text:
3Ads60/2005
è. j. 3 Ads 60/2005-66
Nejvy¹¹í správní soud rozhodl v senátì slo¾eném z pøedsedy senátu JUDr. Jaroslava Vla¹ína a soudcù JUDr. Milana Kamlacha a JUDr. Marie Souèkové v právní vìci ¾alobce V. W., zastoupeného JUDr. Lubomírem Müllerem, advokátem se sídlem Praha 98, Mansfeldova 792/3, P. O. Box 41, proti ¾alované Èeské správì sociálního zabezpeèení, se sídlem Køí¾ová 25, Praha 5, o pøezkoumání rozhodnutí ¾alované ze dne 29. 7. 2003 è. j. 330 928 051/B, o kasaèní stí¾nosti proti rozsudku Mìstského soudu v Praze ze dne 22. 12. 2004 è. j. 10 Ca 178/2003-43,
Rozsudek Mìstského soudu v Praze ze dne 22. 12. 2004 è. j. 10 Ca 178/2003-43 s e z r u ¹ u j e a vìc s e v r a c í tomuto soudu k dal¹ímu øízení.
Vèas podanou kasaèní stí¾ností napadla ¾alovaná (dále jen stì¾ovatelka) v záhlaví uvedený rozsudek Mìstského soudu v Praze, jím¾ bylo zru¹eno její rozhodnutí ze dne 29. 7. 2003 a vìc jí vrácena k dal¹ímu øízení se závazným právním názorem, ¾e ¾alobci pøíslu¹í od¹kodnìní (podle zákona è. 261/2001 Sb.) jako morální a hmotná satisfakce za újmu zpùsobenou minulým státním re¾imem v souvislosti s vìznìním za skutek, pro který byl ob¾aloby zpro¹tìn . Zároveò bylo stì¾ovatelce ulo¾eno uhradit ¾alobci náhradu nákladù øízení ve vý¹i 3225 Kè. Soud pøi svém rozhodování vycházel z následujícího skutkového stavu:
Rozhodnutím ze dne 29. 7. 2003 zamítla stì¾ovatelka ¾ádost ¾alobce o poskytnutí jednorázové penì¾ní èástky podle zákona è. 261/2001 Sb., o poskytnutí jednorázové penì¾ní èástky úèastníkùm národního boje za osvobození, politickým vìzòùm a osobám z rasových nebo nábo¾enských dùvodù soustøedìných do vojenských pracovních táborù a o zmìnì zákona è. 39/2000 Sb., o poskytnutí jednorázové penì¾ní èástky pøíslu¹níkùm èeskoslovenských zahranièních armád a spojeneckých armád v letech 1939 a¾ 1945 (dále jen zákon è. 261/2001 Sb. ) zdùvodnìnou vìznìním z politických dùvodù v dobì od 1. 11. 1953 do 9. 5. 1955. Své rozhodnutí stì¾ovatelka odùvodnila tím, ¾e rozsudek Ni¾¹ího vojenského soudu v Brnì ze dne 7. 1. 1954 sp. zn. T 2/54, jím¾ byl ¾alobce odsouzen pro trestný èin vyhýbání se slu¾ební povinnosti podle § 270 odst. 1 písm. b) tr. zákona, byl sice zru¹en rozsudkem Nejvy¹¹ího soudu ÈR ze dne 22. 5. 2003 sp. zn. 15 Tz 67/2003 a ¾alobce byl zpro¹tìn ob¾aloby, z uvedeného rozsudku v¹ak vyplývá, ¾e odsuzující soudní rozhodnutí nebylo zru¹eno podle zákona è. 119/1990 Sb., ani podle zákona è. 198/1993 Sb., ale z dùvodu poru¹ení obecných procesních a hmotnìprávních pøedpisù. Nárok na poskytnutí jednorázové penì¾ní èástky proto nevznikl.
Mìstský soud v Praze vzal za prokázané, ¾e rozsudek bývalého Ni¾¹ího vojenského soudu v Brnì PSP 47 ze dne 7. 1. 1954 sp. zn. T 2/54 byl zru¹en citovaným rozsudkem Nejvy¹¹ího soudu, kterým bylo dále rozhodnuto, ¾e podle § 226 písm. b) trestního øádu se ¾alobce zpro¹»uje ob¾aloby pro skutek spoèívající v tom, ¾e po nástupu základní vojenské slu¾by odmítl dne 1. 11. 1953 obléci si vojenský stejnokroj, pøevzíti pøidìlenou mu zbraò a konati vojenskou slu¾bu a odvolával se pøitom na to, ¾e mu to nedovoluje jeho nábo¾enské pøesvìdèení, èím¾ mìl spáchat trestný èin vyhýbání se slu¾ební povinnosti podle § 270 odst. 1 písm. b) zákona è. 86/1950 Sb., nebo» tento skutek není trestným èinem. Dále vzal soud za prokázané, ¾e usnesením Krajského soudu v Brnì ze dne 16. 6. 2004 sp. zn. 3 Rto 8/2004 bylo rozhodnuto, ¾e ¾alobce je podle § 33 odst. 2 zákona è. 119/1990 Sb. v platném znìní úèasten soudní rehabilitace.
Na základì uvedených skuteèností dospìl Mìstský soud v Praze k závìru, ¾e citovaným rozsudkem Nejvy¹¹ího soudu byl ¾alobce ve své podstatì rehabilitován, jak rovnì¾ uvedl Krajský soud v Brnì v odùvodnìní usnesení ze dne 16. 6. 2004. Je pravdou, ¾e toto usnesení bylo vydáno v dobì, kdy ¾alovaná v pøedmìtné vìci ji¾ rozhodla. Nemìní to v¹ak nic na skuteènosti, ¾e ¾alobce byl plnì rehabilitován stran skutku uvedeného v ustanovení § 4 písm. b) zákona è. 119/1990 Sb. ji¾ rozsudkem Nejvy¹¹ího soudu. Jak Nejvy¹¹í správní soud vyslovil ve svém rozhodnutí 5 A 534/2002, rozhodl-li soud v øízení podle trestního øádu, ¾e ¾alobce je podle § 33 odst. 2 zákona è. 119/1990 Sb. per analogiam úèasten soudní rehabilitace a od¹kodnìní ve smyslu ust. § 1 zákona è. 119/1990 Sb., musí správní soud k tomuto rozhodnutí pøihlédnout pøi rozhodování o jeho nároku na poskytnutí jednorázové penì¾ní èástky podle zákona è. 261/2001 Sb. V souladu s uvedenými názory má Mìstský soud v Praze za to, ¾e pojem rozhodnutí, které bylo zcela nebo z èásti zru¹eno buï podle zákona è. 119/1990 Sb., nebo podle zákona è. 198/1993 Sb. ve smyslu ust. § 2 odst. 1 zákona è. 261/2001 Sb. je nutno vykládat extenzivnì v tom smyslu, ¾e nárok má za splnìní dal¹ích podmínek i osoba, u které bylo vydáno rozhodnutí na základì § 33 odst. 1, 2 zákona è. 119/1990 Sb. Postup stì¾ovatelky proto posoudil jako nesprávný, kdy¾ tato sice pøeru¹ila øízení, ne vyèkala v¹ak koneèného rozhodnutí Krajského soudu v Brnì, jím¾ bylo vysloveno, ¾e ¾alobce je podle § 33 odst. 2 zákona è. 119/1990 Sb. úèasten soudní rehabilitace, které jako správní orgán musí respektovat. Nesprávnì tudí¾ právnì posoudila pøedmìtnou vìc a rozhodla tak v rozporu se zákonem.
V podané kasaèní stí¾nosti stì¾ovatelka tvrdí dùvod, podøaditelný ust. § 103 odst. 1 písm. a) zákona è. 150/2002 Sb., soudní øád správní ve znìní pozdìj¹ích pøedpisù (dále jen s. ø. s. ), tedy nezákonnost v dùsledku nesprávného posouzení právní otázky soudem. Poukazuje pøitom na nález pléna Ústavního soudu ze dne 6. 6. 2001 Pl. ÚS 46/2000, které odmítlo návrhy na zru¹ení ustanovení § 6 zákona è. 119/1990 Sb., o soudní rehabilitaci (dále jen zákon è. 119/1990 Sb. ) s odùvodnìním, ¾e ka¾dý z rehabilitaèních zákonù zavedl urèitou proceduru uplatnìní nárokù, vèetnì odli¹ného urèení lhùt k jejich uplatnìní Stanovení èasového limitu pro uplatnìní návrhu nemù¾e být ani v rozporu s principem rovnosti obèanù zakotveným v èl. 1 Listiny základních práv a svobod, nebo» tím se nezvýhodòuje ¾ádná sociální skupina na úkor jiné, ani se nediskriminuje nìkterá sociální skupina, nýbr¾ se tak dává jen prùchod potøebì, aby právo bylo uplatnìno ve stanovené lhùtì Ru¹ení lhùt poru¹uje zásady právního státu, nebo» významnì zasahuje do principu právních jistot, který je jedou ze základních nále¾itostí souèasných demokratických právních systémù. Lhùta sama o sobì nemù¾e být protiústavní. Dále stì¾ovatelka odkazuje na rozsudek Nejvy¹¹ího správního soudu ze dne 26. 8. 2003 è. j. 7 A 508/2002, podle nìho¾ zru¹ením rozhodnutí není ani úèast na soudní rehabilitaci, a dále na rozsudek tého¾ soudu ze dne 9. 10. 2003 sp. zn. 5A 544/2002, podle kterého není mo¾né pova¾ovat zru¹ení odsuzujícího rozhodnutí cestou obnovy øízení za zru¹ení rozhodnutí o vìznìní ve smyslu ust. § 2 odst. 1 zákona è. 261/2001 Sb., nebo» nesouvisí s politickou motivací odsouzení, nýbr¾ vychází jen ze zákonem splnìných podmínek obnovy øízení. Stejnì tak, jako není pøípustné pou¾ití analogie pro posouzení nároku ¾alobce, bylo-li odsuzující rozhodnutí zru¹eno v obnoveném øízení, není podle stì¾ovatelky mo¾né u¾ít analogie ani v pøípadì, ¾e odsuzující rozhodnutí bylo zru¹eno na základì stí¾nosti pro poru¹ení zákona. I zde jsou toti¾ dùvody takového rozhodnutí zcela odli¹né od dùvodù, pro které pøicházelo v úvahu zru¹ení podle § 14 zákona è. 119/1990 Sb. Usnesení Krajského soudu v Brnì ze dne 16. 6. 2004, jím¾ byl ¾alobce prohlá¹en úèastným soudní rehabilitace podle ust. § 33 odst. 2 zákona è. 119/1990 Sb., pak pova¾uje stì¾ovatelka za úèelové a odporující ustanovením tohoto zákona. Jeliko¾ ¾alobce byl pravomocnì odsouzen za trestný èin uvedený v § 4 zákona è. 199/1990 Sb. a ulo¾ený trest vykonal, není mo¾né k jeho rehabilitaci u¾ít ust. § 33 odst. 2 cit. zákona, které se vztahuje pouze na pøípady, kdy èe¹tí obèané byli neoprávnìnì vìznìni, ani¾ by jejich trestní vìc skonèila pravomocným odsuzujícím rozsudkem. Namítá-li nakonec ¾alobce, ¾e o pøezkumné øízení podle zákona è. 119/1990 Sb. nepo¾ádal proto, ¾e byl chybnì informován náèelníkem Vojenského obvodového soudu v Brnì, mù¾e se pøípadné náhrady ¹kody domáhat podle obecných právních pøedpisù. Není v¹ak mo¾né poskytnout jednorázovou penì¾ní èástku podle zákona è. 261/2001 Sb. na základì usnesení, kterým odsuzující soudní rozhodnutí nebylo zru¹eno. Z uvedených dùvodù ¾ádá stì¾ovatelka Nejvy¹¹í správní soud, aby rozsudek Mìstského soudu v Praze zru¹il a vìc mu vrátil k dal¹ímu øízení. Souèasnì ¾ádá, aby byl její kasaèní stí¾nosti pøiznán odkladný úèinek.
V doplòku vyjádøení ze dne 27. 2. 2006 ¾alobce poukázal na nález Ústavního soudu ze dne 6. 12. 2005 sp. zn. I. Ús 565/03, který øe¹il obdobnou problematiku a dospìl pøitom k závìru, ¾e výklad zákona è. 261/2001 Sb. provedený správním orgánem i Nejvy¹¹ím správním soudem byl pøíli¹ restriktivní a formalistický a znemo¾nil stì¾ovateli dosáhnout satisfakce podle uvedeného zákona. ®alobce má za to, ¾e uvedeným nálezem bylo pøekonáno rozhodnutí roz¹íøeného senátu Nejvy¹¹ího správního soudu sp. zn. 3 Ads 33/2004 ze dne 22. 7. 2005.
Ve vyjádøení ze dne 16. 8. 2005 pak ¾alobce sdìluje, ¾e rozsudek Nejvy¹¹ího správního soudu ze dne 9. 10. 2003 sp. zn. 5 A 544/2002, na který stì¾ovatelka ve své kasaèní stí¾nosti odkazuje, byl zru¹en nálezem Ústavního soudu ze dne 2. 6. 2005 sp. zn. I. ÚS 605/03 jako pøíli¹ formalistický .
Z usnesení Krajského soudu v Brnì ze dne 16. 6. 2004 sp. zn. 3 Rto 8/2004, zalo¾eného v soudním spise Mìstského soudu v Praze, Nejvy¹¹í správní soud zjistil, ¾e jím bylo zru¹eno podle ust. § 149 odst. 1 písm. a) trestního øádu usnesení Mìstského soudu v Brnì ze dne 14. 1. 2004 è. j. 1 Rt 6/2004-11 a zároveò bylo analogicky vysloveno, ¾e ¾alobce je úèasten soudní rehabilitace podle ust. § 33 odst. 2 z. è. 119/1990 Sb. Svoje rozhodnutí odùvodnil krajský soud tím, ¾e rozsudkem Nejvy¹¹ího soudu ze dne 22. 5. 2003 byl V. W. ve své podstatì rehabilitován a vyslovení rehabilitace podle § 33 odst. 2 zák. è. 119/1990 Sb. je dùvodné, nebo» po zru¹ení pùvodního rozsudku a zpro¹tìní ob¾aloby byl omezen na svobodì bez existence pravomocného odsouzení a byl-li zpro¹tìn ob¾aloby podle obecných pøedpisù, nemìl by nárok na od¹kodnìní dle zákona è. 261/2001 Sb. V ostatním vycházel Nejvy¹¹í správní soud ze skutkového stavu tak, jak byl zji¹tìn správním orgánem a popsán v napadeném rozsudku.
Nejvy¹¹í správní soud pøezkoumal napadený rozsudek v mezích uplatnìných dùvodù kasaèní stí¾nosti a po posouzení vìci dospìl k závìru, ¾e kasaèní stí¾nost je v plném rozsahu dùvodná.
Stì¾ovatelka pøednì namítá nemo¾nost pou¾ití analogie pøi posuzování nároku ¾alobce na poskytnutí jednorázové penì¾ní èástky podle zákona è. 261/2001 Sb. v tom smyslu, ¾e by vydáním rozhodnutí Nejvy¹¹ího soudu, kterým tento zru¹il odsuzující rozhodnutí na základì stí¾nosti pro poru¹ení zákona, byly splnìny podmínky ust. § 2 odst. 1 citovaného zákona. Mìstský soud v Praze toti¾ dospìl k závìru, ¾e uvedeným rozhodnutím Nejvy¹¹ího soudu byl ¾alobce ve své podstatì rehabilitován. Tento názor Mìstského soudu v Praze Nejvy¹¹í správní soud nesdílí a pøisvìdèuje tak námitce stì¾ovatelky. Zákon è. 119/1990 Sb. toti¾ obsahuje jasnì definované podmínky i lhùty k uplatnìní rehabilitace vèetnì mo¾nosti po¾ádat o navrácení lhùty zme¹kané z dùle¾itých dùvodù. Stanovení lhùt bylo nálezem Ústavního soudu ze dne 6. 6. 2001 sp. zn. Pl. ÚS 46/2000 shledáno ústavnì konformním a zákon byl pøedepsaným zpùsobem publikován ve sbírce zákonù. Jeho pøípadná neznalost tedy nemù¾e jít k tí¾i nikomu jinému ne¾ ¾alobci, který návrh na zahájení pøezkumného øízení podle § 5 cit. zákona ve stanovené lhùtì nepodal a tím øádným zpùsobem nestøe¾il svá práva. K tému¾ závìru ostatnì dospìl i Ústavní soud v cit. nálezu, kdy¾ k tvrzení tamìj¹ího stì¾ovatele, ¾e návrh ve lhùtì nepodal, nebo» nemìl dùvìru k èeskoslovenským soudùm a nemìl ani potøebné informace, argumentoval, ¾e tyto skuteènosti nezbavují stì¾ovatele povinnosti øídit se platnými právními pøedpisy. Pro to, aby bylo lze ¾alobce pova¾ovat za politického vìznì ve smyslu ust. § 2 odst. 1 zákona è. 261/2001 Sb. je tudí¾ tøeba, aby odsuzující rozhodnutí bylo zru¹eno rozhodnutím vydaným podle zákona è. 119/1990 Sb., nebo podle zákona è. 198/1993 Sb. Mezi uvedená rozhodnutí nepatøí rozsudky vynesené v øízení o stí¾nosti pro poru¹ení zákona a rozhodnutí v øízení o obnovì podle obecných pøedpisù o trestním øízení, by» by se týkaly trestných èinù uvedených v § 4 z. è. 119/1990 Sb. Výjimkou z tohoto pravidla jsou rozsudky ve vìcech stí¾nosti pro poru¹ení zákona podané ministrem spravedlnosti podle § 30 odst. 2 cit. zákona. Uvedená výjimka se v¹ak týká pouze jiných vìcí, ne¾ jsou uvedeny v tomto zákonì , kdy odsuzující rozsudek byl zru¹en a po¹kozený zpro¹tìn ob¾aloby proto, ¾e v pùvodním øízení do¹lo k poru¹ení zákona z dùvodù uvedených v § 1 cit. zákona. Dotyèný v¹ak byl odsouzen pro nìkterý z trestných èinù, které jsou vyjmenovány v § 4 a kde lze tudí¾ nápravy dosáhnout v pøezkumném øízení. Tento závìr vyplývá nejen z výkladu cit. ustanovení zákona è. 119/1990 Sb., ale i z nálezu Ústavního soudu ze dne 18. 5. 1999 è. j. IV. ÚS 165/99. V nìm Ústavní soud vyslovil tezi, ¾e pokud by bylo mo¾no dosáhnout soudní rehabilitace pro trestné èiny uvedené v § 4 zákona è. 119/1990 Sb. cestou stí¾nosti pro poru¹ení zákona podané ministrem spravedlnosti, postrádalo by pøezkumné øízení podle oddílu tøetího vyznaèující se èasovým omezením uvedeným v § 6 cit. zákona jakýkoliv smysl a funkci. O druhé výjimce u rozhodnutí vydaných v øízení podle § 33 odst. 2 cit. zákona bude pojednáno ní¾e.
V dané vìci byl odsuzující rozsudek Ni¾¹ího vojenského soudu v Brnì ze dne 7. 1. 1954 zru¹en a ¾alobce zpro¹tìn ob¾aloby Nejvy¹¹ím soudem v øízení o stí¾nosti pro poru¹ení zákona podané ministrem spravedlnosti, av¹ak pro trestný èin uvedený v § 4 cit. zákona, kdy rehabilitace bylo mo¾no dosáhnout postupem podle § 5. Nejvy¹¹í správní soud tedy uzavírá, ¾e ¾alobce nelze pova¾ovat za politického vìznì ve smyslu ust. § 2 odst. 1 zákona è. 261/2001 Sb. a závìr Mìstského soudu v Praze, ¾e citovaným rozhodnutím Nejvy¹¹ího soudu byl ¾alobce ve své podstatì rehabilitován (ve smyslu ustanovení zákona è. 119/1990 Sb.), je tudí¾ chybný.
Stì¾ovatelka má dále za to, ¾e usnesení Krajského soudu v Brnì ze dne 16. 6. 2004 je úèelové, a zejména pak odporuje ustanovení zákona è. 119/1990 Sb. O toto rozhodnutí se pøitom pøedev¹ím opírá napadené rozhodnutí Mìstského soudu v Praze, podle jeho¾ názoru rozhodnutí podle ust. § 33 odst. 1, 2 zákona è. 119/1990 Sb. zakládá za splnìní dal¹ích podmínek nárok na poskytnutí jednorázové penì¾ní èástky podle zákona è. 261/2001 Sb. Rovnì¾ tento závìr Mìstského soudu v Praze je tøeba odmítnout jako nesprávný. Je pravda, ¾e ¾alobce v prùbìhu øízení o kasaèní stí¾nosti dolo¾il usnesení Krajského soudu v Brnì ze dne 16. 6. 2004 sp. zn. 3 Rto 8/2004, kterým byla vyslovena analogicky jeho úèast na soudní rehabilitaci podle § 33 odst. 2 zákona è. 119/1990 Sb. a ve svém vyjádøení poukázal na nález Ústavního soudu ze dne 3. 8. 2005 sp. zn. I ÚS 605/03, který rozhodoval v právnì obdobné vìci jednorázové èástky podle zákona è. 261/2001. Je také pravda, ¾e usnesení soudu o úèasti na soudní rehabilitaci podle § 33 odst. 2 z. è. 119/1990 Sb. obecnì spadá do okruhu rozhodnutí, která má na mysli ust. § 2 odst. 1 zákona è. 261/2001 Sb. Pro projednávaný pøípad v¹ak tato obecná teze neplatí. Uvedené ustanovení je toti¾ koncipováno pro pøípady, kdy po¹kozený byl nezákonnì zbaven osobní svobody, av¹ak nedo¹lo k jeho pravomocnému odsouzení. V daném pøípadì v¹ak byl ¾alobce odsouzen pro trestný èin uvedený v § 4 cit. zákona, pro jeho¾ pøezkoumání upravuje zákon o soudní rehabilitaci zvlá¹tní postup dle ust. § 5. Zákonné podmínky pro vydání takového usnesení tedy nebyly splnìny. To ostatnì vyplývá i z rozsudku Nejvy¹¹ího soudu ze dne 23. 9. 2003 sp. zn. 4 Tz 98/2003, kde soud zdùraznil, ¾e ustanovení § 33 odst. 2 zák. è. 119/1990 Sb. bylo pøípustné pou¾ít v rehabilitaèním øízení pouze tehdy, pokud dotyèná osoba nebyla pravomocnì odsouzena za skutky uvedené v § 2 a 4 v urèeném èasovém období od 25. 2. 1948 do 1. 1. 1990. Vzhledem k tomu, ¾e zákonnou úpravou je pøesnì a podrobnì stanoveno, na jaký okruh osob a za jakých podmínek lze pøíslu¹ná ustanovení zákona è. 261/2001 Sb. vztáhnout, nepøichází zde v úvahu postup známý jako analogie juris, nebo» ten je mo¾ný pouze v pøípadech, kdy právní úprava chybí, ale ani postup známý jako analogie legis, vzhledem k tomu, ¾e obvinìný své rehabilitace dosáhl, by» prostøednictvím jiného soudního postupu, a to výhradnì podle ustanovení trestního øádu a trestního zákona. V dùsledku toho mù¾e být za své pùvodní odsouzení a pobyt ve výkonu trestu od¹kodnìn v souladu s platnou právní úpravou podle zák. è. 82/1998 Sb. Jestli¾e tedy Krajský soud v Brnì usnesení o úèasti ¾alobce na soudní rehabilitaci analogicky podle ust. § 33 odst. 2 zákona è. 119/1990 Sb. vydal, poru¹il tím zákon ve prospìch ¾alobce, a to za situace, kdy mu cit. judikát Nejvy¹¹ího soudu pøinejmen¹ím mìl být znám. Z odùvodnìní usnesení je pøitom zøejmé, ¾e tak uèinil úèelovì a jen z toho dùvodu, aby dopomohl ¾alobci splnit podmínky nároku na dávku dle zákona è. 261/2001 Sb. Dle názoru Nejvy¹¹ího správního soudu v¹ak za situace, kdy ¾alobce nevyu¾il zákonné mo¾nosti dosáhnout své rehabilitace v pøezkumném øízení podle § 5 zákona è. 119/1990 Sb. pro zme¹kání lhùty uvedené v § 6 cit. zákona, nelze pro úèely poskytování jednorázových penì¾ních èástek dosáhnout rehabilitace popsaným náhradním zpùsobem. Takovýmto usnesením se toti¾ ¾ádný odsuzující rozsudek neru¹í, ¾alobce se jím nezpro¹»uje ob¾aloby, ani se jím nepokrývá odsuzujícím rozsudkem nezhodnocená doba vazby. Deklarace o úèasti ¾alobce na soudní rehabilitaci nemìní nic na základním faktu, ¾e odsuzující rozsudek byl v jeho pøípadì zru¹en a ¾alobce ob¾aloby zpro¹tìn podle obecných pøedpisù o trestním øízení rozsudkem Nejvy¹¹ího soudu, který, jak bylo rozebráno vý¹e, sám povahu rozhodnutí podle zákona o soudní rehabilitaci nemá. Tento právní názor vyslovil Nejvy¹¹í správní soud ji¾ v rozsudku svého roz¹íøeného senátu ze dne 22. 7. 2005 è. j. 3 Ads 33/2004-84, jen¾ je pro senát rozhodující ve vìci závazný. Nejvy¹¹í správní soud tedy shrnuje, ¾e pro poskytnutí jednorázové penì¾ní èástky podle zákona è. 261/2001 Sb. nesplnil ¾alobce podmínku existence rozhodnutí podle zákona è. 119/1990 Sb., nebo podle zákona è. 198/1993 Sb., kterým by bylo zru¹eno rozhodnutí o jeho vìznìní ve smyslu ust. § 2 odst. 1 zákona è. 261/2001 Sb. Z vý¹e uvedeného je rovnì¾ zøejmé, ¾e na daný pøípad nedopadá ani ¾alobcem citovaný nález Ústavního soudu I. ÚS 605/03, který implicitnì pøedpokládá zákonnost rozhodnutí podle ust. § 33 odst. 2 zákona è. 119/1990 Sb., která, jak bylo uzavøeno vý¹e, v daném pøípadì shledána nebyla. Text druhého ¾alobcem uvádìného nálezu Ústavního soudu ze dne 6. 12. 2005 sp. zn. I. ÚS 565/03 nemá Nejvy¹¹í správní soud doposud k dispozici, nicménì i bez podrobné znalosti tohoto nálezu je zøejmé, ¾e jím k revizi rozhodnutí roz¹íøeného senátu Nejvy¹¹ího správního soudu dojít nemù¾e. Jednak pøípad projednávaný u Nejvy¹¹ího správního soudu pod sp. zn. 2 A 1130/2002-OL je od pøípadu ¾alobce výraznì skutkovì i právnì odli¹ný a otázka právní relevance rozhodnutí vydaného podle ust. § 33 odst. 2 zák. è. 119/1990 Sb. se zde vùbec neøe¹í, jednak podle sdìlení Ústavního soudu uveøejnìného pod è. 14/2004 Sb. písm. c) rozhoduje o ústavních stí¾nostech proti rozhodnutím roz¹íøených senátù Nejvy¹¹ího správního soudu plénum Ústavního soudu. ®ádný takovýto nález ve vìci výkladu zák. è. 261/2001 Sb. doposud vydán nebyl. ®alobcem uvádìný nález jednoho ze senátù Ústavního soudu, a» ji¾ byly jeho závìry jakékoliv, je tedy zcela jistì závazný v oné konkrétní vìci, v ní¾ byl uèinìn, nikoliv v¹ak obecnì pro dal¹í rozhodování Nejvy¹¹ího správního soudu pøi øe¹ení vý¹e uvedené otázky. Nejvy¹¹í správní soud tak dospìl k závìru, ¾e Mìstský soud v Praze chybnì posoudil právní otázku podmínek nároku ¾alobce na poskytnutí jednorázové penì¾ní èástky podle zákona è. 261/2001 Sb., èím¾ naplnil dùvod kasaèní stí¾nosti podle ust. § 103 odst. 1 písm. a) s. ø. s.
Z uvedených dùvodù Nejvy¹¹í správní soud napadený rozsudek Mìstského soudu v Praze podle ust. § 110 odst. l s. ø. s. zru¹il a vìc vrátil tomuto soudu k dal¹ímu øízení. V nìm je soud dle ust. §110 odst. 3 s. ø. s. vázán právním názorem vý¹e uvedeným. V novém rozhodnutí rozhodne Mìstský soud v Praze i o nákladech øízení o kasaèní stí¾nosti (§ 110 odst. 2 s. ø. s.).

matches:
soud
Soud
§ 270
soud
§ 226
§ 270
soud
§ 33
soud
soud
§ 4
soud
soud
§ 33
§ 1
soud
soud
§ 2
§ 33
§ 33
§ 103
§ 6
§ 2
§ 14
§ 33
§ 4
§ 33
soud
§ 149
§ 33
soud
§ 33
soud
soud
§ 2
soud
soud
§ 5
soud
§ 2
§ 4
§ 30
§ 1
§ 4
soud
§ 4
§ 6
§ 33
§ 4
§ 5
soud
§ 2
§ 33
§ 33
§ 33
§ 2
§ 4
§ 5
soud
§ 33
§ 2
soud
§ 33
§ 5
§ 6
soud
soud
§ 2
§ 33
soud
§ 33
soud
soud
§ 103
soud
§ 110
soud
§110
soud


text:
Novinky :: Adikia
Svůj názor na návrh zákona o výživném můžete vyjádřit v anketě v levém sloupci.
Adikia NENÍ určena dětem, proto pokud vám není více jak 18 let, okamžitě opusťte tyto stránky!
Adikia je určena především rozvedeným otcům, přesto NENÍ jejich oficiálním portálem. Stejně jako podobné stránky k tomu totiž NEMÁ pověření od VĚTŠINY rozvedených otců. Rádoby oduševnělé slátaniny virtuální opozice zločinného systému a polobuzíků zde skutečně nehledejte!
Čtením následujících článků můžete přijít o iluze, které vám nikdo nebude nahrazovat jinými!
Dne 25. června 2011 (pátek) jsem podal návrh na předběžné opatření, kterým jsem se domáhal zákazu projednávat úpravu výživného až do rozhodnutí Městského soudu v Praze o námitce podjatosti soudců Obvodního soudu pro Prahu 4. Na rozhodnutí jsem celý následující den (sobota) marně čekal doma....
Nikdy, nikdy, nikdy už soudče neříkej „TO NEJDE!“
Na stránce Výživné byl do rubriky Rukojeť kverulanta zařazen nový článek Důkaz svědeckou výpovědí náměstka legislativního odboru Ministerstva spravedlnosti „Celá ta kauza dokumentuje určitý způsob uvažování české justice, v situaci, kdy není právem řešena nějaká otázka,...
Když soudci selhávají
Řada návštěvníků stránek Adikia mi píše svoje PŘÍBĚHY s českou justicí ze všech oblastí práva. Protože jsem si dovolil otevřeně kritizovat novodobé daimóny ( lmgtfy.com/?q=daimón ) a jsem za to „spravedlností“ štván jako zvíře, nezvládám z časových důvodů tyto PŘÍBĚHY...
Liguére v justičním areálu Na Míčánkách? “Jistě, to taky může bejt!“
Ve stejný den (pátek 24. června 2011), kdy jsem podával návrh na předběžné opatření, kterým má být zabráněno skandálnímu nezákonnému postupu soudců Obvodního soudu pro Prahu 4 Nezávislé soudy kvaltují jen pro vrchnost – pokračování PŘÍBĚHU se provalil další skandál tohoto soudu. Soudkyně JUDr....
Moje snaha o předběžnou úpravu poměrů stanovením „záloh“ výživného tak, aby to odpovídalo mým současným příjmům, nakonec vyústila v Test inteligence a svědomitosti soudců - pokračování PŘÍBĚHU . Jedním ze soudců, kteří o tomto návrhu rozhodovali, byl i soudce Obvodního soudu pro...
Ministr spravedlnosti JUDr. Pospíšil tvrdě bojuje proti justici za práva občanů
Dne 27. června 2011 se konala tisková konference ministra spravedlnosti JUDr. Pospíšila, na které byla představena novela zákona, která si klade za cíl posílit právní jistoty občanů a přiblížit se právnímu řádu evropského regionu, zejména sousednímu Rakousku a Německu. Na tiskové konferenci...
Český zmetek rakouských tabulek výživného versus německé tabulky
Přirozenou snahou většiny rodičů je co nejlépe zabezpečit svoje děti, ale to naráží na limity dané reálnými možnostmi rodičů. Výživné je tak velmi citlivá otázka a vedou se o něm vášnivé diskuse zejména mezi rozvedenými rodiči. Řada rodičů si však neuvědomuje (nebo si to ani nechce připustit), že...
27.06.2011 01:09
Německé tabulky výživného – hanba pro českou justici
Naše republika se stala součástí Evropské unie a podřizujeme všemožným evropským normám. Podle nich teď malujeme čáry na silnicích, předěláváme výtahy v panelácích apod., ale jedna norma – tabulky výživného – se nám stále nedaří uvést do života. Bývalá ministryně spravedlnosti JUDr....
Test inteligence a svědomitosti soudců - pokračování PŘÍBĚHU
Když Městský soud v Praze uštědřil Políček soudkyni JUDr. Smitkové , podal jsem další Návrh na vydání předběžného opatření – výživné. Soudkyně JUDr. Smitková se cítí hluboce dotčena mojí kritikou natolik, že „vedení“ Obvodního soudu pro Prahu 4 (soudkyně JUDr. Smitková) požádalo...
20.06.2011 14:25
Nový judikát k otázce výživného – pokračování PŘÍBĚHU
Po dlouhé době se v PŘÍBĚHU opět dostáváme k řešení podstatě věci - sporu o výživné. Protože mi dal Městský soud v Praze za pravdu, že zde není důvod pro odmítnutí žaloby a uštědřil tím Políček soudkyni JUDr. Smitkové , podal jsem další návrh na vydání předběžného opatření...
11.06.2011 23:46
Adikia podporuje stávku odborů
Nechci, aby se silnicemi řítily autobusy řízené 70-ti letými dědky, nechci, aby se městy řítily kolosy tramvají řízené 70-ti letými dědky, nechci, aby se mezi městy řítily vlaky řízené 70-ti letými dědky, nechci ve svých 70-ti letech šplhat po střechách, protože tam už ani...
Exekuce – hra s ohněm, při které si snadno můžete spálit prsty.
Do rubriky O čem se nikde nepíše na záložce Výživné byl zařazen první článek a jak už na stránkách Adike bývá zvykem, začneme hned „pěkně od podlahy“. Není dluh jako dluh a článek by si měly přečíst především rozvedené matky a zletilé děti, které se nechají zblbnout rozvodovým...
Návrh na zastavení trestního stíhání – pokračování PŘÍBĚHU
V předchozím díle Prostudování spisu 2 – pokračování PŘÍBĚHU jsem podrobně rozebral výsledek šetření a je zcela nepochybné, že moje oprávněná kritika otřesné kvality práce soudkyně JUDr. Smitkové a JUDr. Malíkové není trestným činem. Proto moje advokátka Mgr. Vaverková podala návrh na...
S ohledem na skutečnost, že o vině rozhoduje soud až po řádném soudním procesu, je do rozhodnutí soudu ve smyslu čl. 40 LZPS každý považován za nevinného a posouzení zda došlo či nedošlo k nějakému trestnému činu je věcí orgánů činných v trestním řízení a nikoliv na oznamovateli...
Právní jistota u nás v Kocourkově
Ve stínu tiskové konference ministra práce a sociálních věcí Jaromíra Drábka, na které byly deklarovány nezbytné změny ve fungování nechvalně známých orgánů péče o děti OSPOD (více...
Vyšetřování těžkého zločinu oprávněné kritiky ledabylé práce soudkyň OS pro Prahu 4 pokračovalo svědeckou výpovědí místopředsedy trestního úseku OS pro Prahu 4 soudce JUDr. Jaroslava Pytlouna (KSČ). Na orgány činné v trestním řízení se může kdykoliv obrátit každý občan, tedy i kterýkoliv...
26.05.2011 23:56
(Ne)důstojné soudní jednání
Aby byla zachována vážnost a důstojnost soudního jednání, jsou občanským soudním řádem a soudním jednacím řádem pro účastníky řízení upravena pravidla chování u soudu. Důstojnost soudního jednání je chráněna i trestním zákoníkem. V soudní jednací místnosti se tak v průběhu jednání nesmí...
Návrh na odnětí věci OSZ pro Prahu 10 - pokračování PŘÍBĚHU
Tato část PŘÍBĚHU navazuje na část Sofistikované odůvodnění versus bláboly, kde bylo možné porovnat práci nadějné advokátky Mgr. Vaverkové s prací státní zástupkyně OSZ pro Prahu 10 Mgr. Radky Michkové štědře placené z peněz daňových poplatníků. Nemám právní vzdělání a je tedy vcelku...
Stanovisko k pořizování obrazových či zvukových záznamů příslušníků Policie ČR ve službě osobami ze strany veřejnosti.
Příslušníci Policie ČR při plnění zákonných úkolů, mezi které ochrana bezpečnosti osob a majetku a zajišťování veřejného pořádku patří, vykonávají působnost orgánu veřejné správy. Dle čl. 2 odst. 4 zákona č. 1/1993 Sb., Ústava České republiky, v platném znění, muže každý...
Prostudování spisu – pokračování PŘÍBĚHU
Na pátek 13. května 2011bylo naplánováno prostudování spisu ve věci údajného trestného činu pohrdání soudem (oprávněné kritiky otřesné kvality práce soudkyň). Jedná se o poslední úkon, kterým končí vyšetřování trestné činnosti policií před předáním věci státnímu zástupci, kde se zločinec může...
matka justiční mafie
Mgr. Máňa Benešová
Hlasování k návrhu zákona o výživném
Návrh je výborný (181)
Ještě je potřeba upravit (12)
Je potřeba předělat tabulku (10)
Celý návrh je špatný (15)
Když někdo vypadá jako kráva a mluví jako kráva, nemusí to být kráva, ale ombucmáňa

matches:
soud
soud
soud
čl. 40
čl. 2
zákona č. 1


text:
6 Tdo 933/2007
Nejvyšší soud České republiky rozhodl v neveřejném zasedání konaném dne 28. srpna 2007 o dovolání, které podal obviněný J. R., proti usnesení Krajského soudu v Ústí nad Labem pobočky v Liberci ze dne 24. 11. 2006, sp. zn. 55 To 419/2006, jako soudu odvolacího v trestní věci vedené u Okresního soudu v Liberci pod sp. zn. 34 T 115/2006, takto:
Rozsudkem Okresního soudu v Liberci ze dne 12. 9. 2006, sp. zn. 34 T 115/2006, byl obviněný J. R. uznán vinným trestným činem loupeže podle § 234 odst. 1 tr. zák. a trestným činem porušování domovní svobody podle § 238 odst. 1, odst. 3 tr. zák. Podle skutkových zjištění jmenovaného soudu totiž tento obviněný a obvinění J. W., M. F. a J. B., ohledně nichž bylo uvedeným rozsudkem rovněž rozhodnuto,
dne 20. 10. 2005 přijeli vozem řízeným J. B. do L., když cestou zakoupili na pokyn M. F. provaz, rukavice, nůž a lepící pásku, v L. po setkání M. F. s dosud nezjištěnou osobou si nechali ukázat bydliště poškozeného, poté M. F. a J. B. čekali před domem ve vozidle a J. W. a J. R. kolem 13.00 hodin po zazvonění a otevření dveří poškozeným B. H., vnikli do jeho bytu ve F. ulici tak, že poškozeného vstrčili dovnitř, zde jej povalili na zem, byt prohledávali a opakovaně poškozenému vyhrožovali podříznutím, pokud jim nevydá peníze, přitom mu nožem způsobili řezné rány na hlavě velikosti 7 cm, na zátylku a na bradě velikosti 1 cm, z bytu přitom odcizili dva telefony, reklamní hodinky, peněženku s doklady vše v hodnotě 4.475,- Kč a částkou 250,- Kč a dalších 700,- Kč na hotovosti .
Za tyto trestné činy byl obviněný J. R. odsouzen podle § 234 odst. 1 tr. zák. a § 35 odst. 1 tr. zák. k úhrnnému trestu odnětí svobody v trvání čtyř roků a devíti měsíců, pro jehož výkon byl podle § 39a odst. 2 písm. c) tr. zák. zařazen do věznice s ostrahou.
O odvoláních, která proti tomuto rozsudku podali obvinění J. R. a M. F., rozhodl ve druhém stupni Krajský soud v Ústí nad Labem pobočka v Liberci usnesením ze dne 24. 11. 2006, sp. zn. 55 To 419/2006, jímž tato odvolání jako nedůvodná podle § 256 tr. ř. zamítl.
Proti citovanému rozhodnutí Krajského soudu v Ústí nad Labem pobočky v Liberci podal obviněný J. R. dovolání, přičemž uplatnil dovolací důvod uvedený v § 265b odst. 1 písm. g) tr. ř. s tím, že soud rozhodl na základě nesprávného hmotně právního posouzení.
V odůvodnění tohoto mimořádného opravného prostředku namítl, že odvolací soud se při posouzení jeho odvolání zabýval důkazy, které podle soudu prvního stupně dokazují jeho vinu, a nezabýval se důkazy, které svědčí v jeho prospěch a jeho vinu zpochybňují. V návaznosti na to zdůraznil, že podle jeho názoru neexistuje jediný důkaz, který by jeho vinu jednoznačně prokázal. Přitom poznamenal, že ji neprokazují výpovědi dalších obviněných ani výpověď poškozeného B. H. a neplyne ani z provedené rekognice. Podle jeho slov i při hodnocení jednotlivých důkazů v jejich vzájemné souvislosti nelze dospět k závěru o jeho vině. Dovodil pak, že jej soud nespravedlivě odsoudil, čímž porušil ustanovení trestního zákona, zásadu trestního řízení in dubio pro reo.
S ohledem na shora uvedené skutečnosti navrhl, aby Nejvyšší soud České republiky (dále jen Nejvyšší soud ) napadené rozhodnutí Krajského soudu v Ústí nad Labem pobočky v Liberci zrušil a zprostil jej obžaloby.
K tomuto dovolání se za podmínek § 265h odst. 2 tr. ř. vyjádřil státní zástupce Nejvyššího státního zastupitelství (dále jen státní zástupce ). Poté, co se podrobně vyjádřil k dovolacímu důvodu podle § 265b odst. 1 písm. g) tr. ř. (zejména přitom konstatoval, že cestou dovolání nelze napadat skutková zjištění soudů, ale pouze to, zda tato zjištění naplňují znaky trestného činu, a že zmíněný dovolací důvod lze uplatnit jen ve vztahu ke skutkovému stavu zjištěnému soudem) a ocitoval uplatněné dovolací námitky, zdůraznil, že obviněný napadá způsob, jakým soudy obou stupňů hodnotily důkazy shromážděné v předmětné trestní věci, přičemž tak činí prostřednictvím poukazu na údajné porušení základních procesních pravidel určených pro hodnocení důkazů. To znamená, že obviněný namítá nesprávný postup ve smyslu ustanovení § 2 odst. 5, 6 tr. ř. Takové námitky však nelze pod hmotně právní dovolací důvod podle § 265b odst. 1 písm. g) tr. ř. podřadit. Podle názoru státního zástupce by uvedené námitky mohly mít z hlediska tohoto dovolacího důvodu význam pouze v případě závěru o existenci extrémního nesouladu mezi zjištěnými skutkovými okolnostmi a právními závěry učiněnými soudy obou stupňů a pokud by obviněný takový extrémní nesoulad namítl a odůvodnil, což se však nestalo. Navíc Nejvyšší státní zastupitelství v rámci vlastní přezkumné činnosti nedospělo k závěru o existenci popsaného extrémního nesouladu, protože z odůvodnění rozhodnutí soudů obou stupňů zjistilo, že soudy hodnotily provedené důkazy v souladu s principy formální logiky nejen v jejich jednotlivostech, ale i vzájemných souvislostech.
Státní zástupce pak shrnul, že obviněný napadenému usnesení, jakož i řízení, jež předcházelo jeho vydání, nevytkl žádnou vadu, která by zakládala některý z taxativně stanovených důvodů dovolání zakotvených v ustanovení § 265b odst. 1 tr. ř. Navrhl proto, aby Nejvyšší soud podané dovolání podle § 265i odst. 1 písm. b) tr. ř. odmítl. Upozornil přitom na skutečnost, že toto rozhodnutí může Nejvyšší soud učinit podle § 265r odst. 1 písm. a) tr. ř. v neveřejném zasedání, aniž by k tomu byl nutný souhlas nejvyššího státního zástupce. Pro případ, že by Nejvyšší soud dospěl k závěru, že je na místě rozhodnout jiným způsobem, než je specifikován v ustanovení § 265r odst. 1 písm. a) nebo b) tr. ř., vyjádřil státní zástupce souhlas s projednáním věci v neveřejném zasedání.
Protože dovolání lze podat jen z důvodů uvedených v ustanovení § 265b tr. ř., bylo dále zapotřebí posoudit otázku, zda konkrétní argumenty, o něž se dovolání opírá, je možné pod uplatněný důvod uvedený v předmětném zákonném ustanovení podřadit.
V posuzované věci však uplatněné dovolací námitky směřují výlučně do oblasti skutkových zjištění. Obviněný totiž soudům vytýká nesprávné hodnocení důkazů, potažmo nesprávná skutková zjištění, přičemž prosazuje vlastní hodnotící úvahy vztahující se k provedeným důkazům a de facto tvrdí, že nebylo prokázáno, že by se dopustil skutku, jímž byl uznán vinným. Nenamítá rozpor mezi skutkovými závěry vykonanými soudy po zhodnocení důkazů a užitou právní kvalifikací ani jiné nesprávné hmotně právní posouzení soudy zjištěných skutkových okolností.
Jinak řečeno, formulace dovolacího důvodu podle § 265b odst. 1 písm. g) tr. ř., který obviněný uplatnil, znamená, že předpokladem jeho existence je nesprávná aplikace hmotného práva, ať již jde o hmotně právní posouzení skutku nebo o hmotně právní posouzení jiné skutkové okolnosti. Provádění důkazů, včetně jejich hodnocení a vyvozování skutkových závěrů z důkazů, ovšem neupravuje hmotné právo, ale předpisy trestního práva procesního, zejména pak ustanovení § 2 odst. 5, 6, § 89 a násl., § 207 a násl. a § 263 odst. 6, 7 tr. ř. Jestliže tedy obviněný formálně namítl, že soud rozhodl na základě nesprávného hmotně právního posouzení, ale tento svůj názor ve skutečnosti dovozuje pouze z namítaného pochybení v procesu hodnocení důkazů, pak soudům nižších stupňů nevytýká vady při aplikaci hmotného práva, nýbrž porušení procesních ustanovení.

matches:
soud
§ 234
§ 238
§ 234
§ 35
§ 39
soud
§ 256
§ 265
soud
soud
soud
in dubio
soud
soud
§ 265
§ 265
§ 2
§ 265
§ 265
soud
§ 265
soud
§ 265
soud
§ 265
§ 265
§ 265
§ 2
§ 89
§ 207
§ 263
soud


text:
MMR - Rozsudek NS - Neplatnost dražby
Jste zde: Úvodní strana > ... > Veřejné investování > Veřejné dražby > Veřejné dražby > Rozsudky Nejvyššího soudu > Rozsudek NS - Neplatnost dražby
Rozsudek NS - Neplatnost dražby
ŽALOBA O URČENÍ NEPLATNOSTI VEŘEJNÉ DOBROVOLNÉ DRAŽBY PODANÁ VYDRAŽITELEM
(Rozsudek Nejvyššího soudu sp. zn. 21 Cdo 32/2005)
Vydražitel, který zmařil dražbu (žalobce), se domáhal, aby soud prohlásil veřejnou dražbu dobrovolnou konanou v roce 2003 za neplatnou. Předmětem dražby byl pozemek. Jako důvod uvedl, že žalovaný (dražebník) nedoručil dražební vyhlášku finančnímu úřadu podle sídla navrhovatele (který byl fyzickou osobou) a nedodržel ani postup uvedený v ust. § 20 odst. 3 a § 12 odst. 4 zákona č. 26/2000 Sb., o veřejných dražbách (dále zákon).
Okresní soud žalobě vyhověl. Z provedených důkazů zjistil, že žalovaný (dražebník) nedoručil dražební vyhlášku příslušnému finančnímu úřadu podle sídla navrhovatele a nenechal ji vyvěsit na úřední desce obecního úřadu, v jehož obvodu se předmět dražby nacházel. Dále zjistil, že vydražitel nedoplatil ve stanovené lhůtě cenu dosaženou vydražením, čímž zmařil dražbu. Soud dovodil, že žalobce je (jako účastník dražby) podle ust. § 24 odst. 3 zákona legitimován k podání žaloby, žaloba byla podána v zákonem stanovené lhůtě a zmaření dražby nemá pro rozhodnutí v této věci žádný právní význam. Po posouzení všech skutečností rozhodl, že dražba je neplatná, neboť nebyly splněny podmínky uvedené v ust. § 20 odst. 5 písm. c) zákona (žalovaný nedoručil dražební vyhlášku finančnímu úřadu podle sídla navrhovatele – fyzické osoby) a v ust. § 20 odst. 2 zákona (dražební vyhláška nebyla zveřejněna způsobem v místě obvyklým).
Žalovaný se proti rozsudku okresního soudu odvolal. Krajský soud se ztotožnil s rozsudkem okresního soudu, který potvrdil. Své rozhodnutí odůvodníl zejména tím, že „zákon nedává žádný prostor pro úvahy soudu, zda šlo o podstatnou náležitost dražby či nikoliv, zda způsobila nějaké následky či vznik škody a podobně“.
Proti tomuto rozsudku odvolacího soudu podal žalovaný dovolání, v němž soudům vytýká, že se „příliš soustředily na formální stránku celé věci“ a že nepřihlédly k tomu, že žalobce jako vydražitel v rozporu s dobrými mravy se poté, co nebyl schopen dostát svému závazku z veřejné dražby a nezaplatil částku, za kterou pozemek vydražil, rozhodl zmařit celou dražbu tím, že poukázal na její určité formální nedostatky a požádal soud o vyslovení její neplatnosti, ačkoliv vytýkané nedostatky neměly vliv na průběh vlastní dražby. Vydražitel, který není schopen dostát svému závazku uhradit částku, za kterou vydražil předmět dražby, navíc nemůže mít „naléhavý právní zájem“ na určení neplatnosti dražby, neboť nemohlo být „úmyslem zákonodárce“ umožnit vydražiteli, aby „se svého závazku zbavil tím, že podá návrh na vyslovení neplatnosti dražby, kterému soud kvůli určitým formálním nedostatkům při zveřejňování vyhlášky následně vyhoví“.
Nejvyšší soud posuzoval přípustnost dovolání a rozhodl, že dovolání proti rozsudku odvolacího soudu je přípustné (podle § 237 odst. 1 písm. c) o.s.ř.). Důvodem přípustnosti je skutečnost, že odvolací soud řešil mimo jiné právní otázku, kdo je aktivně věcně legitimován požadovat vyslovení neplatnosti veřejné dražby. Uvedená otázka nebyla v rozhodování odvolacího soudu vyřešena. Protože její posouzení bylo pro rozhodnutí v této věci určující, představuje napadený rozsudek odvolacího soudu rozhodnutí, které má ve věci samé po právní stránce zásadní význam.
Podle ust. § 24 odst. 3 zákona jsou osobami oprávněnými požádat soud, aby vyslovil neplatnost dražby, účastník dražby, dražební věřitel nebo navrhovatel. Účastníkem dražby se rozumí osoba přítomná při dražbě, která se dostavila za účelem činit podání a splňuje podmínky stanovené zákonem o veřejných dražbách (§ 2 písm. c) zákona). Dražebními věřiteli jsou zástavní věřitelé, věřitelé, jejichž pohledávky jsou zajištěny omezením převodu nemovitostí nebo zadržovacím právem, správci daně, správy sociálního zabezpečení a zdravotní pojišťovny provádějící veřejné zdravotní pojištění (§ 36 odst. 3 zákona). Navrhovatelem je osoba, která za podmínek stanovených zákonem navrhuje provedení dražby (§ 2 písm. b) zákona). Vydražitelem se podle zákona rozumí účastník dražby, jemuž byl udělen příklep (§ 2 písm. k) zákona).
Dovolací soud nesouhlasil s názorem, že vydražitel je věcně legitimován k podání žaloby na určení neplatnosti dražby jako účastník dražby. Zákon o veřejných dražbách v ust. § 2 zákona (vymezení pojmů) důsledně rozlišuje mezi účastníkem dražby a vydražitelem. Ust. § 24 odst. 3 zákona pak umožňuje podat žalobu na neplatnost dražby mj. účastníkovi dražby, čímž je jednoznačně vyjádřen záměr vyloučit z tohoto oprávnění vydražitele. I když vydražitel musel být účastníkem dražby, udělením příklepu se jeho právní postavení v dražbě změnilo. Na rozdíl od neúspěšných účastníků dražby, kteří by mohli být případnými nedostatky v provedení dražby dotčeni na svých právech, vydražitel nemůže mít opravdový zájem na vyslovení neplatnosti dražby. I kdyby dražba měla nedostatky (uvedené v ust. § 24 odst. 3 zákona), opravdový zájem na vyslovení neplatnosti dražby nemůže spočívat v tom, že si vydražitel svůj záměr nabýt vlastnictví či jiné právo k předmětu dražby rozmyslel nebo že nemá finanční prostředky na doplacení ceny dosažené vydražením. Vyslovení neplatnosti dražby nemůže být právním prostředkem k nepřípustnému odvrácení následků plynoucích pro vydražitele, který zmařil dražbu. Nejen jazykovým a systematickým výkladem zákona, ale i z pohledu logického vydražitel není osobou oprávněnou (věcně legitimovanou) podat žalobu na vyslovení neplatnosti veřejné dražby podle ust. § 24 odst. 3 zákona. Z uvedeného důvodu dovolací soud rozsudek krajského soudu zrušil a vrátil věc k dalšímu řízení.

matches:
soud
§ 20
§ 12
zákona č. 26
soud
Soud
§ 24
§ 20
§ 20
soud
soud
soud
soud
§ 237
soud
§ 24
soud
§ 2
§ 24
§ 24
§ 24
soud


text:
Zákony v drážní dopravě
• Zákon č. 320/2016 Sb., o Úřadu pro přístup k dopravní infrastruktuře
• Důvodová zpráva k zákonu
Zákon je účinný od 1. dubna 2017 s výjimkou § 4 a § 10, které nabývají účinnosti od 1. listopadu 2016.
• Zákon č. 266/1994 Sb., o dráhách, ve znění zákona č. 189/1999 Sb., zákona č. 23/2000 Sb., zákona č. 71/2000 Sb., zákona č. 132/2000 Sb., zákona č. 77/2002 Sb., nálezu Ústavního soudu uveřejněného pod č. 144/2002 Sb., zákona č. 175/2002 Sb., zákona č. 309/2002 Sb., zákona č. 320/2002 Sb., zákona č. 103/2004 Sb., zákona č. 1/2005 Sb., zákona č. 181/2006 Sb., zákona č. 186/2006 Sb., zákona č. 191/2006 Sb, zákona č. 296/2007 Sb., zákona č. 124/2008 Sb., zákona č. 227/2009 Sb., zákona č. 377/2009 Sb., zákona č. 194/2010 Sb., zákona č. 134/2011 Sb., zákona č. 458/2011 Sb., zákona č. 102/2013 Sb., zákona č. 64/2014 Sb., zákona č. 250/2014 Sb., zákona č. 319/2016 Sb., zákona č. 183/2017 Sb. zákona č. 304/2017 Sb. a zákona č. 169/2018 Sb.
• Úplně znění zákona č. 266/1994 Sb., o dráhách, s účinností od 1. ledna 2015
• Úplné znění zákona č. 266/1994 Sb., o dráhách, s účinností od 1. dubna 2017
• Úplné znění zákona č. 266/1994 Sb., o dráhách, s účinností od 1. července 2017
• Úplné znění zákona č. 266/1994 Sb., o dráhách, s účinností od 4. října 2017
• Úplné znění zákona č. 266/1994 Sb., o dráhách, s účinností od 1. ledna 2018
• Úplné znění zákona č. 266/1994 Sb., o dráhách, s účinností od 31. srpna 2018
- Zákon č. 266/1994 Sb. je účinný od 1.1.1995 (vyhlášen v částce č. 79/1994 Sb.), z. č. 189/1999 Sb. je účinný od 1.11.1999 (vyhlášen v částce č. 64/1999 Sb.), z. č. 23/2000 Sb. je účinný od 1.4.2000 (vyhlášen v částce č. 8/2000 Sb.), z. č. 71/2000 Sb. je účinný od 3.4.2000 (vyhlášen v částce č. 24/2000 Sb.) , zákon č. 132/2000 Sb. je účinný od 1.1.2001 (vyhlášen v částce č. 39/2000 Sb.), v úplném znění vyhlášen pod č. 35/2001 Sb. (částka č. 12/2001 Sb.) s účinností od 26.1.2001, zákon číslo 77/2002 Sb. je účinný od 5.2.2002 s výjimkou hlavy II a hlavy III a části třetí, které nabývají účinnosti dnem vzniku akciové společnosti České dráhy. (vyhlášen v částce č. 34/2002 Sb.), nález Ústavního soudu č. 144/2002 Sb. je účinný od 31.12. 2002 (vyhlášen v částce č. 60/2002 Sb.) z. č. 175/2002 Sb. je účinný od 9.5.2002 s výjimkou čl.I body 5 a 6, jež jsou účinné od 1.12.2002 (vyhlášen v částce č. 73/2002 Sb.), z. č. 309/2002 Sb. je účinný od 1.1.2004 (vyhlášen v částce č. 114/2002 Sb.), z. č. 320/2002 Sb. je účinný od 1.1.2003 (vyhlášen v částce č. 117/2002 Sb.), z. č. 103/2004 Sb. je účinný od 1.5. 2004 (vyhlášen v částce č.32/2004 Sb.). a v úplném znění vyhlášen pod č. 301/2004 Sb. (částka č. 98/2004 Sb.) s účinností od 1.5.2004. Zákon č. 1/2005 Sb. je účinný od 3.1.2005 (částka č. 1/2005 Sbírky). Zákon č. 181/2006 Sb. je účinný od 1. července 2006 (částka č. 61 /2006 Sb.). Zákon č. 186/2006 Sb. je účinný od 1.1.2007 (částka č. 63/2006 Sbírky zákonů). Zákon č. 191/2006 Sb. je účinný od 11. června 2006 (částka č. 64 /2006 Sb.). Zákon č. 296/2007 Sb. nabývá účinnosti od 1. ledna 2008 (částka 97/2007 Sb.). Zákon č. 124/2008 Sb. nabývá účinnosti od 1. července 2008 (částka 39/2008 Sbírky zákonů). Část padesátá čtvrtá zákona č. 227/2009 Sb. nabývá účinnosti dnem 1. července 2010 (částka 69 Sbírky zákonů, ročník 2009). Zákon č. 377/2009 Sb., nabývá účinnosti dnem 3. prosince 2009 (částka 123/2009 Sbírky zákonů). Zákon č. 194/2010 Sb. nabývá účinnosti dnem 1. července 2010 (částka 65/2010 Sb.). Zákon č. 134/2011 Sb. nabývá účinnosti vyjma některých novelizačních bodů dnem 25. května 2011 (částka 51/2011 Sb.). Zákon č. 102/2013 Sb., kterým se mění zákon č. 111/1994 Sb., o silniční opravě, ve znění pozdějších předpisů, a další související zákony, nabývá účinnosti dnem 1. května 2013 (částka 46/2013 Sb.). Zákon č. 64/2014 Sb., kterým se mění některé zákony v souvislosti s přijetím kontrolního řádu, nabývá účinnosti dnem 1. května 2014 (částka 24/2014 Sb.). Zákon č. 180/2014 Sb., nabývá účinnosti dne 29. srpna 2014 (částka 75/2014 Sb.). Zákon č. 458/2011 Sb., o změně zákonů související se zřízením jednoho inkasního místa a dalších změnách daňových a pojistných zákonů, část třicátádruhá, nabývá účinnosti dnem 1. ledna 2015. Zákon č. 250/2014 Sb., o změně zákonů souvisejících s přijetím zákona o státní službě, část šestnáctá, nabývá účinnosti dnem 1. ledna 2015 (částka č. 106/2014 Sb.). Zákon č. 319/2016 Sb., je účinný od 1. dubna 2017 (částka 125/2016 Sb.). Zákon č. 183/2017 Sb. je účinný od 1. července 2017 (částka 66/2017 Sb.). Zákon č. 304/2017 Sb. je účinný od 4. října 2017 (částka: 104/2017 Sb.). Zákon č. 225/2017 Sb. je účinný od 1. ledna 2018 (částka: 82/2017 Sb.). Zákon č. 169/2018 Sb. je účinný od 31. srpna 2018 (částka: 86/2018 Sb.).
• Zákon č. 319/2016 Sb., kterým se mění zákon č. 266/1994 Sb., o dráhách, ve znění pozdějších předpisů, a další související zákony
Zákon je účinný od 1. dubna 2017 (částka 125, ročník 2016 Sbírky zákonů)
• Zákon č. 134/2011 Sb, kterým se mění zákon č. 266/1994 Sb., o dráhách, ve znění pozdějších předpisů, a zákon č. 634/2004 Sb., o správních poplatcích, ve znění pozdějších předpisů
(vyhlášen v částce 51, ročník 2011 Sbírky předpisů dne 25. května 2011).
Zákon nabývá účinnosti dnem jeho vyhlášení, s výjimkou ustanovení čl. I bodů 13 až 15, 30 až 35, 44, 45, 52 a 56, která nabývají účinnosti dnem 1. ledna 2012.
• Zákon č. 377/2009 Sb, kterým se mění zákon č. 266/1994 Sb., o dráhách, ve znění pozdějších předpisů (vyhlášen v částce 123 ročník 2009 Sbírky zákonů byl dne 30. října 2009).
Zákon nabývá účinnosti dnem 3. prosince 2009.
• Zákon č. 191 /2006 Sb., kterým se mění zákon č. 266/1994 Sb., o dráhách, ve znění pozdějších předpisů, a zákon č. 455/1991 Sb., o živnostenském podnikání (živnostenský zákon), ve znění pozdějších předpisů.
Zákon č. 191/2006 Sb. je účinný od 11. 6. 2006 (vyhlášen v částce č. 64, ročník 2006).
• Zákon č. 181 /2006 Sb., kterým se mění zákon č. 266/1994 Sb., o dráhách, ve znění pozdějších předpisů a zákon č. 200/1990 Sb., o přestupcích, ve znění pozdějších předpisů.
Zákon č. 181 /2006 Sb. je účinný od 1.7. 2006 (vyhlášen v částce č. 61 , ročník 2006).
• Zákon č. 194/2010 Sb., o veřejných službách v přepravě cestujících a o změně dalších zákonů.
Zákon byl vyhlášen dne 16. 6.2010 v částce 65, ročník 2010 Sbírky zákonů a nabývá účinnosti dne 1. července 2010.
• Zákon č. 194/2010 Sb, o veřejných službách v přepravě cestujících a o změně dalších zákonů, ve znění zákona č. 135/2016 Sb. a zákona č. 183/2017 Sb. (účinný od 1. 7. 2017)
• Zákon č. 77/2002 Sb. o akciové společnosti České dráhy, státní organizaci Správa železniční dopravní cesty a o změně zákona č. 266/1994 Sb., o dráhách, ve znění pozdějších předpisů, a zákona č. 77/1997 Sb., o státním podniku, ve znění pozdějších předpisů, ve znění nálezu Ústavního soudu vyhlášeného pod č. 83/2003 Sb., ve znění zákona č. 179/2003 Sb., zákona č. 293/2004 Sb., zákona č. 179/2008 Sb., zákona č. 194/2010 Sb. a zákona č. 319/2016 Sb.
- Zákon č. 77/2002 Sb. je účinný od 1.3.2002, s výjimkou hlavy II a III a části třetí, které nabývají účinnosti dnem vzniku akciové společnosti České dráhy (vyhlášen v částce 34/2002 Sb.), zrušení částí zákona je účinné od 31.10.2003 (nález Ústavního soudu č. 83/2003 Sb. je vyhlášen v částce č. 33/2003 Sb.), zákon č. 179/2003 Sb. je účinný od 12.6.2003 (vyhlášen v částce 63/2003 Sb.) a zákon č. 293/2004 Sb. je účinný od 1.7. 2004 (vyhlášen v částce č. 96/2004 Sb.). Zákon č. 179/2008 Sb. je účinný od 1.6.2008 (vyhlášen v částce 57/2008 Sb.). Zákon č. 194/2010 Sb. je účinný od 1. 7. 2010 (vyhlášen v částce 65, ročník 2010 Sbírky zákonů). Zákon č. 319/2016 Sb. je účinný od 1.4.2017 (vyhlášen v částce 125 ročník 2016 Sbírky zákonů).
• Zákon č. 132/2002 Sb. o poskytnutí státní záruky České republiky na zajištění úvěru určeného na financování investičních nákladů modernizace I. tranzitního železničního koridoru Děčín – Praha – Břeclav
- Zákon č. 132/2002 Sb. je účinný od 15.4.2002 (vyhlášen v částce č. 57/2002 Sb.)
• Zákon č. 133/2002 Sb. o poskytnutí státní záruky České republiky na zajištění úvěru určeného na financování nákupu pěti třívozových elektrických jednotek řady 471
- Zákon č. 133/2002 Sb. je účinný od 15.4.2002 (vyhlášen v částce č. 57/2002 Sb.)
• Zákon č. 516/2002 Sb. o poskytnutí státní záruky České republiky na zajištění úvěru určeného na financování nákupu železničních vozů, poskytnutého společností EUROFIMA, ve znění zákona č. 399/2003 Sb.
- Zákon č. 516/2002 Sb. je účinný od 1.1.2003 (vyhlášen v částce č. 179/2002 Sb.), zákon č. 399/2003 Sb. je účinný od 27.11.2003 (vyhlášena v částce č. 130/2003 Sb.)
• Zákon č. 668/2004 Sb., o poskytnutí státní záruky České republiky na zajištění úvěru poskytnutého společností EUROFIMA za účelem financování nákupu železničních kolejových vozidel
- Zákon č. 668/2004 Sb., je účinný od 30.12.2004 (vyhlášen v částce č. 228/2004 Sbírky).
• Zákon č. 358/2005 Sb., o poskytnutí státní záruky České republiky na zajištění úvěru poskytnutého společností EUROFIMA za účelem financování nákupu železničních kolejových vozidel a o změně zákona č. 455/1991 Sb., o živnostenském podnikání (živnostenský zákon), ve znění pozdějších předpisů.
- Zákon č. 358/2005 Sb., je účinný od 19.9. 2005 (vyhlášen v částce 124 Sbírky zákonů, ročník 2005).
• Zákon č. 180 /2006 Sb. o poskytnutí státní záruky České republiky na zajištění úvěru poskytnutého společností EUROFIMA za účelem financování nákupu železničních kolejových vozidel.
Zákon č. 180 /2006 Sb., je účinný od 5 .5. 2006 (vyhlášen v částce 61 Sbírky zákonů, ročník 2006).
• Zákon č. 297/2007 Sb., o poskytnutí státní záruky České republiky na zajištění úvěru poskytnutého společností EUROFIMA za účelem financování nákupu železničních kolejových vozidel.
Zákon č. 297/2007 Sb. nabyl účinnosti dne 29. listopadu 2007 (vyhlášen v částce 97 Sbírky zákonů, ročník 2007).
• Zákon č. 625/1992 Sb., o zániku státní organizace Československé státní dráhy
- Zákon č. 625/1992 Sb. je účinný od 28.12.1992 (vyhlášen v částce č. 129/1992 Sb.)
• Zákon č. 90/2016 Sb., o posuzování shody stanovených výrobků při jejich dodávání na trh (účinnost od 15. dubna 2016)
• Zákon č. 22/1997 Sb., o technických požadavcích na výrobky a o změně a doplnění některých zákonů, ve znění pozdějších předpisů
• Zákon č. 183/2006 Sb., o územním plánování a stavebním řádu (stavební zákon), ve znění pozdějších předpisů
• Zákon č. 184/2006 Sb., o odnětí nebo omezení vlastnického práva k pozemku nebo ke stavbě (zákon o vyvlastnění)
• Zákon č. 416/2009 Sb., o urychlení výstavby dopravní, vodní a energetické infrastruktury, ve znění pozdějších předpisů
• Zákon č. 169/2018 Sb., kterým se mění zákon č. 416/2009 Sb., o urychlení výstavby dopravní, vodní a energetické infrastruktury a infrastruktury elektronických komunikací, ve znění pozdějších předpisů, a další související zákony (účinnost od 31. 08. 2018)

matches:
§ 4
§ 10
zákona č. 189
zákona č. 23
zákona č. 71
zákona č. 132
zákona č. 77
zákona č. 175
zákona č. 309
zákona č. 320
zákona č. 103
zákona č. 1
zákona č. 181
zákona č. 186
zákona č. 191
zákona č. 296
zákona č. 124
zákona č. 227
zákona č. 377
zákona č. 194
zákona č. 134
zákona č. 458
zákona č. 102
zákona č. 64
zákona č. 250
zákona č. 319
zákona č. 183
zákona č. 304
zákona č. 169
zákona č. 266
zákona č. 266
zákona č. 266
zákona č. 266
zákona č. 266
zákona č. 266
zákona č. 227
zákona č. 135
zákona č. 183
zákona č. 266
zákona č. 77
zákona č. 179
zákona č. 293
zákona č. 179
zákona č. 194
zákona č. 319
zákona č. 399
zákona č. 455


text:
1 ÚPLNÉ ZNĚNÍ ZŘIZOVACÍ LISTINY ve znění ke dni 1. ledna 2011 Jihočeský kraj U zimního stadionu 1952/2, České Budějovice IČ zastoupený hejtmanem Mgr. Jiřím Zimolou dále jen zřizovatel v y d á v á tuto Zřizovací listinu p ř íspěvkové organizace Základní školy a Mateřské školy, Strakonice, Plánkova 430 schválenou usnesením zastupitelstva Jihočeského kraje č. 92/2001/ZK ze dne , ve znění dodatku č. 1 schváleného usnesením zastupitelstva Jihočeského kraje č. 35/2002/ZK ze dne , dodatku č. 2 schváleného usnesením zastupitelstva Jihočeského kraje č. 98/2002/ZK ze dne , dodatku č. 3 schváleného usnesením zastupitelstva Jihočeského kraje č. 615/2002/ZK ze dne , dodatku č. 4 schváleného usnesením zastupitelstva Jihočeského kraje č. 103/2004/ZK ze dne , dodatku č. 5 schváleného usnesením zastupitelstva Jihočeského kraje č. 257/2005/ZK ze dne , dodatku č. 6 schváleného usnesením zastupitelstva Jihočeského kraje č. 96/2006/ZK ze dne , dodatku č. 7 schváleného usnesením zastupitelstva Jihočeského kraje č. 160/2008/ZK ze dne , dodatku č. 8 schváleného usnesením zastupitelstva Jihočeského kraje č. 445/2009/ZK ze dne , dodatku č. 9 schváleného usnesením zastupitelstva Jihočeského kraje č. 173/2010/ZK-14 ze dne Článek 1 Označení zřizovatele Zřizovatelem organizace je Jihočeský kraj, U Zimního stadionu 1952/2, České Budějovice. Organizace byla převedena na Jihočeský kraj na základě zákona č. 157/2000 Sb., o přechodu některých věcí, práv a závazků z majetku České republiky do majetku krajů. Článek 2 Název a sídlo organizace
2 Název organizace: Základní škola a Mateřská škola, Strakonice, Plánkova 430 Sídlo organizace: Plánkova 430, Strakonice Identifikační číslo: Článek 3 Hlavní účel a předmět činnosti Hlavním účelem organizace je: Organizace v předškolním vzdělávání podporuje rozvoj osobnosti dítěte předškolního věku, podílí se na jeho zdravém citovém, rozumovém a tělesném rozvoji a na osvojení základních pravidel chování, základních životních hodnot a mezilidských vztahů. Předškolní vzdělávání vytváří základní předpoklady pro pokračování ve vzdělávání. Poskytuje speciálně pedagogickou péči dětem se speciálními vzdělávacími potřebami. Organizace poskytuje základní vzdělávání, které vede k tomu, aby si žáci osvojili potřebné strategie učení a na jejich základě byli motivováni k celoživotnímu učení, aby se učili tvořivě myslet a řešit přiměřené problémy, účinně komunikovat a spolupracovat, chránit své fyzické i duševní zdraví, vytvořené hodnoty a životní prostředí. Základní vzdělávání poskytuje také speciálně pedagogickou péči žákům se speciálními vzdělávacími potřebami. Ukončením vzdělávacího programu základního vzdělávání v základní škole speciální získá žák základy vzdělání. Organizace v přípravném stupni základní školy speciální poskytuje přípravu na vzdělávání dětem s těžkým mentálním postižením, souběžným postižením více vadami nebo autismem. Organizace ve školní družině poskytuje zájmové vzdělávání žákům jedné školy nebo několika škol, může organizovat činnost pro účastníky, nebo účastníky a jejich zákonné zástupce, i o volných dnech a ve dnech školních prázdnin. Organizuje zájmové vzdělávání především pro účastníky přihlášené k pravidelné denní docházce. Organizace ve speciálně pedagogickém centru poskytuje poradenské služby dětem, žákům a studentům se zdravotním postižením a se zdravotním znevýhodněním integrovaným ve školách a školských zařízeních, dětem, žákům a studentům se zdravotním postižením a se zdravotním znevýhodněním ve školách, třídách, odděleních nebo studijních skupinách s upravenými vzdělávacími programy, žákům se zdravotním postižením v základních školách speciálních a dětem s hlubokým mentálním postižením. Předmět činnosti: Organizace vykonává činnost mateřské školy, mateřské školy při zdravotnickém zařízení, základní školy při zdravotnickém zařízení, základní školy praktické, základní školy speciální, přípravného stupně základní školy speciální, školní družiny a speciálně pedagogického centra. Článek 4 Statutární orgán organizace Statutárním orgánem organizace je ředitel jmenovaný radou kraje. Jménem organizace jedná ředitel v souladu s právními předpisy a v rámci oprávnění daných zřizovací listinou tak, že k otisku razítka organizace připojí vlastnoruční podpis. Článek 5 Vymezení majetku ve vlastnictví zřizovatele, který se příspěvkové organizaci předává k hospodaření (dále jen svěřený majetek ) 1
3 Svěřený majetek v členění na nemovitý majetek, movitý majetek, zásoby, finanční majetek, práva a závazky je uveden v Příloze č. 1 ke zřizovací listině příspěvkové organizace, která je nedílnou součástí zřizovací listiny. Článek 6 Vymezení práv a povinností příspěvkové organizace ke svěřenému majetku Organizace hospodaří se svěřeným majetkem tak, aby mohla plnit hlavní účel, k němuž byla zřízena. Organizace je povinna svěřený majetek: efektivně a ekonomicky účelně využívat, pečovat o jeho ochranu a zvelebování, provádět jeho inventarizaci v souladu s příslušnými právními předpisy, hospodařit s ním v souladu s příslušnými platnými právními předpisy a pokyny zřizovatele. Veškerý majetek (včetně majetku získaného vlastní činností, darem) nabývá pro svého zřizovatele. Podrobnější vymezení práv a povinností je uvedeno v příloze č. 2 ke zřizovací listině příspěvkové organizace, která je nedílnou součástí zřizovací listiny. Majetková práva neupravená touto zřizovací listinou vykonává organizace samostatně v rámci platné právní úpravy. Organizace je povinna se řídit vnitřními předpisy Jihočeského kraje, pokud je v nich uvedeno, že jsou určeny jako závazné i pro činnost příspěvkových organizací zřízených Jihočeským krajem a že takový předpis se současně považuje za vnitřní předpis příspěvkové organizace zřízené Jihočeským krajem. Organizace je zřízena na dobu neurčitou. V Českých Budějovicích dne Článek 7 Doba, na kterou je organizace zřizována Mgr. Jiří Zimola v. r. hejtman Jihočeského kraje Úplné znění zřizovací listiny vydal dne 1. ledna 2011 Jihočeský kraj krajský úřad Odbor školství, mládeže a tělovýchovy PaedDr. Jiří Moravec v. r. Poznámka: Jednotlivé Doplňky přílohy č.1 majetku dle příslušných dodatků zřizovací listiny jsou v listinné formě k nahlédnutí v příslušné příspěvkové organizaci. 2
4 Příloha č. 2 ke zřizovací listině příspěvkové organizace Základní škola a Mateřská škola, Strakonice, Plánkova 430 Vymezení práv a povinností příspěvkové organizace ke svěřenému majetku 1. Organizace hospodaří se svěřeným majetkem (dále jen majetek ), uvedeným v Příloze č. 1 ke zřizovací listině příspěvkové organizace včetně majetku získaného vlastní činností nebo darem, tj. i s peněžními prostředky získanými vlastní činností, přijatými z rozpočtu zřizovatele, ze státního rozpočtu, prostředky svých fondů, peněžními dary od fyzických a právnických osob včetně prostředků poskytnutých z Národního fondu a ze zahraničí, z rozpočtu Evropské unie a podle mezinárodních smluv z obdobných finančních mechanizmů. 2. Ke svěřenému majetku má následující práva a povinnosti: 2.1 Využívat veškerý majetek k zajištění hlavní činnosti, pro kterou byla organizace zřízena. K doplňkové činnosti je oprávněna majetek využívat pouze v případech, nenaruší-li tím svoji hlavní činnost a nepoškodí zájmy vlastníka. 2.2 Pečovat o ochranu, rozvoj a zvelebení majetku. 2.3 Provádět zákonné revize a kontroly majetku. 2.4 Provádět řádnou inventarizaci majetku minimálně v termínech stanovených zákonem o účetnictví a mimořádnou inventarizaci na základě požadavku a pokynů zřizovatele. 2.5 Umožnit zřizovateli kontrolu majetku kdykoliv, pokud o to zřizovatel požádá. 2.6 Provádět odpisy hmotného a nehmotného dlouhodobého majetku podle zřizovatelem schváleného odpisového plánu. 2.7 Uzavírat smlouvy k zajištění provozu organizace v souvislosti s činnostmi uvedenými v čl. 3 zřizovací listiny a povolenými doplňkovými činnostmi v čl. 7 zřizovací listiny podle skutečné potřeby organizace. 2.8 Vzdát se práva a prominout pohledávku v jednotlivých případech do výše 50 tis. Kč včetně, jedná-li se o nedobytnou pohledávku nebo jestliže náklady na vymáhání pohledávky by prokazatelně přesáhly její výtěžek. 2.9 Samostatně zadávat veřejné zakázky malého rozsahu, vybírat nejvhodnější nabídky a uzavírat příslušné smlouvy v souladu s vnitřními předpisy zřizovatele pro zadávání veřejných zakázek. Jedná se o stavební práce, dodávky a služby neinvestičního a investičního charakteru, kdy náklady na jednu akci bez DPH nedosáhnou 2 mil. Kč Při nakládání s majetkem jednat a samostatně zastupovat zřizovatele v právních vztazích, zastupovat zřizovatele v řízeních před soudy a orgány státní správy zejména podle zákona č. 183/2006 Sb., o územním plánování a stavebním řádu, ve znění pozdějších předpisů, zákona č. 20/1987 Sb., o státní památkové péči, ve znění pozdějších předpisů, zákona č. 139/2002 Sb., o pozemkových úpravách a pozemkových úřadech, ve znění pozdějších předpisů, v rámci daném schválenou územně plánovací dokumentací pro území kraje a zájmy Jihočeského kraje jako vlastníka dotčených nemovitostí, zákona č. 56/2001 Sb., o podmínkách provozu vozidel na pozemních komunikacích, ve znění pozdějších předpisů, ve věcech evidence motorových vozidel, zákona č. 168/1999 Sb., o pojištění odpovědnosti za škodu způsobenou provozem vozidla, ve znění pozdějších 3

matches:
zákona č. 157
čl. 3
čl. 7
zákona č. 183
zákona č. 20
zákona č. 139
zákona č. 56
zákona č. 168