§ 5 Teenuse lepingu sõlmimine, muutmine, peatamine ja lõpetamine
§ 6 Teenuse osutaja ja teenuse saaja
RT IV, 28.04.2018, 121
Vastu võetud 26.04.2018 nr 9
Määrus kehtestatakse kohaliku omavalitsuse korralduse seaduse § 22 lõike 1 punkti 5 ja lõike 2, sotsiaalhoolekande seaduse § 18 ja Lääneranna Vallavolikogu 15.02.2018 määruse nr 12 „Lääneranna valla sotsiaalhoolekandelise abi andmise kord“ § 17 lõike 1 punkti 1 alusel.
5) teenuse osutaja – füüsilisest isikust ettevõtja, juriidiline isik ja vallavalitsus või valla hallatav asutus;
(3) Teenust on õigus saada Lääneranna valla territooriumil elavatel isikutel:
(4) Koduteenuse eesmärk on pakkuda kõrvalabi täisealise isiku iseseisva ja turvalise toimetuleku tagamiseks kodustes tingimustes ja väljaspool kodu, säilitades ning parandades elukvaliteeti.
(5) Koduteenuse osutamisel abistatakse teenuse saajat toimingutes, mida ta terviseseisundist, tegevusvõimest või elukeskkonnast tulenevatel põhjustel ei suuda sooritada kõrvalabita, kuid mis on vajalikud kodustes tingimustes elamiseks.
(6) Koduteenuse käigus osutatavad toimingud ja tegevused koosnevad peamiselt teenuse saaja kodus tehtavatest koduabi- ja isikuabi teenusest.
(7) Koduteenusel osutatavad koduabi teenused on järgmised:
2) abistamine asjaajamisel erinevates ametiasutustes. Arstiabi ja muu terviseabi korraldamine, erinevate teenuste tellimine ning muud ühekordsed asjaajamised (nt abistamine abivahendi muretsemisel, toetuste/teenuste taotlemisel, dokumentide vormistamisel, lumetõrje ja muruniitmise korraldamisel (teenuste eest tasub teenuse saaja vastavalt teenusepakkujate hinnakirjadele) jms);
3) reaalselt kasutatava elamispinna korrastamine teenuse saajale kuuluvate vahenditega üldjuhul üks kord nädalas vastavalt hooldusplaanile, kuid mitte rohkem kui 51 m inimese kohta;
(8) Koduteenusel osutatavad isikuabi teenused on järgmised:
(9) Koduteenuseid osutatakse tegevuste ulatuses, mida teenuse saajal ja tema pereliikmetel ei ole võimalik mõjuvatel põhjustel teostada.
(10) Koduabi ei sisalda abistamist remondi- ja aiatöödel, korrusmajade trepikodade koristamist, koduloomade eest hoolitsemist (va pimeda juhtkoer) ega toiminguid ja tegevusi, mis kuuluvad mõne muu asutuse või ettevõtte töövaldkonda.
(11) Koduabi ei sisalda õendustegevusi (nt haavade ja lamatiste hooldus, ravimite määramine jne).
(12) Koduteenuse osutamisel jälgitakse, et riskitegurid (küttekolded, elektriseadmed, libedus) ei ohustaks sotsiaalhooldaja ja teenuse saaja elu ega tervist.
(1) Koduteenuseid taotleb teenuse taotleja ja määrab ning finantseerib vallavalitsus alljärgnevatel tingimustel:
1) teenuse saamiseks esitab teenuse taotleja või tema esindaja vallavalitsusele või teenuse osutajale suulise või kirjaliku taotluse;
2) vajadusel võib sotsiaalvaldkonna ametnik või teenuse osutaja küsida täiendavaid andmeid teenuse taotleja terviseseisundi või tegevusvõime kohta;
4) teenuse taotleja elule ja tervisele ohtliku olukorra puhul osutatakse talle koduteenuseid koheselt.
5) sotsiaalvaldkonna ametnik esitab teenuse taotluse koos hindamise tulemuste, täiendavate dokumentide ja omapoolse ettepanekuga vallavalitsusele. Teenusele määramise ja selle osutamise tingimused otsustab vallavalitsus oma haldusaktiga 30. tööpäeva jooksul taotluse esitamisest;
7) kui hindamise käigustaotletava teenuse vajadus ei ole põhjendatud või piisav, soovitab sotsiaalvaldkonna ametnik hoolduse ja/või kõrvalabi tagamiseks teisi meetmeid. Kui teenuse taotleja sellega ei nõustu, on tal õigus esitada haldusmenetluse seaduses sätestatud korras vaie;
8) teenuse sisu ja toimingud määratakse vastavalt iga teenuse taotleja vajadustest ning fikseeritakse hoolduskavas;
9) teenuse osutamise alustamisel teavitatakse teenuse taotlejat suuliselt või kirjalikult tema õigustest ja piirangutest teenuse saamise ajal, sh kaebuste esitamise võimalustest ning korrast talle arusaadaval viisil.
(2) Teenuse maht ja sagedus määratakse kindlaks vallavalitsuse korraldusega lähtudes teenuse saaja kõrvalabi vajadusest ning teenuse osutaja töögraafikust.
(3) Teenust osutatakse üldjuhul teenuse saaja kodus või vajadusel väljaspool kodu.
(1) Sotsiaalhoolekande seaduse § 16 lg 1 alusel võib sotsiaalteenuste osutamise eest tasu võtta. Võetav tasu oleneb teenuse mahust, maksumusest ja teenuse saaja ning tema perekonna majanduslikust olukorrast. Tasu võtmise ja tasumise korra otsustab vallavalitsus.
(2) Vallavalitsus kehtestab korraldusega teenuse eest võetava tasu tingimused ja suuruse.
(5) Eakate ja ajutist kõrvalist abi vajavate täisealiste isikute, kes rahvastikuregistri andmetel ei ela LäänerannLihula valla territooriumil, kuid asuvad sellel territooriumil, teenuse eest tasumise tagab teenuse saaja elukohajärgne vallavalitsus.
(6) Erijuhtumite puhul otsustab teenuse eest tasumise teenuse osutaja, kaasates otsuse tegemisse sotsiaalvaldkonna ametnikku.
§ 5. Teenuse lepingu sõlmimine, muutmine, peatamine ja lõpetamine
(1) Teenuse osutamise aluseks on osapoolte vaheline leping, milles märgitakse koduteenuste tingimused, poolte õigused ja kohustused.
(2) Lepingu lisana koostatakse teenuse saajale koduteenuste osutamiseks hoolduskava, milles kirjeldatakse osutatavate teenuste loetelu, kestus, maht ja teenuste osutamise tähtaeg.
§ 6. Teenuse osutaja ja teenuse saaja
(1) Teenuse osutaja võib olla füüsilisest isikust ettevõtja, juriidiline isik ja vallavalitsus või valla hallatav asutus. Sotsiaalhooldajale (täisealine isik, kes osutab koduteenust lepingu ja hoolduskava alusel hooldust vajavale isikule) esitatavad nõuded:
4) võimaluse korral osutatakse erandkorras (trauma, haigestumine jms) teenuse saajale teenuseid väljaspool hoolduskava kinnitatud mahtu.
(2) Teenuse pakkuja kohustused ja õigused:
(3) Teenuse saaja kohustused ja õigused:
(1) Klient lähtub teenuse kohta tagasiside kujundamisel kohaliku omavalitsuse üksuse poolt välja töötatud teenuse osutamise korrast, arvestades eelkõige:
1) kohaliku omavalitsuse üksuse poolt välja töötatud teenuse osutamise kord ning analüüs, mis koostatakse teenuse saajalt saadud tagasiside (lisa 2) põhjal;
(3) Koduteenuste osutamise järelevalvet teostab teenuse osutaja ja sotsiaalvaldkonna ametnik. Kaebuste käsitlemisel, menetlemisel ja järelevalve teostamisel lähtutakse alljärgnevast:
5) kui teenuse saajal on pretensioone teenuse osutaja vastu, siis kontrollib sotsiaalvaldkonna ametnik kaebuste õigustatust ja teeb vajadusel teenuse osutajale ettekirjutise puuduste kõrvaldamiseks.
6) kõik vaidlused, mis tulenevad koduteenuste lepingu täitmisest, samuti küsimused, mis on lepingus reguleerimata, lahendatakse lepingu poolte vahelisel kokkuleppel. Kui kokkulepet ei saavutata, lahendatakse vaidlus vastavalt kehtivale seadusandlusele kohtus.
(4) Riiklikku järelevalvet käesolevas õigusaktis sätestatud nõuete täitmise üle teostab alates 01.01.2018. a Sotsiaalkindlustusamet.


Jõustumine: 02.01.201718.07.201501.01.200905.07.2004
RT I, 30.12.2016, 9
Määrus kehtestatakse kriminaalmenetluse seadustiku § 419 lõike 5 ja väärteomenetluse seadustiku § 2071 lõike 3 alusel.
[RT I, 30.12.2016, 7 - jõust. 02.01.2017]
4) üldkasuliku töö tegemise üle järelevalve teostamine;
5) kohtule taotluse esitamine üldkasuliku töö tähtaja kulgemise peatamiseks;
6) kohtule taotluse esitamine aresti täitmisele pööramiseks.
(1) Üldkasuliku töö tegemise võimaluse tagamiseks sõlmib kriminaalhooldusosakonna juhataja oma piirkonna tööandjatega lisa 1 kohaselt vormistatud koostöölepingu.
(2) Üldkasuliku töö korraldamiseks võib sõlmida lisas 8 nimetatud koostöölepingu. Lisas 8 nimetatud lepingu sõlmimisel lähevad käesolevas määruses sätestatud tööandja ja juhendaja kohustused üle kriminaalhooldusosakonnale.
[RT I, 15.07.2015, 4 - jõust. 18.07.2015]
1) aitaks likvideerida süüteo tagajärgi;
§ 121. Jaotuskava koostamine
Jaotuskava võib koostada, jättes üldkasuliku töö tähtaja lõpust jaotuskavaga hõlmamata:
1) kuni kaks kuud, kui üldkasuliku töö tähtaeg on kuni üks aasta;
2) kuni neli kuud, kui üldkasuliku töö tähtaeg on üks kuni kaks aastat.
§ 141. Videojärelevalve
Kriminaalhooldusosakonnal on õigus kasutada videojärelevalvet üldkasuliku töö kohustuse täitmise üle käesoleva määruse § 3 lõikes 2 nimetatud koostöölepingu alusel kasutamiseks saadud üldkasuliku töö objektil.
(3) Kriminaalhooldusametnik jätab arvestamata tehtud töötunni või -tunnid, mis ületavad perioodiks ettenähtud töötundide arvu ja mis on kriminaalhooldusametnikuga eelnevalt kooskõlastamata.
(4) Juhendaja teavitab viivitamatult kriminaalhooldusametnikku lõigetes 1, 2 ja 3 nimetatud asjaoludest.
(3) Erakorraline ettekanne või taotlus (edaspidi erakorraline ettekanne) koostatakse ja esitatakse kohtule või prokuratuurile kriminaalhooldusseaduse §-s 31 või väärteomenetluse seadustiku § 2103 lõikes 1 sätestatud nõuetest lähtudes.
(4) Pärast kohtule erakorralise ettekande esitamist võib kriminaalhooldusalune sooritada üldkasuliku töö tunde vaid jaotuskavas ette nähtud mahus.
(2) Üldkasuliku töö tegemise ajakava või laadi muutmine seitsmest päevast lühema perioodi ulatuses toimub kriminaalhooldusaluse ja juhendaja kokkuleppel. Kui kokkulepet ei saavutata, pöördub juhendaja oma ettepanekuga kriminaalhooldusametniku poole. Tehtud muudatustest on juhendaja kohustatud viivitamata teavitama kriminaalhooldusametnikku.
§ 20. Üldkasuliku töö tähtaja kulgemise peatamine
(1) Kui üldkasuliku töö tegemine ei ole kohtu või prokuratuuri määratud tähtaja jooksul karistusseadustiku § 69 lõikes 3 või väärteomenetluse seadustiku § 2103 lõikes 2 sätestatud asjaolude esinemise tõttu võimalik, taotleb kriminaalhooldusametnik üldkasuliku töö tähtaja kulgemise peatamist.
(2) Kriminaalhooldusametnik koostab lõikes 1 nimetatud juhtudel kohtule või prokuratuurile erakorralise ettekande kriminaalhooldusseaduse § 31 lõikes 5 või väärteomenetluse seadustiku § 2103 lõikes 2 sätestatud nõuetest lähtudes.
9) kriminaalhooldusalusele tehtud hoiatused;
(1) Vangistuse või aresti asemel määratud üldkasuliku töö lõppemisel edastab kriminaalhooldusosakond kohtule või prokuratuurile ettekande kriminaalhoolduse lõppemise kohta. Ettekanne koostatakse kriminaalhooldusseaduse §-s 301 lõikes 1 sätestatud nõuetest lähtuvalt.
(2) Üldkasuliku töö lõppemisel teavitab kriminaalhooldusametnik kirjalikult üldkasuliku töö sooritamisest tööandjat ning esitab karistusregistrile andmed karistusregistri seaduses ettenähtud korras.


Muudatused kriminaalmenetluses – riik kui kannatanu – Juris et de Jure
Posted on september 13, 2016 september 19, 2017 Sven AntonPosted in Õiguspraktika
Riigikogus algatati 2015. a septembris kriminaalmenetluse seadustiku põhjalik revisjon, mille käigus kirjutati seadusesse mitmed kohtupraktikas välja kujunenud seisukohad[1] ja viidi seadus vastavusse Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiivi 2012/29/EL-ga (ohvrite direktiiv). Lisaks eelnevale tuli seadusandja välja seninägematu institutsiooniga – avalik-õigusliku nõudeavaldusega, millega antakse riigile võimalus osaleda kriminaalmenetluses täieõigusliku kannatanuna.
Siinjuures, kui varasemad muudatused on juba seadusega kehtestatud, jõustuvad avalik-õigusliku nõudeavaldusega seonduvad muudatused alles uuest aastast. Seaduseelnõus[2] põhjendatakse niivõrd hilist jõustumist muudatuste suure mahukuse ja sellest tuleneva koolitamisvajadusega. Seega on kohane teha lühike ülevaade ja analüüsida selle uue muudatusega seonduvaid võimalikke tagajärgi.
Riik kui kannatanu
KrMS 1. jaanuari 2017. a redaktsioon § 37 lg 1 (3. lause) – „Riik või muu avaliku võimu kandja on kannatanu üksnes siis, kui tal on õigushüve kahjustamise tõttu tekkinud varaline nõue, mida on võimalik maksma panna kriminaalmenetluses.“
Varaline nõue peab olema tekkinud õigushüve kahjustamise tõttu. Siinjuures ei piisa üksnes faktilisest seotusest (nt ettevõtte vara omastamise käigus on tekkinud maksuvõlad), vaid peab olema ka õiguslik seotus, st süüdistuse aluseks olev norm peab kaitsma kahjustatud õigushüve.[3] Nii näiteks ei ole riik kannatanuks olukordades, kui omastamise (KarS § 201) või usalduse kuritarvitamisega (KarS § § 2182) on põhjustatud maksuvõlad, mida iseseisvalt kuriteona ette ei ole heidetud, sest omastamise ja usalduse kuritarvitamise koosseisud ei kaitse üldist majanduskorda. Kui aga maksuvõlgade teket heidetakse ette, kui kuritegu (nt on maksukohustust varjatud või suurendatud alusetult tagastusnõudeid – KarS § 3891) – on riik selle kriminaalmenetluse tähenduses kannatanu.
Seega hakkab riik enamjaolt kannatanuna osalema maksualastes süütegudes (KarS 21. ptk 4. jagu). Kuid riik on kannatanuks ka kindlasti olukordades, kui temalt on välja petetud toetusi (nt Haigekassalt, Töötukassalt, PRIA-lt vms organisatsioonidelt pettuse teel toetuste saamine). Samuti ei ole välistatud, et avaliku teenistuse seadusest tulenevate nõuete olemasolu korral, võib riik osaleda kannatanuna kriminaalmenetluses (nt kahju hüvitamise nõue teenistuskohustuste süülise rikkumise tõttu). Sellisel juhul on aga oluline järgida, et nõude faktilised asjaolud kattuksid olulises ulatuses kriminaalmenetluse asjaoludega, st kahju hüvitamise küsimuse lahendamine ei tohi olla mahukam kui kogu kriminaalasi kokku (nn faktiline seotus).[4]
Peale nõude esitamist, on riik kriminaalmenetluses täieõiguslik kannatanu, st tal on kõik kannatanu õigused. Nii näiteks peab prokurör kokkuleppemenetluses küsima ka riigi kui kannatanu nõusolekut, juhul kui riik on menetlusse kaasatud kannatanuna. Samamoodi on riigil õigus esitada menetlusse dokumente ja tõendeid, mis ei ole olululised süüküsimuse lahendamisel, kuid on olulised nõude arutamisel (KrMS 1. jaanuar 2017. a redaktsioon § 2961).
Õigus esitada avalik-õiguslik nõudeavaldus tuleb KrMS § 381 lõikest 2 (KrMS § 2017. a redaktsioonis). Oma olemuselt sarnaneb avalik-õiguslik nõudeavaldus enim HKMS-i 26. peatükis reguleeritud kaebusega eraisiku vastu. Seetõttu on nõudeavalduse menetlemisel mõistlik lähtuda kriminaalmenetluses reguleerimata osas halduskohtumenetluse seadustiku 26. peatükist. Avalik-õigusliku nõudeavalduse võib esitada haldusorgan, kes oleks õigustatud sama rahalise kohustuse kindlaks määrama haldusmenetluses.[5]
Nõudeavalduse esitamine kriminaalmenetluses välistab sama nõude maksmapaneku muus menetluses, välja arvatud juhul, kui taotlus jäetakse kriminaalmenetluses läbi vaatamata. Seega on kahe menetluse asemel üks, mis on menetlusökonoomia koha pealt väga kasulik lähenemine. Samuti laheneb ka praegu probleemne olukord, kus süüdimõistetavalt võidakse sama summa välja nõuda või arestida topelt[6] ja nii on sisuliselt paremini kaitstud ka süüdistatava õigused kriminaalmenetluses.
Probleemse kohana tuuakse seaduseelnõus[7] endas välja asjaolu, et selline menetlusökonoomne lahendus võib kaasa tuua ebaühtlase praktika, kuivõrd kriminaalkohus esimeses astmes peab hakkama lahendama ka haldusasju. Nii näiteks ei pruugi olla maakohtu kriminaalkohtul pädevust lahendada keerukaid maksuasju. Vastulauseks sellele on toodud argument, et iseenesest peaksid kriminaalkohtud taolised küsimused nii-või-teisiti ära lahendama, kuivõrd need on osa kuriteo koosseisust. Kuigi eelnev on üle-üldiselt vaieldav, ei tasuks siin erilist probleemi näha, sest põhimõttelisemad küsimused jõuavad sageli kõrgemate kohtuastmeteni ning praktikas „suurt“ ebaühtlustumist pigem oodata ei ole.
Pigem võib probleemina näha kriminaalmenetluse tõttu pikale veninud protsessist tulenevat nõuet ja sellega kaasnenud intresside suurenemist, mis võivad halvemal juhul nõutavat summat tänu intressidele peaaegu kahekordistada. Näiteks on tõenäoline, et maksualane süütegu oma keerukuse tõttu üldmenetluses enne kahte aastat ei lõppe[8]. Kuivõrd maksukorralduse seaduse § 117 lg 1 järgi on intress maksuvõlalt 0,06 protsenti päevas[9], teeb see kahe aasta peale peaaegu 44% intresse maksuvõlalt. Kui nüüd menetlus kestab edasi ka kõrgemates astmetes, ongi 4,5 aastaga maksuvõlg kahekordistunud. Seega võimegi jõuda olukorda, kus üritame küll topeltnõudeid vältida, kuid lõpuks lõppkokkuvõttes nõutakse rahad sisse ikkagi kahekordselt intresse kasutades.
Siiski ei tuleks aga probleemi näha niivõrd institutsioonis endas (avalik-õigusliku nõudeavaldus), vaid pigem maksukorralduse seaduse sätestatud tohutu-suures intressis, mis on peaaegu kolm korda suurem, kui seadusjärgne viivitusintress, mida saavad nõuda pooled võlasuhetes (vt viide 8). Kui maksukorralduse seadusest tulenev intress oleks võrreldav võlasuhetest tuleneva seadusjärgse intressiga (praeguse seisuga 8,05% aastas), tekiks kahe-aastase menetluse käigus üksnes 16,1% võlgnevus, mis on juba aktsepteeritav hüvitis täitmisega viivitamise korral.
Nii on seadusandja loonud täiesti uue institutsiooni, – avalik-õigusliku nõudeavalduse – mis annab riigile võimaluse nõuda sisse kuriteoga vahetult tekitatud nõuded ja ühes sellega võimaluse osaleda täieõigusliku kannatanuna kriminaalmenetluses. Kuigi uus lähenemine võimaldab menetluse teha oluliselt ökonoomsemaks ja kaitseb süüdimõistetuid topeltnõuete eest, ei kaitse see süüdistatava õigusi oluliselt paremini maksukorralduse seadusest tulenevate hiigelintresside tekkimise eest. Seda ei saa aga ette heita avalik-õiguslikule nõudeavaldusele, kui institutsioonile iseenesest ja nii võib uut lähenemist kokkuvõtvalt tervitada positiivsete ootustega.
[1] Kuigi Eesti õigussüsteem peaks kuuluma Romaani õiguse perekonda, meenutab taoline õigusloome vägagi common law’likku lähenemist
[2] SE 80; Seletuskiri kriminaalmenetluse seadustiku ja sellega seonduvalt teiste seaduste muutmise seaduse eelnõu, millega laiendatakse kannatanute õigusi kriminaalmenetluses, juurde; lk 1
[3] Vt varasemalt praktikat kannatanu mõiste kohta seoses kahju- või tsiviilnõuete tekkimisega: RKKKo 3-1-1-97-10, p 17 jj; 3-1-1-41-15 p 34
[4] Vt KrMS 1. jaanuar 2017. a redaktsioon § 38-1 lg 2 ja RKKKo 3-1-1-13-14, p 21
[5] KrMS 1. jaanuar 2017. a redaktsioon § 38-1 lg 2
[6] St arestitakse kuriteoga saadud vara kriminaalmenetluses konfiskeerimise tagamiseks ja sisuliselt sama haldusmenetluses esitatud nõude tagamiseks arestitakse vara samamoodi parralleelselt. Nt olukorras, kus riigilt on välja petetud soodustused, võidakse kriminaalmenetluses arestida konfiskeerimise tagamiseks või lausa konfiskeerida välja petetud soodustus. Samal ajal võib haldusorgan nõuda välja nõuda (ja nõude tagamiseks arestida) petetud soodustuse. Riigikohtu senine praktika ei näinud taolises olukorras probleemi
[7] viide 2; lk 18
[8] Tõenäoliselt ei laheneks maksuvaidlus haldusmenetluseski ilma kohtuprotsessita, kuid tõenäoliselt oluliselt kiiremini, sest kriminaalasja pole sealjuures vaja arutada.
[9] Muidugi oleks siinkohal võiks tõsta eraldiseisva arutelu: mispärast on riigile antud õigus aastast intressi peaaegu 22% aastas, kui näiteks VÕS § 113 lg 1 alusel saab võlasuhetest tulenevalt nõuda viivist üksnes 8,05% aastas. Mille poolest on riigi nõue niivõrd priviligeeritud seisus, et selle täitmisega viivitamise eest saab nõuda praaegu 3 korda suuremat intressi.


text:
 Riigikohus saatis Pärnu naistearsti süüküsimuse maakohtule uueks arutamiseks | Riigikohus
Riigikohus saatis Pärnu naistearsti süüküsimuse maakohtule uueks arutamiseks
Riigikohtu kriminaalkolleegium leidis oma eilses otsuses, et Carmen Heinvälja kriminaalasja menetlemisel on toimunud mitmeid olulisi rikkumisi, mille tõttu on talle süüksarvatava kuriteo faktilised asjaolud nõuetekohaselt tuvastamata. Seetõttu saatis Riigikohus kriminaalasja Pärnu Maakohtule uueks arutamiseks.
Riigikohus märkis, et esimese ja teise astme kohus olid Heinvälja süüküsimuse otsustamisel kasutanud tõendina kohtuarstliku komisjoniekspertiisi akti, mis sisaldas küll ekspertide arvamust, kuid selles puudusid nii uuringutulemuste hindamise andmed kui ka eksperdiarvamuse põhjendus. Need andmed on aga kriminaalmenetlusseadustiku kohaselt ekspertiisiaktis kohustuslikud. Riigikohus luges puuduliku ekspertiisiakti kohtukõlbmatuks.
Kriminaalkolleegium viitas oma eilses otsuses ka varasemale Riigikohtu praktikale: "Nõutavad andmed tuleb ekspertiisiaktis kohustuslikult kajastada põhjusel, et nende pinnalt on menetlejal ja kohtumenetluse pooltel võimalus veenduda eksperdiarvamuse põhjendatuses ning jälgida arvamuse jõudmise käiku. Ekspertiisiakti vastavus esitatud nõuetele tagab ühtlasi ka süüdistatava kaitseõiguse, kuna vaid nende täitmine tagab eksperdiarvamuse põhjendatuse kontrolli."
Kuna meditsiinialase ekspertiisi vajadus oli antud asja tõendamiseks aga ilmne, luges Riigikohus ilma kõlbliku eksperdiarvamuseta antud asja lahendamise kriminaalmenetlusõiguse oluliseks rikkumiseks kriminaalmenetlusseadustiku § 399 lg 2 tähenduses.
Pärnu naistearsti Carmen Heinvälja süüdistati selles, et ta jättis Pärnu Haigla Naiste ja laste kliinikus valvearstina tööl olles õigeaegselt osutamata sünnitusabi, mistõttu tekkisid nii emal kui lapsel rasked tervisekahjustused.

matches:
Riigikohus
Riigikohus
Riigikohus
Riigikohus
kohus
Riigikohus
Riigikohus
§ 399


Taksomeetri kohandamise tingimused ja kord, lubatud veapiirid taksomeetri kasutamisel ning üleminekukiiruse väärtus üleminekul ajatasult sõidukilomeetritasule ja vastupidi – Riigi Teataja
Taksomeetri kohandamise tingimused ja kord, lubatud veapiirid taksomeetri kasutamisel ning üleminekukiiruse väärtus üleminekul ajatasult sõidukilomeetritasule ja vastupidi
Taksomeetri kohandamise tingimused ja kord, lubatud veapiirid taksomeetri kasutamisel ning üleminekukiiruse väärtus üleminekul ajatasult sõidukilomeetritasule ja vastupidi - sisukord
§ 3 Kohandamisel kasutatavad seadmed ja vahendid
§ 4 Ettevalmistamine kohandamiseks
§ 5 Taksomeetri kohandamine, üleminekukiiruse väärtus ja lubatud piirvead taksomeetri kasutamisel
§ 6 Kohandamise tulemuste vormistamine
§ 7 Taksomeetri korduv kohandamine
§ 8 Üleminekusäte
RT I, 06.10.2015, 12
Vastu võetud 05.10.2015 nr 123
Määrus kehtestatakse ühistranspordiseaduse § 64 lõike 9 alusel.
Käesoleva määrusega kehtestatakse taksoveol kasutatavale sõidukile (edaspidi sõiduk) paigaldatava taksomeetri kohandamise tingimused ja kord, samuti lubatud veapiirid taksomeetri kasutamisel ning üleminekukiiruse väärtus üleminekul ajatasult sõidukilomeetritasule ja vastupidi eesmärgiga tagada taksomeetri näitude vastavus läbitud vahemaa pikkusele, ajale ja taksoteenuse hinnale.
1) sõidukikonstant (edaspidi tegur „w”) on ühe kilomeetri pikkusele vahemaale vastav impulsside arv, mida sõidukile paigaldatud taksomeeter saab impulsiandurilt (kaugussignaali generaatorilt);
2) taksomeeter on mõõteseaduse nõuetele vastav mõõtevahend;
3) taksomeetri konstant (edaspidi tegur „k”) on taksomeetrit iseloomustav parameeter, mis näitab impulsside arvu, mida taksomeeter peab saama ühe kilomeetrise pikkuse vahemaa läbimisel ning mida väljendatakse impulsside arvuga ühe kilomeetri kohta;
4) üleminekukiirus on kiiruse väärtus, mis saadakse ajatasu väärtuse jagamisel sõidukilomeetritasu väärtusega.
§ 3. Kohandamisel kasutatavad seadmed ja vahendid
(1) Kohandamise käigus läbiviidavatel mõõtmistel tuleb kasutada järgmiste tehniliste andmetega seadmeid ja vahendeid:
1) kontrollseade impulsside arvu mõõtmiseks (edaspidi kontrollseade);
2) rehvirõhu manomeeter mõõtepiirkonnaga vähemalt 0,5 baari kuni 4,0 baari ja veapiiridega ±0,08 baari;
3) kergesti identifitseeritav, selgelt märgistatud algus- ja lõpp-punktiga, vähese liiklusega, sirge ja sile teelõik pikkusega üks kilomeeter veapiiriga ±0,2% või jälgitavalt kalibreeritud rullikutega seade, millel on võrdlusmõõtmistega tõendatud vastavus ühe kilomeetri pikkuse teelõigu vastavate parameetritega;
4) kohandamise käigus teostatavateks mõõtmisteks sobilik ajamõõtur;
5) seade, mis võimaldab anda taksomeetrile impulsse.
(2) Käesoleva paragrahvi lõike 1 punktis 5 nimetatud seade peab võimaldama anda järgmisi impulsse:
1) signaali kuju – ristkülik, laiusega vähemalt 25 njuutonsekundit;
2) signaali madalam tase (loogiline 0) – 12 volti kuni 1 volt;
3) signaali kõrgem tase (loogiline 1) – 3 volti kuni 12 volti;
4) impulsside maksimaalne sagedus peab olema vähemalt võrdne sagedusega, mida saab taksomeeter sõidukilt, mis liigub kiirusega 200 kilomeetrit tunnis.
§ 4. Ettevalmistamine kohandamiseks
(1) Taksomeetri kohandamiseks esitaja peab kohandajale esitama taksoveoloa omaja nime, registrikoodi või taksoveoloa numbri. Taksomeetri kohandaja peab taksoveoloa andmete õigsust kontrollima majandustegevuse registrist.
(2) Kohandamiseks esitatud taksomeetrile ja sõidukile teostab kohandaja enne mõõtmiste läbiviimist välise vaatluse, mille käigus kontrollib järgmiste nõuete täitmist:
1) taksomeeter peab olema läbinud mõõteseaduse kohase metroloogilise kontrolli ja olema kahjustusteta, vastama antud sõidukile ning olema sõidukile paigaldatud ja ühendatud vastavalt taksomeetri tootja juhistele;
2) taksomeetri ja impulsianduri vahelise ühilduvuse tingimused peavad vastama taksomeetri tootja poolt määratletule;
3) kõik kliendile näidatavad väärtused taksomeetri näidikul peavad olema sobivalt märgistatud ning olema selgesti loetavad nii päevavalguses kui ka pimedas. Kõik arvu moodustavad sektorid peavad töötama;
4) sõidukile peavad olema paigaldatud sõiduki tootja ettenähtud mõõtudega rehvid. Rehvi siserõhk peab vastama sõiduki tootja nõuetele. Rehvi mustri jääksügavus peab vastama majandus- ja kommunikatsiooniministri 13. juuni 2011. a määruses nr 42 „Mootorsõiduki ja selle haagise tehnonõuded ning nõuded varustusele” kehtestatud nõuetele;
5) taksomeetri ja impulsianduri vaheline ühendus peab olema turvatud plommimisega või muul turvalisust tagaval viisil;
6) taksomeetril, impulsianduril ja ühendusjuhtmetel ei tohi olla täiendavaid vahendeid või seadmeid impulsside lisamiseks või kordistamiseks või muul moel taksoteenuse hinna ebaausaks mõjutamiseks.
(3) Impulsside arvu määramiseks tuleb sõiduk viia fikseeritud pikkusega märgistatud teelõigule või rullikutega seadmele. Mõõtmise ajal peab sõidukis olema juht ning üks kaassõitja. Taksomeeter ja vajadusel kontrollseade tuleb töötamiseks ette valmistada ning ühendada vastavalt tootja juhistele.
(4) Taksomeetrisse sisestatud taksoteenuste hindade vastavuse kontrollimiseks tuleb taksomeeter ja impulsiandur töötamiseks ette valmistada ning ühendada vastavalt tootja juhistele.
§ 5. Taksomeetri kohandamine, üleminekukiiruse väärtus ja lubatud piirvead taksomeetri kasutamisel
(1) Tegur „w” määratakse ühe kilomeetri pikkuse teelõigu läbimisel või rullikutega seadmel, millel on võrdlusmõõtmistega tõendatud vastavus ühe kilomeetri pikkuse teelõigu vastavate parameetritega, saadud impulsside abil akrediteerimisasutuse hinnatud ja heakskiidetud taksomeetri kohandamismetoodika kohaselt.
(2) Teguri „k” väärtus seatakse võrdeliseks käesoleva paragrahvi lõikes 1 saadud teguri „w” väärtusega, kuid erinevusega mitte üle ±0,2%.
(3) Taksomeetri sõidu üldmaksumuse näidiku numbrid peavad tööseisundis muutuma kümne sendi võrra.
(4) Kui taksoveoloa välja andnud kohaliku omavalitsuse üksus on ühistranspordiseaduse § 66 lõike 3 punkti 2 või 3 alusel kehtestanud sõidualustustasu, sõidukilomeetritasu ja ajatasu kõrgeima lubatava määra või teenuste loetelu, üksnes millele võib hinnad kehtestada, peavad taksomeetrisse sisestatud hinnad lähtuma kehtestatud nõuetest. Täiendavate taksoteenuste hindade lisamine taksomeetrisse ei ole lubatud.
(5) Taksomeetri kohandamise käigus kontrollitakse kõiki taksomeetrisse sisestatud taksoteenuste hindasid ja nende vastavust kehtestatud nõuetele. Taksomeetri ja impulsianduri vaheline ühendus peab olema piisavalt turvatud, et välistada taksoteenuste hindade muutmine pärast kohandamist.
(6) Taksomeetri kohandamise käigus kontrollitakse, et taksomeetri alusel arvutatud sõidu üldmaksumus ning taksomeetriga ühendatud printeri trükitud kviitungil toodud üldmaksumus langevad kokku. Samuti peab kontrollima, et taksomeetriga ühendatud printeri trükitud kviitungil kajastuvad kõik ühistranspordiseaduse § 65 lõike 1 punktis 3 toodud andmed.
(7) Üleminek ajatasult sõidukilomeetritasule ja vastupidi peab toimuma üleminekukiiruse väärtusel. Ühelgi juhul ei tohi üleminekukiiruse väärtus olla suurem kui 22 kilomeetrit tunnis.
(8) Taksomeetrisse programmeeritud ajast sõltuvate taksoteenuste hindade ümberlülitamine peab toimuma üksnes automaatselt.
(9) Kohandaja peab taksomeetri ja selle kõik ühendused, mille kaudu on võimalik muuta teguri „k” väärtust, turvama plommimisega või muul turvalisust tagaval viisil. Plommimiskohad ja muud turbeviisid dokumenteeritakse kohandamisprotokollis ja -tunnistusel.
(10) Taksomeetri sõidukis kasutamisest põhjustatud mõõtevea (edaspidi taksomeetri kasutusviga) määramiseks viiakse läbi kontrollmõõtmised ühe kilomeetri pikkuse teelõigu läbimisega või vastava pikkusega teelõigu imiteerimisega rullikutega seadmel ning ajatasu rakendamisaja võrdlemisega ajamõõturi või taksomeetri kontrollseadme näiduga.
(11) Taksomeeter loetakse õigesti kohandatuks, kui taksomeetri kasutusvea piirid ei ületa:
1) kulunud aja korral ±0,2%;
2) läbitud vahemaa pikkuse korral ±2,0%.
§ 6. Kohandamise tulemuste vormistamine
(1) Taksomeetri kohandamise tulemuste kohta peab kohandaja koostama kohandamisprotokolli, mis sisaldab vähemalt käesoleva määruse lisas 1 toodud andmeid. Taksomeetri vastamisel kohandamise nõuetele väljastab kohandaja taksomeetri kohandamistunnistuse, mis sisaldab vähemalt käesoleva määruse lisas 2 toodud andmeid.
(2) Taksomeetri kohandamistunnistuse originaal antakse taksomeetri kohandamiseks esitajale, selle koopia koos kohandamisprotokolliga jääb kohandajale.
(3) Kui taksomeeter ei vasta kohandamisnõuetele, väljastab kohandaja taksomeetri kohandamiseks esitajale kohandamisprotokolli koopia. Protokolli originaali säilitab kohandaja.
(4) Kohandaja säilitab käesoleva paragrahvi lõigetes 2 ja 3 loetletud dokumente vähemalt kolm aastat dokumendi väljastamise kuupäevast.
§ 7. Taksomeetri korduv kohandamine
(1) Taksomeeter tuleb uuesti kohandada:
1) hiljemalt taksomeetri vastavushindamise või taatluse kehtivusaja lõppemisel;
2) kui on toimunud muudatusi taksomeetri kohandamistunnistusele kantud andmetes, välja arvatud taksomeetri kohandamist teostanud ettevõtja aadressi või telefoninumbri muutumise korral;
3) kui valla- või linnavolikogu kehtestab või muudab ühistranspordiseaduse § 66 lõike 3 punkti 2 või 3 alusel kehtestanud sõidualustustasu, sõidukilomeetritasu ja ajatasu kõrgeimat lubatavat määra või teenuste loetelu, üksnes millele võib hinnad kehtestada.
(2) Käesoleva paragrahvi lõike 1 punktis 3 toodud juhul tuleb taksomeeter uuesti kohandada üksnes siis, kui taksomeetrisse sisestatud taksoteenuste hinnad ei vasta kehtestatud nõuetele.
§ 8. Üleminekusäte
(1) Enne käesoleva määruse jõustumist kehtinud majandus- ja kommunikatsiooniministri 20. oktoobri 2006. a määruse nr 88 „Taksomeetri kohandamise tingimused ja kord ning lubatud veapiirid taksomeetri kasutamisel” alusel kohandatud taksomeeter, mis vastab käesolevas määruses kehtestatud kohandamise nõuetele, tuleb uuesti kohandada hiljemalt taksomeetri vastavushindamise või taatluse kehtivusaja lõppemisel, väljastatud kohandamistunnistusele kantud andmete muutumisel või käesoleva määruse § 7 lõikes 2 sätestatud juhul.
(2) Käesoleva määruse § 5 lõike 7 nõuetele mittevastavalt kohandatud taksomeetrit on lubatud kasutada kuni 2016. aasta 1. jaanuarini.
Lisa 1 Taksomeetri kohandamisprotokolli kantavad andmed
Lisa 2 Taksomeetri kohandamise tunnistusele kantavad andmed


Tarbijakaitseseaduse muutmise seadus – Riigi Teataja
Vabariigi Presidendi 21. detsembri 2005. a otsusega nr 964
Tarbijakaitseseaduses (RT I 2004, 13, 86; 41, 278) tehakse järgmised muudatused:
§ 1. Paragrahvi 7 lõige 4 muudetakse ja sõnastatakse järgmiselt:
« (4) Kauba müügihind ja ühikuhind avaldatakse kirjalikult selgel ja loetaval viisil ning need hinnad peavad olema tarbijale üheselt mõistetavad ja kergesti märgatavad.»
« § 8. Teenuse hinna avaldamine
(1) Tarbijale teenust pakkudes või vahetult enne teenuse osutamist teavitab kaupleja tarbijat teenuse müügihinnast. Kui teenuse müügihinda ei ole võimalik eelnevalt kindlaks määrata, teavitab kaupleja tarbijat teenuse hinna komponentidest, tariifidest või hinna arvutamise alustest nii, et tarbijal on võimalik teenuse müügihinda piisava täpsusega arvutada.»;
« (11) Teenuse müügihind on teenuse eest tarbija tasutav lõpphind.»
§ 3. Paragrahvi 17 lõike 2 punktis 8 ning § 37 lõigetes 3 ja 4 asendatakse sõnad «maa- või linnakohus» sõnaga «maakohus» vastavas käändes.
§ 4. Paragrahvi 38 tekst muudetakse ja sõnastatakse järgmiselt:
«Käesoleva seaduse ja teiste õigusaktide alusel tarbijale antud õiguste tagamise üle teostavad järelevalvet Tarbijakaitseameti, Tervisekaitseinspektsiooni, politseiprefektuuri ja kohaliku omavalitsuse järelevalvepädevusega ametiisikud (edaspidi järelevalve teostaja) oma pädevuse piires.»
§ 5. Seaduse 6. peatükki täiendatakse §-ga 421 järgmises sõnastuses:
« § 421. Tarbijakaitsealane koostöö
(4) Majandus- ja Kommunikatsiooniministeerium teatab Euroopa Komisjonile ja teistele liikmesriikidele käesoleva paragrahvi lõikes 1 nimetatud määruse rakendamise eest vastutavaks nimetatud pädevad asutused ning ühtse kontaktasutuse.»


Ruhnu valla lemmikloomade registri põhimäärus – Riigi Teataja
Ruhnu valla lemmikloomade registri põhimäärus
Ruhnu valla lemmikloomade registri põhimäärus - sisukord
§ 12 Registri andmeandjad
§ 14 Andmete alusdokumendid
RT IV, 14.02.2020, 5
Vastu võetud 13.02.2020 nr 1
Määrus kehtestatakse loomatauditõrje seaduse § 11 lõike 1, avaliku teabe seaduse § 433 lõike 1, § 435 lõike 1, kohaliku omavalitsuse korralduse seadus § 22 lg 2 alusel.
(1) Määrusega kehtestatakse Ruhnu valla lemmikloomade registri (edaspidi register) pidamise kord.
(2) Registri ametlik nimi on Ruhnu valla lemmikloomade register ja lühinimi on Ruhnu valla LLR.
Registri pidamist finantseeritakse Ruhnu valla eelarvest.
(2) Registri pidamiseks kasutatakse veebipõhist infosüsteemi standardlahendust "Lemmikloomaregister", mis on registreeritud riigi infosüsteemi haldussüsteemis (edaspidi RIHA) ja liidestatud infosüsteemide andmevahetuskihiga (X-tee).
(3) ISKE klassifikatsiooni alusel on registri turbeaste keskmine (M) ja turvaklass K2T1S1.
(1) Registri vastutav töötleja on Ruhnu Vallavalitsus (edaspidi vastutav töötleja).
(2) Vallavanem määrab vastutavad töötlejad, kes täidavad vastutava töötleja ülesandeid. Vastutav töötleja:
Vallavanem määrab ametiisikud, kes täidavad registri andmeid töötleva volitatud töötleja ülesandeid. Registri andmeid töötlev volitatud töötleja:
(1) Registrisse kantakse Ruhnu valla haldusterritooriumil elavate loomade ning nende omanike kohta ning registri pidamist ja järelevalvet abistavad andmed.
5) e-postiaadress;
1) registreerimisnumber – volitatud veterinaararsti poolt antud märgistusnumber (mikrokiip);
3) vanus/sünniaeg;
5) tõug;
7) sigimisvõime;
8) välimuse lühikirjeldus või muu eritunnus;
9) marutaudi vastu viimase vaktsineerimise kuupäev;
10) marutaudi vastu järgmise vaktsineerimise kuupäev;
11) staatus;
§ 12. Registri andmeandjad
1) Ruhnu vallas elava looma omanik;
§ 14. Andmete alusdokumendid
3) andmeid majutavale volitatud töötlejale ulatuses, mis on vajalik lepingliste ülesannete täitmiseks.
2) järelevalveta looma kinni püüdnud Ruhnu valla poolt määratud juriidiline isik soovib looma omanikule tagastada;
(2) Registri alusdokumente säilitatakse Ruhnu Vallavalitsuse dokumendiregistris vastavalt kinnitatud liigitusskeemile.
(3) Registrit majutav volitatud töötleja korraldab andmetest turvakoopiate tegemise ja andmete logimise (sisselogimine süsteemi, andmete sisestamine, muutmine, kustutamine, vaatamine, teistesse registriga ühendatud süsteemidesse tehtud päringud jms). Üks kord ööpäevas tehakse turvakoopia andmemuudatustest (koopiat säilitatakse kuni üks nädal), üks kord nädalas tehakse turvakoopia andmetest (koopiat säilitatakse kuni rakendusest koopia tegemiseni koos andmetega) ning üks kord kuus tehakse turvakoopia rakendusest koos andmetega (koopiat säilitatakse kuni kolm kuud).
(1) Registri pidamise lõpetamise otsustab Ruhnu Vallavalitsus.


RT I, 02.10.2014, 5
Vastu võetud 30.09.2014 nr 82
Määrus kehtestatakse taimekaitseseaduse § 26 lõike 3, § 38 lõike 2 ja § 41 lõike 2 alusel.
§ 1. Põllumajandusministri 24. mai 2004. a määrust nr 96 „Tootmise kohas kontrollitavate ja taimepassiga varustatavate taimede, taimsete saaduste ja muude objektide nimekiri, taimepassile kantavate andmete loetelu ja taimepassi väljastamise ja asendamise kord” muudetakse järgmiselt:
1) paragrahvi 2 lõike 1 punkti 5 täiendatakse pärast tekstiosa „tsitrus (Citrus L.) ja selle hübriidide” tekstiosaga „, kasimiiropuu (Casimiroa La Llave), Clausena Burm. f., Vepris Comm., koldpuu (Zanthoxylum L.)”;
2) paragrahvi 2 lõike 3 punkti 1 täiendatakse pärast tekstiosa „hõbekakar (Argyranthemum spp.),” tekstiosaga „harilik aspar (Asparagus officinalis L.),”;
3) paragrahvi 2 lõike 3 punkt 6 sõnastatakse järgmiselt:
„6) perekondade ja liikide kamassia (Camassia Lindl.), kirgaslill (Chionodoxa Boiss.), kuldkollane krookus (Crocus flavus Weston ‘GoldenYellow’), daalia (Dahlia spp.), lumikelluke (Galanthus L.), valkjas hiidhüatsint (Galtonia candicans (Baker) Decne), miniatuursete sortide ja nende hübriidide (lõhnav gladiool (Gladiolus callianthus Marais), Gladiolus colvillei Sweet., Gladiolus nanus hort., Gladiolus ramosus hort., Gladiolus tubergenii hort.), perekonnast gladiool (Gladiolus Tourn. ex L.), hüatsint (Hyacinthus L.), iiris (Iris L.), Ismene Herbert, liilia (Lilium spp.), nartsiss (Narcissus L.), linnupiim (Ornithogalum L.), puškiinia (Puschkinia Adams), siniliilia (Scilla L.), tiigerlill (Tigridia Juss.) ja tulp (Tulipa L.) ning kobarhüatsindi (Muscari Miller) istutamiseks ettenähtud lillesibulad ja -mugulad;”;
4) paragrahvi 2 lõike 3 punktis 7 asendatakse tekstiosa „(Lycopersicon esculentum (Mill.) Karsten ex Farw.)” tekstiosaga „(Solanum lycopersicum L.)”;
5) paragrahvi 2 lõike 4 punkt 2 sõnastatakse järgmiselt:
„2) perekondade pappel (Populus L.), plaatan (Platanus L.), tamm (Quercus spp.), välja arvatud korgitamm (Quercus suber), ja hariliku peedi (Beta vulgaris L.) istutamiseks ettenähtud taimed, välja arvatud seemned;”;
6) paragrahvi 2 lõike 4 punkti 3 täiendatakse pärast tekstiosa „perekondade toompihlakas (Amelanchier Med.),” tekstiosaga „kastanipuu (Castanea Mill.),”;
7) paragrahvi 2 lõike 4 punkti 8 täiendatakse pärast tekstiosa „hariliku peedi (Beta vulgaris L.),” tekstiosaga „kastanipuu (Castanea Mill.),”;
8) paragrahvi 2 lõike 4 punkti 10 täiendatakse pärast sõnu „välja arvatud kooreta puit” tekstiosaga „, ning puit, mis osaliselt või täielikult pärineb perekonnalt plaatan (Platanus L.), kaasa arvatud puit, millel ei ole säilinud looduslik kumer pind”;
9) paragrahvi 3 lõikes 4 asendatakse tekstiosa „(Lycopersicon esculentum (Mill.) Karsten ex Farw.)” tekstiosaga „(Solanum lycopersicum L.)”;
10) määruse normitehnilist märkust täiendatakse pärast tekstiosa „2014/19/EL (ELT L 38, 07.02.2014, lk 30–31)” tekstiosaga „, 2014/78/EL (ELT L 183, 24.06.2014, lk 23–48), 2014/83/EL (ELT L 186, 26.06.2014, lk 64–71)”.
§ 2. Põllumajandusministri 24. mai 2004. a määrust nr 97 „Taimede, taimsete saaduste ja muude objektide loetelu, mis peavad olema varustatud fütosanitaarsertifikaadiga ja mis peavad piiripunktis läbima taimetervise kontrolli” muudetakse järgmiselt:
„3) perekondade tsitrus (Citrus L.), kinkanipuu (Fortunella Swingle) ja pontsirus (Poncirus Raf.) ning nende hübriidide, perekondade paprika (Capsicum spp.), ploomipuu (Prunus L.), murakas (Rubus L.) ja riis (Oryza spp.) ning päevalille (Helianthus annuus L.), hariliku tomati (Solanum lycopersicum L.), hariliku lutserni (Medicago sativa L.), maisi (Zea mays L.), hariliku sibula (Allium cepa L.), porrulaugu (Allium porrum L.), murulaugu (Allium schoenoprasum L.), šalottsibula (Allium ascalonicum) ja aedoa (Phaseolus L.) seemned;”;
2) paragrahvi 2 punkti 7 täiendatakse pärast tekstiosa „seltsi okaspuulaadsed (Coniferales)” tekstiosaga „ning perekondade Amyris P. Browne, kasimiiropuu (Casimiroa La Llave), Citropsis Swingle & Kellerman, kõrbelaimipuu (Eremocitrus Swingle), Esenbeckia Kunth, Glycosmis Corrêa, Merrillia Swingle, Naringi Adans., nelipuu (Tetradium Lour.), Toddalia Juss. ja koldpuu (Zanthoxylum L.)”;
3) paragrahvi 2 punkt 11 sõnastatakse järgmiselt:
„11) aedselleri (Apium graveolens L.), perekondade basiilik (Ocimum L.), järvelemb (Limnophila L.) ja ogaputk (Eryngium L.) lehtköögiviljad ning jahumanioki (Manihot esculenta Crantz) lehed;”;
4) paragrahvi 2 punkti 12 täiendatakse pärast sõna „perekondade” tekstiosaga „paprika (Capsicum L.),”;
5) paragrahvi 2 punkt 151 sõnastatakse järgmiselt:
„151) perekonna saar (Fraxinus L.) ning liikide mandžuuria pähklipuu (Juglans mandshurica Maxim.), Ulmus davidiana Planch. ja jaapani tiibpähklipuu (Pterocarya rhoifolia Siebold & Zucc.) Kanadast, Hiinast, Jaapanist, Mongooliast, Korea Vabariigist, Venemaalt, Taist ja Ameerika Ühendriikidest pärinev eraldatud koor ja lõigatud oksad, lehtedega või ilma;”;
6) paragrahvi 2 punkti 18 täiendatakse pärast sõnu „Ameerika Ühendriikidest” tekstiosaga „, Šveitsist”;
7) paragrahvi 2 punktist 191 jäetakse välja tekstiosa „väikeseleheline jalakas (Ulmus parvifolia Jacq.),”;
8) paragrahvi 2 täiendatakse punktidega 27–29 järgmises sõnastuses:
„27) perekonna kask (Betula L.) lõigatud oksad, lehtedega või ilma;
29) perekondade pelipuu (Aegle Corrêa), Aeglopsis Swingle, Afraegle Engl., Atalantia Corrêa, Balsamocitrus Stapf, Burkillanthus Swingle, Calodendrum Thunb., Choisya Kunth, Clausena Burm. f., Limonia L., Microcitrus Swingle, Murraya J. Koenig ex L., Pamburus Swingle, Severinia Ten., Swinglea Merr., Triphasia Lour. ja Vepris Comm. taimede osad, välja arvatud viljad, kuid kaasa arvatud seemned.”;
9) paragrahvi 3 punkti 5 täiendatakse pärast tekstiosa „punaoa (Dolichos Jacq.),” tekstiosaga „kastanipuu (Castanea Mill.),”;
10) määruse normitehnilist märkust täiendatakse pärast tekstiosa „2014/19/EL (ELT L 38, 07.02.2014, lk 30–31)” tekstiosaga „, 2014/78/EL (ELT L 183, 24.06.2014, lk 23–48), 2014/83/EL (ELT L 186, 26.06.2014, lk 64–71)”;
11) määruse lisa „Taimede, taimsete saaduste ja muude objektide tariifne klassifikatsioon” kehtestatakse uues sõnastuses (lisatud).
§ 3. Määruse § 2 rakendatakse tagasiulatavalt 1. oktoobrist 2014. a.


2-13-56825/57 Riigikohtu tsiviilkolleegium 24.01.2018
TsMS § 646 lg 1
VÕS § 279 lg 1
VÕS § 279 lg 4
Kui ringkonnakohus otsustab TsMS § 646 asja üksnes apellatsioonkaebuse põhjal, siis see tähendab, et ringkonnakohtul ei ole kohustust küsida teiselt poolelt apellatsioonkaebuse vastust ega arutada asja kohtuistungil, samuti ei ole kohustust analüüsida ka apellatsioonkaebuse põhjendusi. TsMS § 646 alusel asja lahendamisel on ringkonnakohus seotud eelkõige sellega, kas maakohtu otsuse peale on kaebus esitatud. Ilma apellatsioonkaebuseta ei saa maakohtu otsust tühistada.
Ringkonnakohus on üldjuhul seotud apellatsioonkaebuse piiridega nin g TsMS § 656 lg 4 kasutamist tuleb põhjendada. Nimetatud sätte kohaldamise argumendiks ei saa olla see, et maakohus on valesti kohaldanud materiaalõigust (vt ka Riigikohtu tsiviilkolleegiumi 14.01.2009 otsus tsiviilasjas nr 3-2-1-120-08, p 14). (p 12)
Ringkonnakohtu otsuse resolutsioonis peab kajastuma, millises osas on ringkonnakohus maakohtu otsuse tühistanud, arvestades apellatsioonkaebuse piire. Et kohtuotsuse resolutsioon oleks üheselt arusaadav, tuleks ringkonnakohtul täpselt nimetada, milline osa maakohtu otsusest on TsMS § 456 lg 2 p 1 kohaselt jõustunud. (p 11)
VÕS § 307 lg-st 1 tuleneb, et üürileandja valdusse võetavate asjade väärtust tuleb hinnata asjade kinnipidamise (üürileandja valdusse võtmise) aja seisuga (vt Riigikohtu tsiviilkolleegiumi 11.03.2008 otsus tsiviilasjas nr 3-2-1-8-08, p 16). Vaidlusaluste kaupade omanikul on õigus nõuda AÕS § 80 kohaselt kaupade väljaandmist, kusjuures üürileandja võib AÕS § 83 lg 1 kohaselt keelduda kaupade väljaandmisest ulatuses, milles tal on VÕS § 307 lg-st 1 tulenev pandiõigus (vt samas, p 18). Lisaks tuleneb seadusest, et pandiõiguse alusetult teostamise korral on üürnikul esmajoones õigus nõuda asjade väljaandmist AÕS § 80 alusel, ent kui üürileandja sellest keeldub ning üürnik kaotab viivituse tõttu asjade tagastamise vastu huvi, võib ta nõuda kahju hüvitamist VÕS § 115 lg-te 2 ja 3 alusel (vt samas, p 21). (p 14)
VÕS § 279 lg 1 annab üürileandjale mõistliku tähtaja puuduste kõrvaldamiseks alates hetkest, kui üürileandja puudusest teada sai või pidi teada saama. Tulenevalt VÕS § 279 lg-st 4 ja VÕS § 279 lg-st 1 võib lepingu etteteatamistähtajata üles öelda ka juhul, kui puuduse tõttu on asja sihtotstarbeline kasutamine oluliselt piiratud ning üürileandja teab asjal esinevast puudusest. Sellises olukorras ei ole vajalik, et üürnik annaks veel täiendava tähtaja lisaks seaduses juba antud tähtajale. See seisukoht kehtib ainult üüritud asja kasutamist oluliselt takistava või kasutamist välistava puuduse korral. (p 16)
3-2-1-179-15 Riigikohus 05.05.2016
VÕS § 296 lg 1
VÕS § 135 lg 2
Lepingu sõlmimise aluseks olnud asjaoluna saab käsitada poolte ootust, et majanduskeskkond püsib stabiilsena ning seetõttu on võimalik pooltel üürilepingut täita, s.o tegemist on lepingu sõlmimise aluseks olnud asjaoluga VÕS § 97 lg 1 tähenduses (vt müügilepingu kohta Riigikohtu 26. oktoobri 2010. a otsus tsiviilasjas nr 3-2-1-76-10, p 15). Lepingupoolte kohustuste vahekorra olulist muutumist hinnates tuleb arvestada poolte kohustuste iseloomu. (p-d 34–35)
Üüri maksmise kohustuse rikkumisel ning üüri maksmata jätmisel peab üürnik arvestama, et üüri maksmata jätmisel ning lepingu ülesütlemisel jääb üürileandjal loodetud tulu saamata. Üürileandjale tekkiva kahju, st saamata jäänud tulu, hüvitatavust ei piira VÕS § 127 lg 2 mõttes see, kas tulu jääb saamata omanikul kaubanduskeskuse majandamise käigus või selle võõrandamisel. (p 30)
VÕS § 127 lg 3 mõttes ei ole tähendust, kas üürnik nägi üürilepingu sõlmimisel ette üüripindade võõrandamist. (p 30)
VÕS § 135 lg 2 järgi üürihindade vahele tuginedes abstraktselt arvutatud kahju hüvitamist ei saa üürileandja pärast kaubanduskeskuse võõrandamist nõuda. VÕS § 135 lg 2 ei ole iseenesest nõude alus. Pärast kaubanduskeskuse võõrandamist ei oleks üürileandjal olnud võimalik üüritulu teenida, sest tal puudus pärast omandiõiguse üleandmist võimalus vaidlusaluseid ruume kolmandate isikute valdusesse anda, st neid välja üürida. Pärast kaubanduskeskuse võõrandamist ei jää üürileandjal üürniku tõttu saamata üüritulu, st puudub üürniku põhjustatud varaline diferents VÕS § 127 lg 1 mõttes. (p 27)
Üüripinna võõrandamisel ei ole siiski välistatud, et üürileandja kahju, st saamata jäänud tulu võib avalduda ka muul viisil. Muuhulgas võib kaubanduskeskuses asuvate ruumide üürilepingu ennetähtaegne lõpetamine mõjutada kaubanduskeskuse müügihinda. Ka siis kui müügihind seetõttu väheneb, on üürileandja jaoks tegemist saamata jäänud tuluga VÕS § 128 lg 4 mõttes. Mõju keskuse müügihinnale sõltub siiski konkreetse ostja huvidest ja eesmärkidest. Kahju hüvitamist nõudva üürileandja kohustus on tõendada, kas ja millises ulatuses on üürilepingu lõpetamine kaubanduskeskuse hinda mõjutanud. (p 29)
Kahju arvutamisel tuleb lähtuda eelkõige VÕS § 127 lg-st 1. Üürileandjal tuleb tõendada, et ta oleks keskuse müünud kallimalt, kui üürnik ei oleks lepingut rikkunud ning see oleks edasi kehtinud. Üürnik võib omakorda tõendada, et sellist tulu ei oleks hageja saanud teenida. Lisaks on kohtul kohustus vajadusel kohaldada VÕS § 139 lg-t 1. Müügihinna vähenemise tõttu väljamõistetav kahju ei saa olla siiski suurem kui VÕS § 135 lg 2 järgi arvutatud esialgse üürilepingu ning turuhinna vahe üürilepingu tähtaja lõpuni. (p 31)
Üüri maksmise kohustuse rikkumisel ning üüri maksmata jätmisel peab üürnik arvestama, et üüri maksmata jätmisel ning lepingu ülesütlemisel jääb üürileandjal loodetud tulu saamata. Üürileandjale tekkiva kahju, st saamata jäänud tulu, hüvitatavust ei piira VÕS § 127 lg 2 mõttes see, kas tulu jääb saamata omanikul kaubanduskeskuse majandamise käigus või selle võõrandamisel.
VÕS § 296 lg 1 ei ole kohaldatav olukorras, kus üürnik on üürilepingu kehtetult üles öelnud ning lõpetab üüripinna valdamise ja kasutamise. Sellisel juhul tuleb lähtuda VÕS § 296 lg-s 3 sätestatust. Tegemist on ajaga, mil üürnik ei saanud asja kasutada temast endast oleneval põhjusel, ning üürnikul tuleb maksta üüri ka selle aja eest. Üürileandja võib üürnikult nõuda üüri, arvates sellest maha kolmandatelt isikutelt saadud tasu ning kokkuhoitud kulud. (p 19)
Ainuüksi uue üürilepingu sõlmimist ei saa pidada asja kasutamise takistuseks VÕS § 296 lg 1 tähenduses. Üürnik võib üüri maksmisest keelduda ainult juhul, kui üürnik ei saa ruume kasutada uute üürilepingute tõttu. See tähendab, et üürnikul on tahe ja kavatsus ruume kasutada, kuid seda takistavad kolmandad isikud (st uued üürnikud). Iseenesest ei ole välistatud, et üürileandja sõlmib samade ruumide üürimiseks mitu üürilepingut. Sellisel juhul tuleb üürileandjal aga tagada, et ta suudab kõiki lepinguid täita. Oma kohustuste täitmiseks võib üürileandja mõnes üürilepingus nt kokku leppida üüripinna vabastamises kiirendatud korras. Võimalik, et üürileandjal võib olla seetõttu ka kohustus nt leppetrahvi tasuda. Vastasel juhul on üürnikul, kes takistuse tõttu ruume kasutada ei saa, õigus rakendada õiguskaitsevahendeid. (p 20)
3-2-1-112-15 Riigikohus 26.11.2015
VÕS § 296
VÕS § 278
Tulenevalt VÕS §-des 278 ja 296 sätestatust võib rentnik üüri alandada, kui asja sihtotstarbele vastava kasutamise võimalus on sellise puuduse või takistuse tõttu vähenenud, mille eest üürnik ei vastuta ja mida ta ei pea omal kulul kõrvaldama või mis takistab asja lepingujärgset kasutamist. (p 13)
VÕS § 277 lg 2 eesmärgiks ei ole võtta üürnikult ära õigust kasutada õiguskaitsevahendit puuduse osas, mille üürileandja on lubanud kõrvaldada, vaid sätte eesmärgiks on tagada, et kui üürnik võtab asja pretensioonideta vastu, ei asu ta hiljem üllatuslikult kasutama õiguskaitsevahendeid puuduse osas, mille olemasolust ta oli teadlik. (p 17)
Kui lepingu tõlgendamisel kohaldatakse VÕS § 29, on ühise tegeliku tahte tõendamise kohustus poolel, kes sellele tugineb (vt ka nt RKTKo nr 3-2-1-42-14, p 13; RKTKo nr 3-2-1-151-13, p 11; RKTKo nr 3-2-1-44-09, p 11). Seega oleks tulnud kohtutel arvestada rendilepingu tõlgendamisel sellega, mis oli vaidlusaluse rendilepingu olemus ja eesmärk ning kuidas lepingupooltega sarnane mõistlik isik seda samadel asjaoludel pidi mõistma (vt ka RKTKo nr 3-2-1-102-14, p 18). (p 15)
3-2-1-128-14 Riigikohus 10.12.2014
VÕS § 283 lg 3
Aegumistähtaja jooksul saab nõude maksmapanekut pidada hea usu põhimõtte vastaseks üksnes erandlikel asjaoludel (vt nt Riigikohtu 29. jaanuari 2007. a otsus tsiviilasjas nr 3-2-1-137-06, p 23; 3. detsembri 2008. a otsus tsiviilasjas nr 3-2-1-105-08, p 16; 15. jaanuari 2010. a otsus tsiviilasjas nr 3-2-1-132-09, p 12; 17. juuni 2009. a otsus tsiviilasjas nr 3-2-1-70-09, p 11). Eelkõige peaks selliseks erandlikuks asjaoluks olema võlausaldaja vastuoluline käitumine, mis jätab võlgnikule mulje, et ta on oma nõude sissenõudmisest loobunud (vt nt Riigikohtu 30. aprilli 2013. a otsus tsiviilasjas nr 3-2-1-43-13, p 15). Selliseid erandlikke asjaolusid ei ole kohtud praegusel juhul tuvastanud. Asjaolu, et hageja on vandeadvokaat, ei saa selliseks erandlikuks asjaoluks pidada. Ka see, et hageja ei esitanud kostjale üüriarveid või läks üüritud ruumi valdust üle võtma üheksa kuud pärast üürniku ülesütlemise teate ja võtme saamist, ei ole asjaolu, mis annaks aluse pidada üürinõude esitamist hea usu põhimõttega vastuolus olevaks. Küll ei oleks kohtute tuvastatud asjaolusid arvestades olnud hea usu põhimõtte kohaldamine välistatud hageja viivisenõude puhul (vt nt Riigikohtu 17. juuni 2009. a otsus tsiviilasjas nr 3-2-1-70-09, p 12; 10. oktoobri 2007. a otsus tsiviilasjas nr 3-2-1-41-07, p 27). (p 11)
Kuigi hageja vaidlustab ringkonnakohtu otsuse põhjendusi osaliselt, tuleb kolleegiumil hinnata otsuse põhjendusi ka muus osas, kuivõrd need on seotud vaidlustatud osadega. Hageja kassatsioonkaebuse alusel asja läbi vaadates ei saaks kolleegium asja tervikuna lahendada, ilma et annaks hinnangu kostja menetluse kestel esitatud vastuväidetele nõude rahuldamise kohta, kui kostja ei ole oma vastuväidetest menetluse kestel loobunud. Põhjendatud ei ole asja tagasisaatmine alama astme kohtule, kui on ilmne, et kostja vastuväite tõttu tuleks hagi jätta rahuldamata (vt Riigikohtu 19. märtsi 2013 otsus tsiviilasjas nr 3-2-1-7-13, p 16). (p 12)
Üürileandja, sisenedes üüritud elamusse üürniku äraolekul üürnikku sellest enne informeerimata ja temalt luba saamata, rikkus poolte sõlmitud üürilepingut ega austanud üürniku õigust kodu puutumatusele (PS § 33) ning seda saab lugeda mõjuvaks põhjuseks VÕS § 313 lg 1 mõttes, mille puhul oli üürnik õigustatud üürilepingu erakorraliselt üles ütlema. Seda õigust ei välista ka rikkumise ühekordsus. (p 16)
Üldjuhul (v.a seaduses sätestatud erandid) saab üürilepingu erakorraliselt üles öelda ilma ette teatamata. Samas võivad pooled omavahel kokku leppida üürilepingu erakorralise ülesütlemise etteteatamise tähtaja ka nendel juhtudel, mil seadus etteteatamist ei nõua. Lepingupooled võivad seaduses sätestatust kõrvale kalduda, kui seaduses ei ole otse sätestatud või sätte olemusest ei tulene, et kõrvalekaldumine ei ole lubatud (nt VÕS § 275 eluruumi üürilepingu puhul üürniku suhtes), või kui see oleks vastuolus avaliku korra või heade kommetega või rikuks isiku põhiõigusi (vt ka Riigikohtu 9. märtsi 2006. a otsus tsiviilasjas nr 3-2-1-2-06, p 15).
Üürilepingu pooled võivad kokku leppida, et erakorralise ülesütlemise aluseks ongi üksnes kindla etteteatamistähtaja järgimine (p 11).
3-2-1-5-13 Riigikohus 30.04.2013
VÕS § 135 lg 3
Seadus ei nõua kõigi apellatsiooniasjade lahendamist ringkonnakohtu istungil, kuna eelduslikult on pooled üldjuhul juba maakohtus soovi korral suuliselt ära kuulatud. Ringkonnakohtule on antud kaalutlusõigus otsustada, kas apellandi või tema esindaja puudumine istungilt takistab asja lahendamist või võib apellandi õigusi oluliselt kahjustada ja kaalub seetõttu üles vajaduse lahendada asi mõistliku aja jooksul ja vältida asja edasilükkamisest mh vastaspoolele täiendavate kulude tekkimist. Apellatsioonkaebuse väidetele peab ringkonnakohus vastama sõltumata istungist ja apellandi osalemisest sellel.
Apellatsioonkaebuse väidetele peab ringkonnakohus vastama sõltumata istungist ja apellandi osalemisest sellel.
Kui üürnik jätab üüri maksmata, saab üürileandja valida, kas ta jätkab lepingu täitmist ja nõuab võlgnetava üüri maksmist või ütleb lepingu üles. Lepingu ülesütlemine ei muuda üürniku rikkumist olematuks ega välista üürileandja nõudeid üürilepingu rikkumisega põhjustatud kahju hüvitamiseks. Lepingu üüri maksmata jätmise tõttu ülesütlemise järel saab ta nõuda üürnikult üürilepingust teenimata jäänud üüri kui saamata jäänud tulu hüvitamist.
Majandustegevuses tegutsevate eeldatavalt võrdsete lepingupartnerite puhul tuleb vähemalt eeldada lepinguvabadust ka lepingu lõpetamise aluste ja korra kokkuleppimisel. Tähtajalise lepingu sõlmimisel peaksid mõlemad pooled eeldama, et lepingut täidetakse tähtaja möödumiseni, ja nad võivad vastavalt ka oma õigusi ja kohustusi lepingus kujundada.
3-2-1-9-13 Riigikohus 13.03.2013
VÕS § 338
TsÜS § 160 lg 1 kohaselt peatub aegumine õigustatud isiku poolt hagi esitamisega nõude rahuldamiseks või tunnustamiseks.
Hagi esitatuks lugemisel on oluline asjaolu, kas hagi on kostjale ka kätte toimetatud. Üldjuhul toimetatakse hagi TsMS § 393 lg 1 järgi kostjale kätte pärast selle menetlusse võtmist, kuid nõude aegumine peatub ka muudel juhtudel, kui hagi on kostjale kätte toimetatud, isegi kui kohus jätab selle menetlusse võtmata.
Hagi esitamiseks TsÜS § 160 lg 1 mõttes tuleb pidada ka juba käimasolevas kohtumenetluses hagi täiendamist uue nõudega. (p 11)
Nõude aegumine saab TsÜS § 160 lg 1 järgi peatuda aga üksnes selle nõude osas ja selles ulatuses, mis on hagis esitatud. (p 12)
Üldjuhul on apellatsioonimenetluses uute tõendite ja asjaolude esitamine piiratud. Samas olukorras, kus ringkonnakohus leiab, et maakohus on rikkunud selgitamiskohustust, ja selle tõttu on vajalik esitada uusi asjaolusid ning tõendeid, saab seda teha sõltumata sellest, kas neile on tuginetud apellatsioonkaebuses ja apellatsioonivastuses või kas pooled tuginesid neile asjaoludele apellatsioonkaebuse või apellatsioonivastuse esitamise tähtaja jooksul. ( p 14)
VÕS § 338 lg-s 1 nimetatud aegumistähtaeg kehtib nii VÕS § 286 lg-s 1 nimetatud kulutuste hüvitamise nõudmisel kui ka VÕS § 286 lg 2 järgi üürilepingu esemele tehtud kulutuste hüvitamise nõudele käsundita asjaajamise sätete aluse. (p 12)
3-2-1-84-10 Riigikohus 09.11.2010
Riigikohtu praktika järgi eeldab VÕS § 313 lg 1 rakendamine mõlema lepingupoole huvide kaalumist, mille käigus võrreldakse, kas lepingu lõppemist sooviva poole huvid on olulisemad ja saaksid lepingu jätkumise korral rohkem kahjustada kui teise lepingupoole huvid lepingu lõppemise korral (vt Riigikohtu 21. mai 2004. a otsus tsiviilasjas nr 3-2-1-62-04, p 14). Viidatud sätte eesmärgiks on tagada üürilepingu jätkamise võimatusel selle õiglase lõpetamise võimalus. Üürilepingu ülesütlemise aluseks on vaid see, kui ülesütleva poole huvid ületavad ülekaalukalt teise poole huvi. VÕS § 313 lg 1 kohaldamine nõuab kohtult diskretsiooniotsuse tegemist, sest kohtul tuleb kaaluda, kas üürilepingu ülesütlemiseks oli olemas mõjuv põhjus (vt Riigikohtu 29. jaanuari 2008. a määrus tsiviilasjas nr 3-2-1-143-07, p 21). Välistatud ei ole võimalus, majanduse erakordne madalseis või hüppeline hoogustumine kui selgelt eristuv anomaalia tsükliliselt kõikuvate majandusprotsesside taustal, võib olenevalt asjaoludest olla VÕS § 313 lg 1 järgi üürilepingu ülesütlemise aluseks, seda eriti pikemaks tähtajaks sõlmitud üürilepingute puhul. VÕS § 313 lg 1 järgi võib üürilepingu erakorralisel ülesütlemisel olla mõjuvaks põhjuseks erakorraline, s.o poolte jaoks ettenägematu asjaolu, mille tõttu poolte huvisid kaaludes saab eeldada, et lepingu täitmine on muutunud ühe või teise poole jaoks võimatuks. Samas ei ole selle sätte alusel välistatud õigus üürileping ennetähtaegselt üles öelda ka siis, kui ülesütlemise vajadus on tingitud ülesütlemist taotlevast lepingupoolest tulenevatest asjaoludest (vt Riigikohtu 29. oktoobri 2004. a otsus tsiviilasjas nr 3-2-1-100-04, p 13 ja otsus tsiviilasjas nr 3-2-1-62-04, p 13), kuid seda vaid juhul, kui ülesütleva poole huvid ületavad ülekaalukalt teise poole huvi. Kui üürilepingu ülesütlemine on tühine (üürileping on kehtiv), on üürileandjal õigus nõuda üürnikult kokkulepitud üüri ja kõrvalkulusid kuni lepingu tähtaja lõpuni, st, et üürileandja saab nõuda üürnikult lepingu täitmist. Lisaks on põhjendatud üürileandja nõue üürniku vastu lepingu täitmisega viivitamise tõttu tekkinud viivise saamiseks. Arvestades, et üürileping on kehtiv, ei ole võimalik kvalifitseerida sellist nõuet kahju hüvitamise nõudeks (vt ka Riigikohtu 18. mai 2009. a otsus tsiviilasjas nr 3-2-1-37-09, p 14). Tsiviilasjades nr 3-2-1-37-09 ja nr 3-2-1-62-04 tehtud otsustes (vastavalt p-d 21 ja 18) on kolleegium selgitanud õiguslikke tagajärgi ka olukorras, kus ülesütlemise aluseks oleva asjaolu põhjustas ülesütleja ja lepingu ülesütlemine on kehtiv. Sellisel juhul toob VÕS § 313 lg 1 rakendamine endaga kaasa üürilepingu rikkumise ning sellest tulenevalt võib ülesöelnud poolel tekkida kahju hüvitamise kohustus. Ainuüksi lepingu ülesütlemine VÕS § 313 lg 1 alusel aga sellist kahju hüvitamise kohustust endaga kaasa ei too.
3-2-1-54-10 Riigikohus 16.06.2010
VÕS § 335
VÕS § 313 lg 1 rakendamine eeldab mõlema lepingupoole huvide kaalumist, mille käigus võrreldakse, kas lepingu lõppemist sooviva poole huvid on olulisemad ja saaksid lepingu jätkumise korral rohkem kahjustada kui teise lepingupoole huvid lepingu lõppemise korral. VÕS § 313 lg 3 järgi ei pea üürilepingu erakorralisest ülesütlemisest ette teatama, kui seadusest ei tulene teisiti.
3-2-1-29-10 Riigikohus 27.04.2010
VÕS § 316 lg 1 p 1
Kohase ja mittekohase täitmise väärtusi peab TsMS § 230 lg 1 järgi tõendama hageja. Asjaolu, et kohase ja mittekohase täitmise väärtusi ei ole võimalik kindlaks teha, peab samuti tõendama hageja (vt Riigikohtu tsiviilkolleegiumi 19. novembri 2007. a otsus tsiviilasjas nr 3-2-1-111-07, p 12).
VÕS § 112 lg 1 kohaselt, kui lepingupool võtab vastu kohustuse mittekohase täitmise, võib ta alandada tema poolt selle eest tasutavat hinda võrdeliselt kohustuse mittekohase täitmise väärtuse suhtele kohase täitmise väärtusesse. Eeltoodut saab väljendada valemina: alandatud hind = lepingu eseme väärtus koos puudustega (mittekohase täitmise väärtus) * lepingus kokkulepitud hind : lepingu eseme väärtus ilma puudusteta (kohase täitmise väärtus) (vt Riigikohtu tsiviilkolleegiumi 30. novembri 2005. a otsus tsiviilasjas nr 3-2-1-135-05, p 20). Erandina võib juhul, kui kohase ja mittekohase täitmise väärtusi ei ole võimalik kindlaks teha, VÕS § 112 lg 1 kolmanda lause kohaselt kohase ja mittekohase täitmise väärtuse otsustada asjaolusid arvestades kohus.
"Oluline osa" VÕS § 316 lg 1 p 1 mõttes on määratlemata õigusmõiste ning seda tuleb hinnata iga juhtumi eripära silmas pidades.
Tagatisraha eesmärgiks on tagada üürileandja üürilepingust tulenevaid nõudeid üürniku vastu. Selle eesmärgiga ei oleks kooskõlas see, kui üürileandja saaks üürilepingu üles öelda alles siis, kui üürniku üüri ja kõrvalkulude võlg ületab tagatisraha suurust VÕS § 316 lg-s 1 toodud määras.
Üürilepingu sõlmimisel üürileandjale tagatisraha maksmine ei tähenda, et üürnikul oleks õigus tagatisraha võrra vähem üüri maksta. Tagatisraha eesmärgiks on tagada üürileandja üürilepingust tulenevaid nõudeid üürniku vastu. Selle eesmärgiga ei oleks kooskõlas see, kui üürileandja saaks üürilepingu üles öelda alles siis, kui üürniku üüri ja kõrvalkulude võlg ületab tagatisraha suurust VÕS § 316 lg-s 1 toodud määras.
3-2-1-37-09 Riigikohus 18.05.2009
Seadusest tuleneva vorminõude järgimata jätmist peab kohus kontrollima sõltumata sellest, kas pooled sellele tuginevad.
Vt Riigikohtu tsiviilkolleegiumi lahend nr 3-2-1-31-08.
Kui üürileandja on kirjalikku taasesitamist võimaldavas vormis VÕS §-s 325 sätestatud nõudeid järgides üürilepingu üürnikupoolse lepingurikkumise tõttu üles öelnud, on tal õigus nõuda kuni üürilepingu ülesütlemiseni saamata jäänud üüri. Samuti võiks üürileandja nõuda alates lepingu ülesütlemisest VÕS § 135 lg 1 alusel kuni lepingu kehtivuse lõpuni kahjuhüvitisena üürilepingust tuleneva üüri ja uute üürnikega sõlmitud lepingutest tuleneva üüri vahe tasumist, kui uued üürnikud maksavad sõlmitud üürilepingute alusel madalamat üüri, kui üürileandja oleks saanud endise üürnikuga sõlmitud üürilepingu alusel. VÕS § 135 lg 1 kohaldub analoogia alusel ka lepingu ülesütlemise korral.
Kui üürileandja ei ole üürilepingu esemeks olevaid ruume uutele üürnikele välja üürinud, on tal üürilepingu ülesütlemise korral õigus nõuda kuni üürilepingu ülesütlemiseni saamata jäänud üüri ning alates lepingu ülesütlemisest VÕS § 135 lg 2 alusel abstraktselt arvestatud kahju hüvitamist kuni lepingu kehtivuse lõpuni.
Kui üürilepingu ülesütlemise vajadus on tingitud ülesütlemist taotlevast lepingupoolest tulenevatest asjaoludest, toob VÕS § 313 lg 1 rakendamine endaga kaasa üürilepingu rikkumise ning sellest tulenevalt võib ülesöelnud poolel tekkida kahju hüvitamise kohustus. See seisukoht käsitleb kahju hüvitamise kohustuse tekkimise võimalust olukorras, kus ülesütlemise aluseks oleva asjaolu põhjustas ülesütleja ja lepingu ülesütlemine on kehtiv. Ainuüksi lepingu ülesütlemine VÕS § 313 lg 1 alusel ei saa kaasa tuua lepingut ülesütleva poole kohustust hüvitada kahju. Kahju hüvitamise kohustus võib järgneda ülesütlemisele siis, kui lepingu ülesütlemist põhjustav asjaolu ise on käsitatav lepingurikkumisena.
VÕS § 296 lg 3 kohaselt peab üürnik üüri maksma ka aja eest, mil ta ei saanud asja kasutada temast oleneval põhjusel, eelkõige oma äraoleku tõttu, kuid ta võib üürist maha arvestada üürileandja poolt kokkuhoitu ja asja teistsuguse kasutamisega saadud kasu väärtuse. Asjaolu, et üürnik on üüritud ruumidest lahkunud, ei vabasta teda üüri maksmise kohustusest. Üürileandjal on õigus nõuda üürnikult kokkulepitud üüri kuni ajani, mil üürnik ei saanud enam ruume kasutada uute üürilepingute tõttu või muul põhjusel (nt ümberehitustööde tegemise tõttu). Kui pärast uute üürnikega üürilepingute sõlmimist ei saanud üürnik enam üürilepingu esemeks olevaid ruume kasutada, ei pea üürnik üürileandjale alates uute üürnikega üürilepingute sõlmimisest VÕS § 296 lg 1 mõtte kohaselt ka üüri maksma.
VÕS § 296 lg 3 ei ole äriruumi üürilepingu sõlmimisel imperatiivne. Seega võib poolte sõlmitud üürilepingust tuleneda, et aja eest, mil üürnik asja kasutada ei saa temast oleneval põhjusel, tuleb üürnikul maksta lepingus kokkulepitud üüri ning et üürileandja kokkuhoitut ei tule üürist maha arvestada.
Ümberehitustöödega seotud kahju hüvitamise nõudeid ei tuleks üürilepingu rikkumise puhul, mis seisneb üüri tasumata jätmises, VÕS § 127 lg-le 2 tuginedes hüvitada, kuna üürilepingust tulenevate kohustuste eesmärgiks ei saa olla kohustus hüvitada ümberehitustööde kulusid, kui üürnik üürilepingut ei täida, jättes üüri tasumata.
Tuvastamaks üürilepingu ülesütlemise vastuolu hea usu põhimõttega, tuleb esmalt kontrollida, kas ülesütlemine on kehtiv, st kas esinevad ülesütlemise formaalsed ja materiaalsed eeldused. Alles pärast seda, kui kohus on teinud kindlaks, et ülesütlemine on kehtiv, saab täiendavalt kontrollida, kas ülesütlemine pole vastuolus hea usu põhimõttega.
Üürilepingu ülesütlemise avaldus ei pea sisaldama üürniku rikkumiste täpset kirjeldust. Üürileandjapoolne üürilepingu ülesütlemise avaldus vastab VÕS § 325 lg 2 p-le 3 ka siis, kui selles on toodud ülesütlemise aluseks olevad asjaolud, kuid pole viidatud kuupäevale, millal need täpselt aset leidsid. Ülesütlemisavaldusest peab üürnik aru saama, mille tõttu leping üles öeldakse, et hinnata ülesütlemise seaduslikkust.
Tulenevalt VÕS § 327 lg 1 p-st 1 ei ole üürilepingu ülesütlemine hea usu põhimõtte vastane ainuüksi seetõttu, et üürnik esitab üürilepingust tuleneva nõude. Selle nõude peab üürnik olema esitanud heauskselt. Üürniku poolt lepingust tuleneva nõude esitamist ei saa pidada heauskseks näiteks siis, kui ta esitab nõude selleks, et saavutada ülesütlemise tunnistamine hea usu põhimõtte vastaseks. Üürilepingu ülesütlemise vastavuse hindamisel hea usu põhimõttele saab muu hulgas arvestada ka üürilepingu rikkumise, ülesütlemise ja üürilepingust tuleneva nõude esitamise ajalist suhet. Kui ülesütlemine eelneb üürilepingust tuleneva nõude esitamisele, tuleks üldjuhul eeldada ülesütlemise vastavust hea usu põhimõttele ja üürnik peaks tõendama asjaolusid, mis kinnitavad vastupidist. Nimetatud põhimõte kehtib ka siis, kui üürilepingu ülesütlemine küll järgneb üürniku poolt nõude esitamisele, kuid üürnik ise on rikkunud enne üürilepingust tuleneva nõude esitamist üürilepingut.
3-2-1-20-08 Riigikohus 23.04.2008
Üleandmise-vastuvõtmise akti näol võib olla tegemist kokkuleppega, mis ei ole seotud pooltevahelise üürilepinguga ning on sõlmitud sellest erineva eesmärgiga.
Kinnisasja omandaja saab lisaks üldistele lepingu erakorralise lõpetamise alustele elu- või äriruumide tähtajalise või tähtajatu üürilepingu kolme kuu jooksul kolmekuulise etteteatamistähtajaga (VÕS § 323 lg 1, § 312) üles öelda vaid tungival omavajadusel, mille esinemist tuleb igal üksikjuhul eraldi kaaluda. VÕS § 323 lg 1 ei eelda, erinevalt § 313 lg-st 1, lepingu poolte huvide kaalumist.
Kinnisasja võõrandamine iseenesest ei anna alust üürilepingut VÕS § 323 lg 1 alusel lõpetada. Uuel omanikul peab olema üürilepingu lõpetamiseks tungiv omavajadus. Omavajadus tähendab üürileandja tõendatud vahetuid, tõsiseid ja aktuaalseid põhjusi üürilepingu eseme kasutamiseks. Omavajadus ei pea tingimata seisnema selles, et üürileandja on äärmises häda- või sunniolukorras (nt teda ähvardab pankrot, mida saaks vältida üürilepingu ennetähtaegse ülesütlemisega), vaid pigem tuleb siin mõista situatsiooni, kus üürileandja saaks omandatud ruumide kasutamisega oluliselt kokku hoida oma kulusid. Juriidilise isiku omavajadus võib seisneda näiteks üürilepingu eseme kasutamises enda tootmistegevuseks või bürooruumideks, st õiguslikus mõttes peaksid ülesütlemiseks õigustatud isik ja üüritud ruumi tulevikus kasutama asuv isik olema identsed. Üksnes üürilepingu eseme kasutamisest saadava kasumi tõstmine ei ole tähtajalise üürilepingu ülesütlemise aluseks. Kinnistu ostmiseks laenu võtmine kujutab endast kolmanda isiku normaalsest majandustegevusest tulenevat tavapärast riski, mis samuti ei ole tungivaks omavajaduseks VÕS § 323 lg 1 mõttes.
Üürilepingu ennetähtaegne ülesütlemine ei ole küll lepingurikkumine, kuid kui üürilepingu ülesütlemise vajadus on tingitud ülesütlemist taotlevast lepingupoolest tulenevatest asjaoludest, toob VÕS § 313 lg 1 rakendamine endaga kaasa üürilepingu rikkumise ning sellest tulenevalt võib ülesöelnud poolel tekkida kahju hüvitamise kohustus.
Lepingu ülesütlemise aluse vaidlustamata jätmine või VÕS § 324 lõikes 1 sätestatud märke tegemise võimaluse kasutamata jätmine ei võta üürnikult õigust nõuda kahju hüvitamist, kuid need asjaolud võivad olla arvestatavad kahju suuruse kindlaksmääramisel.
Lähtuvalt TsMS § 444 lg 1 teine lause tähendab esmajoones lühikokkuvõtet hagi veenvuse kontrollist TsMS § 407 lg 1 või § 413 lg 1 järgi. Viidata tuleb sellele, millist liiki hagiga on tegemist ja millise õigusnormi (ja nt võimaliku lepingutingimuse) alusel tuleb hagi rahuldada. Hageja esitatud, kostjale teatavaks tehtud ja kostja poolt omaksvõetuks loetud faktiväiteid tuleb tagaseljaotsuses nimetada ulatuses, milles see on vajalik õigusliku põhjenduse mõistmiseks. Tagaseljaotsuses ei ole vaja esitada väidete ega õigusnormide kohaldamise detailset analüüsi. Tagaseljaotsuse tegemise muid seaduslikke eeldusi peab kohus küll kontrollima, kuid nende olemasolu ei tule tagaseljaotsuses eraldi märkida.
Tagaseljaotsuse õiguslikult põhjendamata jätmine ei ole menetlusõiguse normi oluline rikkumine TsMS § 656 lg 1 p 5 ja lg 2 tähenduses ja ainuüksi selline rikkumine ei anna ringkonnakohtule õigust tühistada kaja rahuldamata jätmise määrust ning taastada kaja alusel menetlust, sest selline puudus ei too iseenesest kaasa ebaõiget lahendit ja ringkonnakohus saab sellise puuduse ise kõrvaldada. Samamoodi ei ole ringkonnakohtu poolt kõnealuse puuduse kõrvaldamata jätmine menetlusõiguse normi oluline rikkumine TsMS § 669 lg 1 p 5 ega lg 2 tähenduses ning selle saab kõrvaldada Riigikohus.
Lähtudes TsMS § 417 lg-st 4, ei saa Riigikohtule esitatud määruskaebuses enam tugineda väitele, et kostjal oli tagaseljaotsuse aluseks olnud menetlustoimingu tegemata jätmiseks või sellest teatamiseks mõjuv põhjus.
Kaja tähtaegne esitamine tagaseljaotsuse peale ei ole automaatselt menetluse taastamise aluseks maakohtus. Muu hulgas puudutab see hagi õigusliku põhjendatuse (veenvuse) kontrolli. Selle käigus tuleb kontrollida, kas hagi saab rahuldada selles (või TsMS § 376 lg 5 p 1 kohaselt) esitatud väidete omaksvõtu tingimusel (TsMS § 407 lg 1 või § 413 lg 1).
Tagaseljaotsuse tegemise eeldusi, mida kohus peab kontrollima omal algatusel tagaseljaotsuse tegemisel, tuleb kohtu omal algatusel kontrollida ka kaja lahendamisel, samuti määruskaebuse lahendamisel, mis esitatakse maakohtu määruse peale, millega menetlus jäeti taastamata, ja ringkonnakohtu määruse peale Riigikohtule esitatud määruskaebuse lahendamisel ning seda sõltumata määruskaebuse väidetest. Muu hulgas puudutab see hagi veenvuse kontrolli. Siiski ei tähenda eelnev seda, et sõltumata kaja ja kaebuste väidetest peab maakohus kaja lahendamisel või ringkonnakohus või Riigikohus määruskaebuse lahendamisel määruses alati eraldi märkima kontrolli tulemusi, mh hagi veenvuse kohta. Määrustes tuleb vastata esmajoones kaja või määruskaebuse väidetele. Sarnaselt ei pea nt ringkonnakohus otsust tehes otsuses eraldi märkima, et ei esine otsuse apellatsioonkaebuse põhjendustest sõltumata tühistamise aluseid TsMS § 656 lg 1 kohaselt, kuigi tühistamise aluseid tuleb kontrollida. Kui tagaseljaotsust ei ole siiski nõuetekohaselt õiguslikult põhjendatud, tuleb õiguslik põhjendus märkida kaja kohta tehtud määruses või kõrgema astme kohtu määruses.
Üürilepingu ülesütlemisavalduse kehtivust hea usu põhimõtte rikkumine ei mõjuta. Hea usu põhimõtte rikkumine võib kaasa tuua üürisuhte ülesütlemisest tuleneva nõude ja sellest tulenevalt ka eluruumi tagastamise nõude rahuldamata jätmise kohtumenetluses.
Kui üüritud eluruum on sellises seisukorras, et selle kasutamine on seotud olulise ohuga inimese tervisele, ja üürnik keeldub remondi ajaks talle pakutud teise eluruumi kolimast, s.o rikub talumis- ja koostöökohustust, ei ole üürileandja VÕS § 317 alusel üürilepingut üles öeldes oma õigusi kuritarvitanud ja üürilepingu ülesütlemine ei ole sellisel juhul vastuolus hea usu põhimõttega.
Ka üürnik peab käituma üürileandja suhtes hea usu põhimõttest lähtuvalt, st teostama oma õigusi ja täitma kohustusi heas usus. Olukorras, kus üürileandja soovib üüritud eluruumi remontida, on üürnikul VÕS §-st 283 tulenev talumiskohustus. Samuti tuleneb VÕS § 23 lg-st 2 üürniku kohustus teha üürileandjaga koostööd.


Riigieelarve toetusfondist raske ja sügava puudega laste sotsiaalteenuste osutamise ja rahastamise kord Rae vallas – Riigi Teataja
Riigieelarve toetusfondist raske ja sügava puudega laste sotsiaalteenuste osutamise ja rahastamise kord Rae vallas
Riigieelarve toetusfondist raske ja sügava puudega laste sotsiaalteenuste osutamise ja rahastamise kord Rae vallas - sisukord
§ 2 Sotsiaalteenustele õigustatud isikud
§ 3 Sotsiaalteenuste loetelu
§ 5 Lapse isikliku abistaja ja tugiisiku teenus
§ 6 Lapse intervallhooldus
§ 7 Lapse laagriteenus
§ 8 Lapse ja tema pereliikmete psühholoogise nõustamise ning lapse teraapia, massaaži, füsioteraapia, logopeedi jm teenus
§ 9 Muud teenused või toetused, mis soodustavad sügava või raske puudega lapse ja tema perekonna toimetulekut
2 Sotsiaalteenuste taotlemise ja määramise alused
§ 10 Sotsiaalteenuste taotlemine
§ 11 Sotsiaalteenuste määramine ja tasumine
RT IV, 21.04.2017, 15
Vastu võetud 18.04.2017 nr 71
Määrus kehtestatakse kohaliku omavalitsuse korralduse seaduse § 22 lõike 1 punkti 5 ja sotsiaalhoolekande seaduse § 14, § 15, § 451 § 45² ja § 156 lõigete 3¹-3³ alusel.
(1) Käesolev määrus reguleerib riigieelarvest eraldatud rahaliste vahendite kasutamist raske ja sügava puudega lastele sotsiaalteenuste osutamiseks ja rahastamiseks.
(2) Raske ja sügava puudega lapsehoiuteenust ja toetavaid sotsiaalteenuseid rahastatakse riigieelarve toetusfondist Rae vallale raske ja sügava puudega lastele lapsehoiuteenuseks ja toetavateks sotsiaalteenusteks eraldatud rahaliste vahendite ulatuses.
(3) Teenuste osutamise eesmärgiks on vähendada raske ja sügava puudega lapse perekonna hoolduskoormust või puudest tulenevat lisavajadust.
§ 2. Sotsiaalteenustele õigustatud isikud
(1) Riigi poolt eraldatud rahalisi vahendeid käesoleva määruse alusel on õigus taotleda raske ja sügava puudega lapse vanemal, eestkostjal või hooldajal, kelle elukoht rahvastikuregistri andmetel on Rae vald.
(2) Riigi poolt eraldatud rahalistele vahenditele on õigus raske või sügava puudega lapse seaduslikul esindajal kuni selle kalendriaasta lõpuni, kui laps saab 18-aastaseks, eeldusel, et:
1) raske või sügava puudega lapse hooldusteenuste vajadus on kirjas lapse rehabilitatsiooniplaanis;
§ 3. Sotsiaalteenuste loetelu
Riigi poolt eraldatud rahalisi vahendeid käesoleva määruse alusel saab kasutada Eesti rahvastikuregistri järgi Rae vallas elavatele raske ja sügava puudega lastele ja nende peredele sotsiaalteenuste osutamiseks, arendamiseks ning toimetulekut soodustavate kulude katteks, sealhulgas:
2) lapse isikuliku abistaja ja tugiisiku teenuseks;
3) lapse intervallhoolduse korraldamiseks;
4) lapsele rehabilitatsiooniteenuste võimaldamiseks;
5) lapsele laagriteenuste (koolivaheaja laager, päevalaager, suvelaager jt) osutamiseks;
6) lapse ja tema pereliikmete psühholoogiliseks nõustamiseks ning lapse teraapiaks, massaažiks, füsioteraapiaks, logopeedi jm abiks;
7) muud teenused või toetused, mis soodustavad sügava või raske puudega lapse ja tema perekonna toimetulekut.
(1) Lapsehoiuteenuse peamine eesmärk on toetada lapsevanema, eestkostja või lepingu alusel lapse perekonnas hooldaja töötamist või toimetulekut, samuti on lapsehoiuteenuse eesmärgiks võimaldada lapsevanematele lapse hooldamisest vaba aega, et nad saaksid ajutiselt tegeleda teiste tegevustega.
(2) Lapsehoiuteenus on suunatud raske ja sügava puudega lastele, kes vajavad ööpäevaringset hooldust ja järelvalvet.
(3) Lapsehoiuteenus on lapsevanema töötamist, õppimist või toimetulekut toetav teenus, mille osutamise ajal tagab lapse hooldamise, arendamise ja turvalisuse lapsehoiuteenuse osutaja.
(4) Lapsehoiuteenust on võimalik kasutada peale koolitundide lõppu, õhtuti ja nädalavahetustel ning teatud perioodidel ööpäevaringselt.
(5) Lapsehoiuteenust ei osutata haridusasutuses õppetööl viibimise ajal.
(6) Lapsehoiuteenuse osutamine toimub, kas lapse kodus, hoidja kodus või hoiukodus (asutuses).
(7) Lapsehoiu teenuse vajadust hinnatakse iga lapse puhul eraldi ja koostatakse hooldusplaan.
§ 5. Lapse isikliku abistaja ja tugiisiku teenus
(1) Teenuse eesmärk on puudega lapse abistamine ja juhendamine õpi- ja arendusprotsessis osalemisel, millega laps ise erivajadusest tulenevalt toime ei tule.
(2) Vajaduse korral on tugiisik lapsele täiskasvanud saatjaks, abistab vajadusel last liikumisel, üritustel osalemisel jms.
§ 6. Lapse intervallhooldus
Intervallhooldus võimaldab lastevanematele ajutist leevendust ja rahulikku puhkust teadmisel, et lapsele on tagatud tema eale ja seisundile vastav hooldamine, toitlustamine, kasvatamine ja arendamine ning vajadusel meditsiinilise abi korraldamine.
§ 7. Lapse laagriteenus
Teenuse eesmärk on võimaldada raske ja sügava puudega lapsel osaleda sotsialiseerumisprotsessis ning ea- ja arengukaaslastega ühistegevustes erinevates laagrites, vähendamaks pereliikmete hoolduskoormust ning võimaldamaks neile lühiajalist puhkust ja enesetaastamist.
§ 8. Lapse ja tema pereliikmete psühholoogise nõustamise ning lapse teraapia, massaaži, füsioteraapia, logopeedi jm teenus
Teenuse eesmärk on raske ja sügava puudega lapse igapäevaeluga toimetulekuks ja sotsiaalseks kohanemiseks lapse individuaalseid vajadusi arvestavalt lisateenuste kasutamise võimaldamine.
§ 9. Muud teenused või toetused, mis soodustavad sügava või raske puudega lapse ja tema perekonna toimetulekut
Teenuse eesmärk on lapse ja pere vajaduskesksete erinevate (k.a. ühekordsete) teenuste võimaldamine, mille abil areneb ja suureneb lapse ning pere toimetulekuvõime ja on võimalik kriisisituatsioonide lahendamine.
2. peatükk Sotsiaalteenuste taotlemise ja määramise alused
§ 10. Sotsiaalteenuste taotlemine
(1) Sotsiaalteenuse taotlemiseks esitab lapse seadusjärgne ülalpidaja, hooldaja või eestkostja Rae Vallavalitsusele kirjaliku avalduse.
(2) Taotluses esitatakse järgmised andmed või lisatakse vastavad dokumendid:
1) teenust taotleva isiku nimi, isikukood, elukoht, kontakttelefon;
2) teenusele suunatava lapse nimi, isikukood, elukoht;
3) lapse rehabilitatsiooniplaani koopia (olemasolul);
4) arstliku ekspertiisi komisjoni otsuse koopia lapsele puude raskusastme määramise kohta.
§ 11. Sotsiaalteenuste määramine ja tasumine
(1) Abivajadus selgitatakse välja sotsiaalteenuste ja -toetuste andmeregistris (edaspidi STAR) koostatud juhtumiplaani alusel.
(2) Vallavalitsus teeb otsuse sotsiaalteenuse määramise või määramisest keeldumise kohta 30 tööpäeva jooksul taotluse ja kõigi nõutavate dokumentide esitamisest arvates. Määramisest keeldumise põhjendatud otsus saadetakse taotlejale viie tööpäeva jooksul peale otsuse tegemist.
(3) Peale teenuse määramist sõlmib Rae Vallavalitsus õigustatud isikuga ning tema poolt valitud teenuse osutajaga halduslepingu või haldusakti.
(4) Teenuse eest tasumine toimub teenuse osutaja poolt esitatud arve alusel.
(1) Tunnistada kehtetuks Rae Vallavolikogu 15.03.2016 määrus nr 46 „Riigi rahastatava lapsehoiuteenuse osutamise tingimused ja korraldamine ning rahaliste vahendite ülejäägi kasutamise kord“.


- Keeleinspektsiooni heakskiidu saanud firmad
1. juulil 2015 jõustunud täiskasvanute koolituse seadus (TäKS) ja keeleseaduse (KeeleS) muudatused muutsid oluliselt ka täiskasvanute eesti keele koolituse korraldamise aluseid.
Keeleseaduse paragrahvi 281 lõikes 1 sätestatakse, et koolitaja peab taotlema tegevusluba, kui eesti keele täienduskoolituse eesmärk on tasemeeksamiks ettevalmistamine.
KeeleS § 282 kohaselt antakse tegevusluba, kui taotlejal on KeeleS § 29 sätestatud nõuetele vastavad täienduskoolituse õppekavad, mis on väljundipõhised ning vastavad täienduskoolituse standardile, õppe eesmärkide ja õpiväljundite saavutamiseks vajalik arv nõutava pädevusega õpetajaid ning õppekeskkond, sealhulgas õppevahendid ja muud tingimused.
Tegevusloa taotlus esitatakse Haridus- ja Teadusministeeriumile Eesti Hariduse Infosüsteemi (www.ehis.ee) kaudu (erakoolid eesti.ee kaudu). EHISesse sisestamisel tekkinud probleemidega tuleb pöörduda Haridus- ja Teadusministeeriumi või EHISe kasutajatoe poole (ehis.tugi@hm,.ee, 7350577). Ministeerium vaatab tegevusloa taotluse läbi kolme kuu jooksul tegevusloa taotlemiseks vajalike andmete ja dokumentide esitamise päevast arvates.
Tegevusloa kontrolliesemesse kuuluvate nõuete (õppekavade, õppekeskkonna ja õpetajate nõuetele vastavus) täitmise tuvastab Keeleinspektsioon eelhaldusaktiga 30 päeva jooksul arvates kõigi nõutavate dokumentide laekumisest. Eespool nimetatud tähtaegade kulgemine peatub, kui Keeleinspektsioon annab taotlejale tähtaja puuduste kõrvaldamiseks. Tähtaegade kulgemine jätkub pärast puuduste kõrvaldamise tähtpäeva saabumist.
Tegevusluba tuleb taotleda vaid juhul, kui täienduskoolituse eesmärk on KeeleS alusel nõutavaks eesti keele tasemeeksamiks (tasemed A2, B1, B2 ja C1) ettevalmistamine. Varem välja antud tegevusload kehtivad kuni 01.07.2016.
Muudel juhtudel ei ole vaja tegevusluba taotleda. Erialase keele, grammatika- vms kursuse korraldamiseks tuleb esitada majandustegevuse teade (teate esitamise kohta vt siit). Siiski tuleb silmas pidada, et alates 1. juulist 2016 ei teki ilma tegevusloata koolitusasutuses eesti keele täienduskoolituse läbinud inimesel õigust tasemeeksami eduka sooritamise korral saada keeleõppe eest tasutud õppemaksu hüvitist (KeeleS § 28 lg 3).
TAOTLUSE LAHENDAMINE KEELEINSPEKTSIOONIS
Keeleinspektsioon lähtub tegevusloa taotluste läbivaatamisel ja neile hinnangu andmisel majandustegevuse seadustiku üldosa seaduses, KeeleS paragrahvides 281, 282 ja 29 ning haridus- ja teadusministri 19.06.2015 määruses nr 27 „Täienduskoolituse standard“ sätestatud nõuetest.
Keeleoskusetasemete kirjeldamisel soovitame lähtuda Euroopa keeleõppe raamdokumendist („Euroopa keeleõppe raamdokument: õppimine, õpetamine ja hindamine“, HTM, 2007) ja SA Innove kodulehel www.innove.ee esitatud eksaminõuete kirjeldusest.
Täienduskoolituse standardi § 2 lg 1 kohaselt esitatakse täienduskoolituse õppekavas vähemalt järgmised andmed:
1. Õppekava nimetus. Täienduskoolituse standardi § 2 lg 3 kohaselt peab õppekava nimetus võimalikult täpselt väljendama täienduskoolituse sisu ega tohi olla eksitav. Sobib näiteks: „A2-taseme eesti keele eksamiks ettevalmistav kursus“ vms.
2. Õppekavarühm. Täienduskoolituse standardi lisas on esitatud täienduskoolituse õppekavarühmade loetelu. Selle kohaselt on keeleõppe õppekavarühmaks „Võõrkeeled ja -kultuurid“, millele võib lisada täiendi „Eesti keel võõrkeelena“. Taotlusele võib lisada eeldatava õpperühma kirjelduse (õppekeel, täiskasvanud vms).
3. Õpiväljundid on koolituse tulemusel omandatud teadmised ja oskused. Täienduskoolituse standardi § 2 lg 2 kohaselt on õpiväljundid õppekava koostamise aluseks. Õpiväljundid peavad vastama õppe eesmärgile ning olema omandatavad piiritletud aja jooksul. Õpiväljundid on õppekava kõige olulisem komponent. Nende põhjal valitakse õppemeetodid ja otsustatakse õppe ülesehitus, õppe sisu ja hindamine. Täienduskoolituse õpiväljundid sõnastatakse nii, et nende alusel on võimalik hinnata õppekava läbinu teadmisi ja oskusi vastava keeleoskustaseme kirjeldusest lähtuvalt. Soovitame tutvuda Haridus- ja Teadusministeeriumi veebilehel avaldatud väljundipõhise õppekava koostamise juhendiga. 4. Õpingute alustamise tingimused. Õpingute alustamise tingimused sõnastatakse konkreetselt. Näiteks, kui B2-tasemel kursustel osalemiseks on eelduseks B1-tasemel keeleoskus, kirjeldatakse, kuidas sellele tasemele vastavust kontrollitakse (nt Innoves sooritatud B1- või algtaseme eksami tunnistus, koolitusfirmasisene test, vestlus vms).
5. Õppe kogumaht, sealhulgas auditoorse, praktilise ja iseseisva töö osakaal. Soovitame kursuse kavandamisel lähtuda raamatus „Iseseisev keelekasutaja“ (REKK, 2008, lk 169) esitatud mitmesuguste uuringute põhjal tehtud järeldusest, et A1-tasemelt B1-tasemele jõudmiseks kulub 400 tundi (300 auditoorset ja 100 iseseisvat - seega A2- tasemele jõudmiseks tuleb kavandada orienteeruvalt 200 ja B1- tasemele 200 tundi), ent B1-tasemelt B2-tasemele jõudmiseks on vaja 450–500 tundi (250 auditoorset ja 200–250 iseseisvat). Iseseisva töö maht suureneb madalamatelt tasemetelt ülespoole liikudes märgatavalt. 6. Õppe sisu. Õppe sisus tuleb loetleda antud kursuse jooksul läbitavad teemad (teemavaldkonnad) ja omandatavad keeleteadmised, samuti metoodika ning iseseisva töö sisu. Täienduskoolitus peab lähtuma kommunikatiivse keeleõppe põhimõtetest ning arendama kõiki osaoskusi ning keelefunktsioone. Soovitame tutvuda tasemekirjelduste käsiraamatutega:
A2-tase – M. Ilves „Algaja keelekasutaja. A2-taseme eesti keele oskus“, HTM ja Eesti Keele Sihtasutus 2008.
B1- ja B2-tase – A.-R. Hausenberg, M. Ilves jt „Iseseisev keelekasutaja. B1- ja B2-taseme eesti keele oskus“, Riiklik Eksami- ja Kvalifikatsioonikeskus, 2008.
C1-tase – K. Kerge „Vilunud keelekasutaja. C1-taseme eesti keele oskus“, HTM ja Eesti Keele Sihtasutus 2008.
7. Õppekeskkonna kirjeldus. Lisaks õpperuumi(de) olemasolule, kirjeldusele ning vastavusele tervisekaitse- ja ohutusnõuetele palume kirjeldada ka tehnilist varustust (arvuti, CD-mängija, paljundusmasin, diktofon jms). Kui osa õppest toimub veebikeskkonnas, siis tuleks ka see ära märkida.
8. Õppematerjalide loend. Lisaks kinnitusele, et koolitusfirmal on olemas vajalikud õppevahendid, palume loetleda, milliseid õpikuid, sõnastikke, käsiraamatuid, testikogumikke, veebimaterjale, juhendeid jms kasutatakse.
9. Lõpetamise tingimused ja väljastatavad dokumendid. Keelekursusel osalemise või selle läbimise kohta väljastatakse õppijale tõend (kui koolituse käigus ei hinnatud õpiväljundite saavutatust või kui ei saavutatud kõiki õppekava lõpetamiseks nõutud õpiväljundeid) või tunnistus (kui õpiväljundeid hinnati ja õppija saavutas kõik õppekava lõpetamiseks nõutud väljundid). Koolitusfirma täpsustab, kuidas hinnatakse koolituse lõpetamist ja saavutatut. Soovi korral võib lisada hindamisskaala.
10. Koolituse läbiviimiseks vajaliku kvalifikatsiooni, õpi- või töökogemuse kirjeldus. Eesti keele kursusi võivad läbi viia eesti filoloogi, eesti keele kui võõrkeele õpetaja või muu filoloogilise hariduse ja/või varasema täiskasvanutele eesti keele õpetamise kogemusega õpetajad. Need andmed võib esitada tabelina, ei ole vaja saata diplomite ja muude dokumentide koopiaid.
Keeleinspektsioon saadab hinnangu koolitusfirma meiliaadressile. Kui Keeleinspektsioonil on õppekava kohta ettepanekuid, siis antakse puuduste kõrvaldamiseks tähtaeg. Kooskõlas Keeleseaduse § 283 lg 6 sättega peatub puuduste kõrvaldamiseks antud ajaks keeleseaduse § 283 nimetatud tähtaja kulgemine. Parandatud õppekava tuleb saata e-kirjana Keeleinspektsioonile, neid ei ole vaja esitada EHISe kaudu.
Täienduskoolitusel osalejal on õigus tutvuda õppekava ja muude õppimisega seotud dokumentidega (TäKS § 12), selleks on täienduskoolitusasutuse pidaja kohustatud pidama veebilehte (TäKS § 5).
Keeleinspektsiooni pädevuses on teha keelekoolitajate tegevuse üle järelevalvet, tutvuda eesti keele täienduskoolituse korraldusega ning viibida koolituse läbiviimise juures (KeeleS § 31 lg 1 p 5).
Keeleinspektsiooni
heakskiidu saanud firmade nimekiri asub siin.Lisainfo:
https://www.hm.ee/et/tegevused/valishindamine/koolitus-voi-tegevusluba https://www.hm.ee/sites/default/files/eesti_keele_tasemeeksamiks_ettevalmistamisele_suunatud_koolitus.pdfLisainfo Haridus- ja
Teadusministeeriumi välishindamisosakonna peaeksperdilt Hilje Arukuuselt (hilje.arukuusk@hm.ee, 735 0117), täiskasvanuhariduse
osakonna peaeksperdilt Annaliisa Toomilt (annaliisa.toom@hm.ee,
735 4074) või Keeleinspektsiooni peainspektorilt Merle Loodus-Adamsonilt (Merle.Adamson@keeleinsp.ee,
6271780).


text:
Vt Riigikohtu tsiviilkolleegiumi lahend nr 3-2-1-12-03.
Seadusjärgse pärimisõiguse tunnistuse vastuvõtmisega ei kaota isik õigust tugineda testamendijärgsele pärimisele. PärS § 115 lg-s 2 sätestatud pöördumatuse põhimõttest tuleneb ainult see, et kord pärandi vastu võtnud isik ei saa sellest enam loobuda.
Juhul, kui isik pole esitanud kassatsioonkaebust, kuid on nõustunud kaaskostjate väidetega ja on sarnaselt nendega üheks kinnisasja kaasomanikuks, saab isikut lugeda TsMS § 680 lg 2 kolmanda lause järgi Riigikohtu menetluses kassaatoriks.
Kuna kolmandale isikule ei saa panna kohtuotsusega kohustusi, siis tuleb isikud, kelle suhtes soovitakse määrata kaasomandi kasutuskorda, kaasata menetlusse kostjatena.
AÕS § 72 lg 5 annab kaasomanikele õiguse nõuda kohtult kaasomandis oleva asja kasutuskorra reguleerimist, kui kasutuskorras ei ole saavutatud kokkulepet või võetud vastu enamuse otsust AÕS § 72 lg 1 järgi. Seda on neil õigus teha ka siis, kui kaasomandi mõtteliste osade jaotust muudetakse.
Vt Riigikohtu tsiviilkolleegiumi lahend nr 3-2-1-90-03.
Kinnisasja kaasomandi vaidluses saab lähtuda testamendis tehtud korraldustest maa ja elamu suhtes.
3-2-1-136-05 Riigikohus 20.12.2005
Vastastikuste rahaliste nõuete lahendamisel tühise tehingu tagasitäitmisel alusetu rikastumise sätete järgi või ka lepingust taganemisel saab nõuded lugeda vastastikku tasaarvestatuks ja nõuda otsuse resolutsiooniga välja üksnes nõuete vahe sellelt poolelt, kelle kahjuks saldo jääb. Selleks ei ole poolel vaja teha eraldi tasaarvestusavaldust.
Ringkonnakohus peab tulenevalt TsMS § 330 lg-st 4 oma otsuses põhjendama, miks ta loeb saadud kasutuseelised olematuks.
Väljatõstmisnõude saab rahuldada üksnes menetluses osalevate isikute suhtes, kelle vastu on nõue suunatud.
Asja väljaandmise nõuet ei tohiks jätta rahuldamata üksnes seetõttu, et valdaja saab sellest keelduda vastunõude olemasolu või muu täitmisest keeldumise õiguse olemasolu tõttu. Seega on võimalik, et asja valduse väljaandmise nõue rahuldatakse vastastikku rahalise nõude täitmisega. Asja väljaandmisnõude saab rahuldada ka tingimuslikult, s.o teise isiku poolt kostja suhtes kohustuse rahuldamise tingimusega.
Kasutuseeliste arvestamisel ei välista asjaolu, et ehitis on isiku ehitisse elama asudes elamiskõlbmatu, kasutuseeliste hüvitamist. Kasutuseelistel ei saa väärtust olla üksnes juhtudel, kui omanik ei oleks saanud asja kolmanda isiku kasutusse anda või kasutusse andes ei oleks keegi nõus asja kasutamise eest midagi maksma.
Omapoolse kohustuse täitmisest keeldumise õigus ei anna isikule õigust asja kasutada, mistõttu võib temalt ka täitmisest keeldumise aja eest nõuda asja kasutamisega saadu väärtuse hüvitamist.
VÕS § 1033 lg-s 2 sätestatud nõue asja valdaja kulutuste hüvitamise kohta ei lõpe sellega, kui isik, kellele valdaja peaks asja tagastama, annab asja omandiõiguse üle teisele isikule. Ka hüvitise maksmise kohustus ei lähe üle asja omandajale.
Kui poolte vahel on võlasuhe tühise tehingu tagasitäitmiseks, tuleb sellele suhtele kehtivaid tühise tehingu alusel üleantu tagastamise sätteid kohaldada üleantud asjale tehtud kulutuste ja asja väärtuse hüvitamise erinormidena ka juhul, kui üle anti asja omand või valdus, ning seda ka juhul, kui üleandmise käsutustehing on tühine.
Asja tühise tehingu järgi saaja ei vabane üleantu tagastamise kohustusest üksnes seetõttu, et üleandja ei suuda tõendada oma omandiõigust asjale.
Kui ärikeelu kohaldamise alus on pankrotimenetluse ajal ära langenud, saab PankrS § 3 lg-st 2 ja TsMS § 4 lg-st 1 lähtuvalt taotleda ärikeelu tühistamist. Ärikeelu tühistamise avalduse menetluses tehtud kohtumääruse peale erikaebuse esitamisel tuleb lähtuda PankrS § 91 lg-st 4.
Isikul, kelle suhtes on esitatud ärikeelu tühistamise avaldus, peab olema võimalus esitada esimese astme kohtule oma seisukoht ärikeelu tühistamise avalduse kohta.
Esimese astme kohus on pädev läbi vaatama ärikeelu tühistamise avaldust. Seda ka juhul, kui apellatsioonikohus on isiku suhtes määranud ärikeelu kuni pankrotimenetluse lõpuni.
3-2-1-143-04 Riigikohus 21.12.2004
Kaasomandi lõpetamise vaidlusse tuleb TsMS § 77 lg 1 alusel kaasata kostjana kõik kaasomanikud.
Alates 01.07.2003 saab kohus AÕS § 77 lg 2 järgi valida nende kaasomandi lõpetamise viiside vahel, mida on nõutud hagis või vastuhagis. Seega tuleb hagis näidata soovitav kaasomandi lõpetamise viis. Lõpetamise viisid võib esitada ka alternatiivsena. Kinnisasja ja sellel asuva elamu jagamine korteriomanditeks on üks asja reaalosaks jagamise viis.
AÕS § 71 lg 2 kohaselt kuulub kaasomanikule tema osale vastav osa ühise asja viljast, kui seaduses, tehingu või lepinguga ei ole sätestatud teisiti.
3-2-1-28-04 Riigikohus 15.03.2004
Kuna TsMS § 80 lg-st 1 tulenevalt saab iseseisva nõudeta kolmas isik astuda protsessi kuni asja sisulise arutamise lõpetamiseni esimese astme kohtus, siis ei saa apellatsioonikohus kolmandat isikut protsessi kaasata.
TsMS § 78 lg 1 mõtte kohaselt peab poole eriõigusjärglane ise avaldama soovi astuda protsessi. Kui kohus on andnud õigusjärglasele võimaluse astuda protsessi kuid viimane ei tee seda mõistliku aja jooksul, võib kohus asja menetlust jätkata samade protsessiosalistega.
TsMS § 76 lg 2 kohaselt tuleb pärast kostja asendamist alustada asja läbivaatamist algusest peale. See tähendab kohtumenetlust esimese astme kohtus.
3-2-1-7-04 Riigikohus 11.02.2004
Kõik isikud, s.h alaealised, keda soovitakse eluruumist välja tõsta, tuleb kohtumenetlusse kaasata kostjana.
Kui suulise üürilepingu tingimusi ei ole võimalik tuvastada, siis tuleb lähtuda elamuseaduses sätestatust.
3-2-3-4-01 Riigikohus 08.06.2001
Kohus tunnustas hagejate omandiõigust maatükile, millest osa asus avaldajale tagastatud ja kinnistatud maal. Seega otsustas kohus avaldaja õiguste ja kohustuste üle, kuid jättis ta tsiviilasja kaasamata. Kohus on rikkunud TsMS § 77 lg-s 1 sätestatut.
Vara võõrandamisaegse omaniku kindlakstegemisega ei tunnista kohus isikut õigustatud subjektiks ega lahenda seega ÕVVTK kohaliku komisjoni pädevusse antud asja. Lahendades küsimust, kes oli vara omanik selle õigusvastaselt võõrandamise hetkel, juhindub kohus omandireformi aluste seadusest ja sellest tulenevatest õigusaktidest ning seadustest, mis kehtisid väidetava omandiõiguse tekkimise ajal.
3-2-3-2-01 Riigikohus 02.05.2001
Kohalik omavalitsus kasutas AÕSRakS §-st 20 tulenevat ostueesõigust. AÕS § 265 kohaselt lähevad ostueesõiguse teostajale üle kõik õigused ja kohustused, mis ostu-müügilepingu järgi olid ostjal. Järelikult suunas hageja ostu-müügilepingut vaidlustades nõude ka valla vastu. Kohus on rikkunud TsMS § 77 lg-s 1 sätestatut, jättes valla kui antud õigussuhte osalise kostjana kaasamata.
3-2-3-6-00 Riigikohus 21.06.2000
Kohus otsustas kohaliku omavalitsusüksuse õiguste ja kohustuste üle teda asja kaasamata.
3-2-3-4-00 Riigikohus 30.05.2000
Ringkonnakohus jättis kaasomandis oleva elamu kasutuskorra kindlaksmääramisel ekslikult asjasse kaasamata isiku, kes sai vaidlusaluse elamu kaasomanikuks peale esimese astme kohtu otsust.
3-2-3-1-00 Riigikohus 11.01.2000
Kohus kohaldas ebaõigesti TsMS § 168 lg 1 p 1 olukorras, kus hagi oli esitatud OÜ Farry vastu ilma, et oleks kaasanud TsMS § 77 alusel menetlusse AS NZN.
3-2-1-74-99 Riigikohus 21.06.1999
Kohus võib kostja asendada teise kostjaga hageja ettepanekul, sest TsMS § 76 lg 1 kohaselt kui hageja leiab, et hagi ei ole esitatud selle isiku vastu, kes peab olema kostja, võib kohus hageja ettepanekul menetlust lõpetamata asendada kostja teise kostjaga.
3-2-1-23-97 Riigikohus 27.03.1997
TsKS § 240 ei anna kohtule õigust kohtuotsuses märgitud kostjat (võlgnikku) asendada teise isikuga, keda kostjana ei olnud kaasatud asja sisulisest läbivaatamisest osa võtma.
3-2-1-14-96 Riigikohus 31.01.1996
Kohus võib isiku, kelle vastu on hagi esitatud, asendada hageja nõusolekul isikuga, kes peaks olema kostja. Kostja asendamise algatamine ja kostja asendamine ei ole kohtule kohustuslik.

matches:
§ 115
§ 680
§ 72
§ 72
Riigikohus
§ 330
§ 1033
§ 3
§ 4
§ 91
kohus
Riigikohus
§ 77
kohus
§ 77
§ 71
Riigikohus
§ 80
§ 78
kohus
kohus
§ 76
Riigikohus
Riigikohus
Kohus
kohus
Kohus
§ 77
kohus
kohus
Riigikohus
§ 265
Kohus
§ 77
Riigikohus
Kohus
Riigikohus
Riigikohus
Kohus
§ 168
§ 77
Riigikohus
Kohus
§ 76
kohus
Riigikohus
§ 240
Riigikohus
Kohus