. s. ř., odmítl Nejvyšší soud podle § 243c odst. 1 a 2 o. s. ř.
Dovolací argumentace, jejímž prostřednictvím dovolatel zpochybňuje závěr odvolacího soudu, že dlužník (v dohodě o uznání závazku a jeho splácení ze dne 7. prosince 2009) uznal ve smyslu ustanovení § 323 zákona č. 513/1991 Sb., obchodního zákoníku (dále jen obch. zák. ), určitý závazek jasně a srozumitelně určený právním důvodem, výší i splatností , je pouhou polemikou s výkladem obsahu navrhovatelem předložené listiny (dohody o uznání) učiněným odvolacím soudem.
Nejvyšší soud má přitom výklad odvolacího soudu za souladný jak s výkladovými pravidly určenými ustanovením § 35 odst. 2 zákona č. 40/1964 Sb., občanského zákoníku, a § 266 obch. zák., jakož i zásadami pro výklad právních úkonů formulovanými např. v důvodech rozsudku Nejvyššího soudu ze dne 30. března 2000, sp. zn. 20 Cdo 2018/98, uveřejněného pod číslem 35/2001 Sbírky soudních rozhodnutí a stanovisek, či v nálezu Ústavního soudu ze dne 14. dubna 2005, sp. zn. I. ÚS 625/03, uveřejněném pod číslem 84/2005 Sbírky nálezů a usnesení Ústavního soudu, tak s judikaturou dovolacího soudu (k tomu srov. např. důvody rozsudku ze dne 24. března 2004, sp. zn. 29 Odo 1126/2003, rozsudku ze dne 28. srpna 2008, sp. zn. 29 Odo 1489/2006, nebo usnesení ze dne 17. února 2014, sp. zn. 32 Cdo 1395/2013).
Rovněž námitka, podle níž insolvenční soud rozhodl o úpadku dlužníka na základě vadného insolvenčního návrhu, neboť insolvenční navrhovatel v něm nevylíčil rozhodující skutečnosti, které by osvědčovaly úpadek dlužníka, přípustnost dovolání nezakládá. Jak Nejvyšší soud vysvětlil již v usnesení ze dne 1. března 2012, sen. zn. 29 NSČR 38/2010, uveřejněném pod číslem 83/2012 Sbírky soudních rozhodnutí a stanovisek, pro výsledek řízení o odvolání dlužníka proti rozhodnutí o úpadku dlužníka není významné, že insolvenční soud osvědčil úpadek dlužníka, ačkoliv věřitelský insolvenční návrh měl (případně) vady, pro které mohl být odmítnut dle § 128 odst. 1 insolvenčního zákona. Vadný insolvenční návrh totiž není onou překážkou stanovenou v tomto zákoně (rozuměj v insolvenčním zákoně), jež bránila vydání rozhodnutí o úpadku (srov. § 141 odst. 1 insolvenčního zákona).
K argumentaci dovolatele, podle níž je schopen uhradit všechny soudu osvědčené pohledávky , neboť disponuje majetkem, který je okamžitě zpeněžitelný a má navíc také pohledávky za zákazníky a odběrateli ve splatnosti, či krátce po splatnosti okamžitě dobytné , Nejvyšší soud uvádí, že již v usnesení ze dne 2. prosince 2010, sen. zn. 29 NSČR 10/2009, uveřejněném pod číslem 80/2011 Sbírky soudních rozhodnutí a stanovisek formuloval a odůvodnil závěr, podle něhož není-li dlužník schopen využít pohledávky, které má za svými dlužníky, k úhradě svých závazků, nepřihlíží se při úvaze o tom, zda dlužník je ve smyslu ustanovení § 3 odst. 1 a 2 insolvenčního zákona v úpadku ve formě platební neschopnosti, ani k výši těchto pohledávek. V usneseních ze dne 27. října 2011, sen. zn. 29 NSČR 36/2009, a ze dne 30. listopadu 2011, sen. zn. 29 NSČR 23/2011, pak doplnil, že zmíněná teze má zcela zjevně obecnou platnost i ve vazbě na jiný majetek dlužníka, jenž by měl či mohl být použit k uhrazení pohledávek dlužníkových věřitelů.
V soudní praxi (srov. např. usnesení Nejvyššího soudu ze dne 26. června 2012, sen. zn. 29 NSČR 42/2011, uveřejněné v časopise Soudní judikatura číslo 8, ročníku 2013, pod číslem 114) rovněž není pochyb o tom, že založil-li dlužník procesní obranu proti věřitelskému insolvenčnímu návrhu na tvrzení, že pohledávka insolvenčního navrhovatele následně zanikla tím, že dlužník proti ní uplatnil k započtení vlastní pohledávku vůči insolvenčnímu navrhovateli, pak k tomu, aby insolvenční soud mohl insolvenčnímu navrhovateli upřít aktivní legitimaci k podání insolvenčního návrhu (a jen z tohoto důvodu takový návrh zamítnout), je nezbytné prokázat opodstatněnost dlužníkovy obrany (mít zánik pohledávky započtením za doložený).
O tom, že tak dlužník v poměrech dané věci neučinil, Nejvyšší soud (ve shodě se soudy nižších stupňů) žádné pochybnosti nemá. Ostatně i kdyby dlužníkem tvrzená vzájemná pohledávka v právu vskutku existovala (vznikla), zjevně by jak se podává z obsahu spisu nemohla dosahovat výše pohledávky insolvenčního navrhovatele (k tomu, že při určení výše škody vzniklé tím, že nedošlo ke sjednanému prodeji nemovité věci, nelze vycházet, jak nesprávně konstruuje dovolatel, z ceny nemovitosti vedené v účetnictví dlužníka , nýbrž z hodnoty nemovitosti, srov. např. rozsudek Nejvyššího soudu ze dne 18. prosince 2007, sp. zn. 25 Cdo 1415/2006, usnesení Nejvyššího soudu ze dne 26. května 2010, sp. zn. 25 Cdo 902/2008, nebo rozsudek Nejvyššího soudu ze dne 25. června 2014, sp. zn. 25 Cdo 2819/2013).
Z hlediska přípustnosti dovolání jsou konečně právně bezcenné rovněž výhrady dovolatele, podle nichž odvolací soud projednal odvolání dlužníka proti usnesení insolvenčního soudu, aniž by jakkoliv řešil (dříve podané) odvolání proti usnesení ze dne 10. ledna 2013, č. j. KSLB 54 INS 21923/2012-A-19, kterým insolvenční soud nařídil předběžné opatření, jímž dlužníku uložil, aby s majetkem, který může náležet do majetkové podstaty dlužníka, nakládal do vydání rozhodnutí o úpadku pouze se souhlasem předběžného insolvenčního správce. Vytýkaný postup odvolacího soudu totiž zjevně nemůže mít na závěr, že dlužník je v úpadku ve formě platební neschopnosti, žádný vliv.
V Brně dne 21. prosince 2015

matches:
SOUD
soud
soud
soud
soud
§ 237
zákona č. 99
§ 238
soud
§ 243
§ 323
zákona č. 513
soud
§ 35
zákona č. 40
§ 266
soud
soud
soud
§ 128
§ 141
soud
§ 3
soud
soud
soud
soud